Справа № 460/3223/20
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2020-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 липня 2020 року м. Рівне №460/3223/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Д.П. Зозулі розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання дій та рішення протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач), в якому просила суд:

1. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо не зарахування до вислуги років половину строку навчання, а саме 2 роки 8 місяців 19 днів, за період навчання з 01.09.1998 по 07.02.2004 в Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати половину строку навчання, а саме 2 роки 8 місяців 19 днів, за період навчання з 01.09.1998 по 07.02.2004 в Національній юридичній академії України імені ОСОБА_2 до вислуги років відповідно до ст. 50-1 Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001 №2663-111).

2. Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову в призначенні пенсії та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплачувати пенсію, відповідно до статті 50-1 Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 №1789-ХІI (в редакції Закону №2663-111 від 12.07.2001), з 25.03.2020 без обмеження її максимальним розміром, виходячи з розміру 90 відсотків від суми щомісячного заробітку, з урахуванням довідок про складові заробітної плати прокуратури Рівненської області.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 25.03.2020 вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою та належним пакетом документів про призначення пенсії за вислугою років, як прокурорському працівнику, відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ. Проте, відповідно до листа відповідача № 5033-4906/0-02/8- 1700/20 від 10.04.2020, у призначенні зазначеного виду пенсії їй відмовлено. Відмову відповідач мотивував відсутністю необхідного стажу роботи, на підставі якого призначається пенсія прокурорсько-слідчим працівникам, оскільки до зазначеного стажу роботи враховано лише період роботи на прокурорських посадах, зазначивши, що станом на час звернення до органів Пенсійного фонду України, вислуга років становить 17 років 10 місяців 17 днів. Період навчання в учбовому закладі відповідачем, безпідставно не враховано. Однак, такий висновок відповідача є безпідставним і таким, що не ґрунтується на нормах законодавства. Оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років. Крім того, відповідно до ч. 6 цього Закону до вислуги років, що дає право на пенсію за вислугою років, серед іншого, зараховується половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах. Відповідно до довідки прокуратури Рівненської області від 28.02.2020 № 11-12 д, виданої ОСОБА_1 , станом на 28.02.2020 стаж її роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, становить 20 р. 07 м. 03 дн. З огляду на наведене, на думку позивачки, в неї наявний необхідний стаж для призначення пенсії, відповідно до статті 50-1 Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 №1789-ХІI (в редакції Закону №2663-111 від 12.07.2001). З наведених мотивів, ОСОБА_1 просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 12.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. На обґрунтування своїх тверджень зазначив, що пунктом 5 Прикінцевих положень Закону № 213-УІІІ передбачено, що, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України Про прокуратуру. Враховуючи викладене, з часу набрання чинності Закону України «Про прокуратуру» № 1697-УІІ (з 15.07.2015) немає законних підстав для застосування, зокрема, положень частини першої статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ для призначення пенсії за вислугу років. Так, відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців. Згідно із поданими документами, на дату звернення, вислуга років, в тому числі стаж роботи на посадах прокурорів, орієнтовано становить 17 років 10 місяців 17 днів (по 29.02.2020). За наведених обставин, в позивачки відсутні підстави для призначення пенсії, відповідно до статті 50-1 Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 №1789-ХІI (в редакції Закону №2663-111 від 12.07.2001), а тому відповідач просив позовні вимоги залишити без задоволення.

Ухвалою суду від 16.07.2020 відмовлено, Головному управлінню Пенсійного фонду України в Рівненській області, у задоволенні заяви про зупинення провадження у справі № 460/3223/20, до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі № 560/2120/20.

Оскільки розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, то відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

25.03.2020 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою та долученими документами (копії трудової книжки, диплому, паспорта, довідки про стаж роботи в органах прокуратури, про складові заробітної плати) про призначення пенсії за вислугою років, як прокурорському працівнику, відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (а.с.17-18).

Відповідно до листа № 5033-4906/О-02/8-1700/20 від 10.04.2020 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомило ОСОБА_1 , що до стажу роботи на посадах прокурорів, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, зараховуються періоди роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 Закону України Про прокуратуру №1697-VII та періоди роботи на посадах помічника (старшого помічника) прокурора до 20.05.2012 (до внесення змін до статті 56 Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 № 1789). Згідно з поданими документами, на дату звернення, вислуга років, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів, орієнтовно становить 17 років 10 місяців 17 днів (по 29.02.2020). При цьому, диплом про навчання в Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого від 07.02.2004, не містить відомостей про дату вступу, термін та форму навчання. Разом з тим, згідно з трудовою книжкою, у період до 07.02.2004 (дата закінчення навчання) позивачка отримували допомогу по безробіттю в Корецькому районному центрі зайнятості з 06.04.2000 по 02.10.2000. Отже, підстав для призначення пенсії за вислугою років, відповідно ст. 86 Закону України Про прокуратуру №1697-УІІ, згідно з поданими документами немає, через відсутність на день звернення вислуги років не менше 24 років 6 місяців(а.с.19-22).

