Справа № 160/6487/20
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2020-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2020 року Справа № 160/6487/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Боженко Н.В.
розглянувши в м.Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні адміністративну справу №160/6487/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про визнання протиправними та скасування постанов приватного виконавця,-
15 червня 2020 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, в якій позивач просить суд:
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Дорошкевич В.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61865431. За приписами ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника фізичної особи, за місцезнаходженням боржника юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. При цьому, як зауважує ОСОБА_1 , остання зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується наданою копією паспорта позивача та довідкою про склад сім`ї. Окремо позивач зауважила, що у неї відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення та яке знаходиться на території виконавчого округу міста Києва. Позивач стверджує, що відповідачем неправомірно винесені постанови про арешт майна та коштів боржника в рамках виконавчого провадження №61865431, оскільки арешт коштів, на які надходить заробітна плати та пенсійні виплати позивачу є неправомірним, а з огляду на те, що у заяві стягувача не було зазначено конкретне майно боржника, то приватний виконавець має накладати арешт в порядку, визначеному статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження», однак у спірній постанові відповідач наклав арешт на все майно боржника без його ідентифікації, що унеможливлює визначення його вартості, та як наслідок співмірності із розміром заборгованості, що підлягає примусовому стягненню. Враховуючи викладене, позивач вважає, що відповідач неправомірно виніс оскаржувані постанови.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/6487/20 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.
Позовна заява ОСОБА_1 не відповідала вимогам ст. ст. 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, тому ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 р. вищезазначену позовну заяву залишено без руху.
23 червня 2020 р. на виконання ухвали суду від 17 червня 2020 р., позивач виправила недоліки позовної заяви.
У зв`язку з перебуванням судді у відпустці позовна заява в новій редакції отримана суддею Боженко Н.В. 30 червня 2020 р.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 р. прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі №160/6487/20 за вищезазначеним позовом, ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
06 липня 2020 р. до суду надійшов від приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич В.Л. направлений засобами електронного зв`язку відзив на позовну заяву, в якому остання заперечила проти заявлених ОСОБА_1 до суду позовних вимог. Так, відповідач зазначила, що у відповідності до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна, у зв`язку з чим відповідачем правомірно винесено постанови про арешт коштів та майна боржника. Також ОСОБА_2 зауважила, що позивачем не було надано належних доказів на підтвердження спеціального статусу рахунку позивача, в той час як жодних документів з повідомленням про те, що на кошти, розміщені на рахунку боржника ОСОБА_1 заборонено звертати стягнення від банку на адресу приватного виконавця не надходило.
ОСОБА_1 подано до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій викладено позовні вимоги у наступній редакції:
В обґрунтування даної заяви позивач зазначила, що у відповідності до положень ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника фізичної особи, за місцезнаходженням боржника юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Натомість, ОСОБА_1 повторно наголосила, що зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відміткою у паспорті позивача та довідкою про склад сім`ї №035408 від 12.06.2020 р. Окрім того, позивач зазначила, що працевлаштована у Правобережному управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради згідно довідки №12/2-65 від 28.05.2020 р. Позивач стверджує, що рухомого або нерухомого майна у м.Києві у неї немає, на підтвердження чого остання надала до суду Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №209352959 від 19.05.2020 р. Враховуючи викладене, позивач вважає, що відповідач під час прийняття виконавчого документу та відкриття на його підставі виконавчого провадження №61865431 й надалі під час здійснення інших виконавчих дій діяла поза межами встановленими законодавством повноважень
У судове засідання призначене на 07 липня 2020 р. сторони або їх уповноважені представники, які належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не з`явились, у зв`язку з чим розгляд вищезазначеної заяви позивача за встановленим судом порядком проведено у письмовому провадженні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 р. по справі №160/6487/20 суд ухвалив прийняти до розгляду заяву ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог в адміністративній справі №160/6487/20 та встановив відповідачу строк до 14 липня 2020 року для подання до суду відзиву на позов у порядку передбаченому статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України, з поясненнями по суті заявлених вимог та доданням підтверджуючих документів, у тому числі документів, що підтверджують надіслання копії відзиву та доданих до нього документів позивачу.