Згідно із копією довідки про складові заробітної плати від 19.03.2020 № 18-213, ОСОБА_1 працює (працювала) в прокуратурі Рівненської області на посаді начальника відділу, заробітна станом на 01.03.2020 становить: посадовий оклад 5730,00грн., надбавка за вислугу років (25%) 1432,50грн., усього 7162,50грн.(а.с.26).

Також, позивачкою приєднано до матеріалів справи її довідку про складові заробітної плати (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) (а.с.27-28).

Як зазначено у довідці прокуратури Рівненської області від 28.02.2020 № 11-12 д, виданої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в тому, що відповідно до Закону України «Про прокуратуру», станом на 28.02.2020 стаж її роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, становить 20 р. 07 м. 03 дн.

До вказаного стажу, згідно Закону України «Про прокуратуру», зараховується:

1) половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі з 01.09.1998 по 07.02.2004 (всього 05 р. 05 м. 07 дн., половина строку - 02 р. 08 м. 19 дн.), диплом Національної юридичної академії України від 07.02.2004 ХА № 23623027;

2) час роботи на прокурорських посадах у прокуратурі Рівненської області з 15.04.2002 по 28.02.2020 (всього стаж - 17 р. 10 м. 14 дн.), записи в трудовій книжці №№ 3-16(а.с.29).

Відповідно до записів копії трудової книжки № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 06.04.2000 по 02.10.2000 отримувала допомогу по безробіттю, перебуваючи у Корецькому районному центрі зайнятості; з 15.04.2002 по 28.02.2020 перебувала на прокурорських посадах у прокуратурі Рівненської області(а.с.32-35).

Враховуючи наявність всіх необхідних умов для призначення пенсії, відповідно до статті 50-1 Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 №1789-ХІI, та не погоджуючись із висновками відповідача, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч.1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом п. 6 ч.1 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

15.07.2015 набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (далі - Закон №1697-VII).

У зв`язку з набранням чинності Законом №1697-VII, відповідно до п. 3 розділу XII Прикінцевих положень цього Закону, визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом: Закон України "Про прокуратуру" (Відомості Верховної Ради України, 1991 р., № 53, ст. 793, № 50, ст. 474; 1995 р., № 11, ст. 71, № 34, ст. 268; 2001 р., № 9, ст. 38, № 44, ст. 233; 2002 р., № 17, ст. 117, ст. 125; 2003 р., № 29, ст. 233, № 30, ст. 247; 2004 р., № 8, ст. 66; 2005 р., № 2, ст. 32, № 6, ст. 132, № 11, ст. 198; 2006 р., № 1, ст. 18, № 19-20, ст. 156; 2007 р., № 7-8, ст. 66, № 33, ст. 442; 2008 р., №№ 5-8, ст. 78, № 48, ст. 357; 2010 р., № 37, ст. 497, №№ 41-45, ст. 529; 2011 р., № 23, ст. 160, № 30, ст. 279; 2012 р., № 12-13, ст. 82; 2013 р., № 14, ст. 89, № 21, ст. 208, № 37, ст. 490, № 39, ст. 517; 2014 р., № 11, ст.132, № 17, ст. 593, № 20-21, ст. 745, № 22, ст. 816; із змінами, внесеними Законом України від 14 серпня 2014 року № 1642-VII), крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п`ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1[…].

Відтак, з 15.07.2015 втратили чинність положення статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, в частині визначення осіб, які мають право на призначення пенсії за вислугу років та розміру такої пенсії.

Враховуючи викладене, з часу набрання чинності Закону №1697-VII (з 15.07.2015) відсутні підстави для застосування положень частини першої статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, для призначення пенсії за вислугу років.

В свою чергу, статтею 86 Закону №1697-VII визначено підстави та порядок призначення пенсії за вислугу років.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців.

Як встановлено із матеріалів справи, 23.03.2020 позивачка звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за вислугу років, згідно із частини першої ст. 50-1 Закону №1789, в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001.

Так, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (далі Закон №1789-ХІ), яка діяла в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001) до 1 жовтня 2011 року (в редакції Закону №3668 від 08.07.2011 ), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Отже, у прокурорів та слідчих, які в період часу з 26.07.2001(дата набрання чинності Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001) до 01.10.2011 (до дата набрання чинності Закону №3668- VI від 08.07.2011) мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми права. При цьому, таке право у зазначених осіб виникло незалежно від того, чи фактично воно було реалізовано шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії. Вказані правові висновки сформовані Верховним Судом у постанові від 10.07.2018 у справі №211/5697/16-а та відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України враховуються судом при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Відповідно до записів копії трудової книжки № АХ НОМЕР_2 432486, ОСОБА_1 з 06.04.2000 по 02.10.2000 отримувала допомогу по безробіттю, перебуваючи у Корецькому районному центрі зайнятості; з 15.04.2002 по 28.02.2020 перебувала на прокурорських посадах у прокуратурі Рівненської області(а.с.32-35).

Тобто, станом на 28.02.2020 у позивачки наявний стаж роботи на посадах прокурорів 17 років 10 місяців 17 днів, тоді як в період роботи з 15.04.2002 по 01.10.2011 відсутній необхідний стаж роботи 20 років та 10 років роботи, на посадах прокурорів і слідчих прокуратури.

Із врахуванням записів трудової книжки, у даній справі очевидним є факт, що станом на 30.09.2011 у позивачки був відсутній стаж роботи 20 років та стаж роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури 10 років.

Отже, ОСОБА_1 в період з 26.07.2001 до 01.10.2011 не мала достатнього стажу роботи та стажу роботи на посадах прокурора, необхідного для виникнення права на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001 №2663-111).

Відтак, посилання позивачки на наявність в неї необхідного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, відповідно до ст. 50-1 Закону №1789-ХІ, яка діяла в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001, є безпідставним, позаяк зазначений у довідці прокуратури Рівненської області від 28.02.2020 № 11-12 д. стаж роботи ОСОБА_1 , сформований станом на 28.02.2020.

Поряд з цим, суду необхідно звернути увагу, що стаж позивачки для виникнення права на призначення пенсії, не відповідає також вимогам ст. 86 Закону №1697-VII, враховуючи дату (25.03.2020) звернення до пенсійного органу за призначенням пенсії.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців.

У даній справі встановлено, що станом на 25.03.2020, в ОСОБА_1 був відсутній стаж роботи 24 роки 6 місяців та стаж роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури 14 років 6 місяців.

В рамках цієї справи необхідно зазначити, що виходячи із дії законів в часі, на правовідносини, що виникли, має поширюватися дія Закону № 1697-VII, а не положення ст. ст. 50-1 Закону № 1789, який втратив свою чинність на час звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії. Вказана позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10.07.2018 в справі № 211/5697/16-а.

Так як з 15.07.2015 втратили чинність положення статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, в частині визначення осіб, які мають право на призначення пенсії за вислугу років та розміру такої пенсії.

Що стосується позовної вимоги про визнання протиправними дії та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати половину строку навчання, а саме 2 роки 8 місяців 19 днів, за період навчання з 01.09.1998 по 07.02.2004 в Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого до вислуги років відповідно до ст. 50-1 Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001 №2663-111), то суду необхідно звернути увагу на таке.

У довідці прокуратури Рівненської області від 28.02.2020 № 11-12 д, виданої ОСОБА_1 вказано, що до стажу, згідно Закону України «Про прокуратуру» зараховується половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі 02 р. 08 м. 19 дн., з 01.09.1998 по 07.02.2004; час роботи на прокурорських посадах у прокуратурі Рівненської області з 15.04.2002 по 28.02.2020.

Відтак, можна дійти висновку, що позивачка просить суд зобов`язати відповідача зарахувати періоди навчання у вищому навчальному закладі, протягом яких вона одночасно перебувала на прокурорських посадах. Однак, вказані обставини спричинять подвійне зарахування стажу роботи, що не відповідатиме критеріям та основним засадам адміністративного судочинства, визначеним ст. 2 КАС України.

Як вказувалося вище, ОСОБА_1 в період з 26.07.2001 до 01.10.2011 не мала достатнього стажу роботи та стажу роботи на посадах прокурора, необхідного для виникнення права на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001 №2663-111).

Відтак, відсутні підстави застосовувати до спірних правовідносин ч.6 ст.50-1 Закону від 05.11.1991 № 1789, яка визначає, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується […] половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах.

Поміж тим, на час звернення позивачки до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії, порядок зарахування стажу роботи для призначення пенсії прокурорам, врегульовується Законом №1697-VII.

Відповідно до ч. 6 ст. 86 Закону №1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Згідно із долученої копії диплома Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого про вищу освіту від 07.02.2004 ХА № 23623027 та додатку до диплома про вищу освіту 02 НОМЕР_3 , ОСОБА_1 вступила до вузу 1998 року та випустилася 2004 року, термін навчання 5 років 6 місяців, форма навчання без відриву від виробництва, тобто за заочною формою навчання (а.с.30, 31).

Отже, вказаний період навчання не зараховується до вислуги років, що дає право на призначення пенсії, відповідно до ст. 86 Закону №1697-VII, оскільки позивачка не навчалася на денній формі у вищому навчальному закладі.

У позовній заяві позивачка також вказує на те, що наявність права на призначення пенсії, на підставі положень статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, вона пов`язує з тим, що вказана норма права (у зазначеній редакції) діяла під час її роботи в органах прокуратури. Подальша зміна правового регулювання питань призначення пенсій прокурорам, зокрема, прийняття Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII, що призвело до збільшення необхідного стажу для призначення пенсії та зменшення розміру пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, свідчить про звуження змісту та обсягу існуючих прав, що прямо суперечить положенням Конституції України.

З такими доводами суд не погоджується, з наступних підстав.

Як зазначалося вище, відповідно до ст.50-1 Закону №1789-ХІІ, яка діяла в редакції Закону з 26.07.2001 (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001) до 01.10.2011 (в редакції Закону №3668 від 08.07.2011), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Отже, у прокурорів та слідчих, які в період часу з 26.07.2001 до 01.10.2011 мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми права. При цьому, таке право у зазначених осіб виникло незалежно від того чи фактично воно було реалізовано шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії.

Таким чином, враховуючи положення ст.ст.22, 58 Конституції України, можливо стверджувати про те, що у разі якщо в подальшому у чинному законодавстві відбуваються зміни щодо правового регулювання призначення пенсії за вислугу років, які підвищують, зокрема, необхідний стаж для призначення пенсії, зменшують розмір пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, то такі зміни звужують зміст та обсяг існуючих прав зазначеної категорії осіб (в яких таке право раніше виникло).

За встановлених у цій справі обставинами, позивачка у період часу з 26.07.2001 до 01.10.2011, не мала необхідного стажу роботи для призначення пенсії за віком, а отже у неї не виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років, на підставі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у вказаній редакції).

Оскільки, позивачка не набула такого права, то не можливо стверджувати і про звуження її змісту та обсягу, оскільки положення Конституції України, на які вона посилається, вказують на неприпустимість звуження змісту та обсягу вже існуючого права.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2016 року в справі № 33/6710/15-а, а також Верховним Судом у справах №372/2909/17, №211/3177/17, які відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України враховуються судом при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Також, Верховним Судом у своїх рішеннях (постанови від 10.10.2019 у справі №554/5582/17, від 27.02.2019 у справі №415/2185/17) викладено правовий висновок, що якщо у період дії ст. 50-1 Закону № 1789-XII у редакції, яка діяла до 01.10.2011, у особи не виникло права на призначення пенсії, то внесенні до зазначеної статті зміни щодо збільшення необхідного для призначення пенсії стажу не є звуженням прав такої особи.

Щодо посилань позивачки на те, що вона мала обґрунтовані очікування на отримання пенсії на умовах, що діяли на момент початку роботи, то суд зазначає, що за правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеній в рішенні "Великода проти України" (№ 43331/12), законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У рішенні по справі "Ейрі проти Ірландії" Європейський суд з прав людини констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового (Airey v. Ireland № 6289/73). Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" (Kjartan Аsundsson v. Iceland № 60669/00). Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Отже, враховуючи, що стаж ОСОБА_1 за вислугу років недостатній для призначення пенсії, на підставі ст. 86 Закону №1697-VII, а в період дії ст.50-1 Закону від 05.11.1991 № 1789, вона не набула права на призначення пенсії за вислугу років, то у задоволенні заявлених позовних вимог, необхідно відмовити.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачкою не надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені доводи спростовано під час розгляду справи в суді.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, як суб`єкт владних повноважень обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Оскільки судом не встановлений факт наявності порушеного права позивачки з боку Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, то у задоволенні позову необхідно відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат, відповідно до ст.139 КАС України, відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7,м. Рівне,33028, ) про визнання дій та рішення протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 16 липня 2020 року.

Суддя Д.П. Зозуля