10 липня 2020 р. до суду надійшов направлений засобами поштового зв`язку приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Дорошкевич В.Л. відзив на позовну заяву, ідентичній за своїм змістом до відзиву на позовну заяву, який отримано судом засобами електронного зв`язку.
14 липня 2020 р. на виконання вимог ухвали суду від 07 липня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Дорошкевич В.Л. було направлено до суду засобами електронного зв`язку відзив на уточнену позовну заяву, в якому відповідач стверджує, що дії приватного виконавця були вчинені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» виходячи з наступного. У відповідності до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» - приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника фізичної особи, за місцезнаходженням боржника юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. При цьому, відповідач зауважила, що положення ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» у взаємозв`язку з ч. 3 ст. 26 цього ж Закону, щодо відомостей про «місце проживання», «місце перебування» чи «місцезнаходження» особи не можна тлумачити виключно як вказівку на зареєстроване місце проживання, адже в Законі України «Про виконавче провадження» застосовуються всі три окремих поняття. Додатково відповідач наголосила, що у виконавчому написі №7100 від 04.04.2020 р., виданому приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. вказано, що місцем проживання ОСОБА_1 є « АДРЕСА_2 ». Так, відповідач зазначає, що нею було перевірено виконавчий документ на відповідність вимогам чинного законодавства України та під час його прийняття нею не було виявлено жодної з передбачених законом підстав для його повернення стягувачу та відмови у відкритті виконавчого провадження. Відповідач зауважила, що вищевказана адреса місця проживання боржника у м.Києві була зазначена й у заяві стягувача про примусове виконання рішення. Відповідач наголошує, що чинною редакцією Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено проведення виконавчих дій, спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження, у зв`язку з чим відповідач стверджує, що під час надходження виконавчого напису, де наявна інформація, що боржник проживає у межах виконавчого округу м.Києва у неї були відсутні підстави для повернення цього виконавчого документу стягувачу у зв`язку з пред`явленням не за місцем виконання, а, отже, дії виконавця та спірні постанови є правомірними.
14 липня 2020 р. до суду надійшла від ОСОБА_1 відповідь на відзив, в якій позивач повторно зазначила щодо незаконності арешту рахунку, на який надходить заробітна плата та пенсійні виплати позивача, оскільки такий арешт порушує конституційні права позивача. ОСОБА_1 наголошує, що нею разом із заявою про зняття арешту з відповідного рахунку було подано відповідачу довідки АТ КБ «Приватбанк», пенсійного органу і МСЕК, зі змісту яких вбачається, що позивач є особою з інвалідністю та отримує пенсію по інвалідності та має рахунок в АТ КБ «Приватбанк» на який позивач отримує заробітну плату та пенсію. Також позивач посилалась на практику Верховного Суду стосовно питання накладення в межах виконавчого провадження арешту на банківські рахунки, призначені для виплати заробітної плати, пенсії. Додатково ОСОБА_1 зазначила про те, що у відзивах відповідач не заперечувала про те, що приймаючи виконавчі документи щодо позивача як боржника, ухвалюючи постанову про відкриття виконавчого провадження і вчиняючи інші виконавчі дії, приватний виконавець діяла поза межами визначених законом повноважень.
16 липня 2020 р. до суду надійшла від ОСОБА_1 відповідь на відзив на уточнену позовну заяву, в якій позивач наголосила, що у ч. 5 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право приватного виконавця проводити перевірку інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи, що, в свою чергу, спростовує твердження відповідача про те, що «чинною редакцією Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено проведення виконавчих дій спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження». Додатково ОСОБА_1 наголосила, що адреса боржника, яка зазначена у постанові про відкриття виконавчого провадження №61865431: « АДРЕСА_3 » їй не відома та ніяким чином з нею не пов`язана. Крім того, позивач стверджує, що у м.Києві вона не зареєстрована, ніколи не проживала, не працює та будь-якого майна не має. В свою чергу, відповідач не надала доказів, які б підтверджували, що вказана адреса є місцем проживання чи перебування боржника або його майна. Позивач повторно наголосила, що зареєстрована та проживає у м.Дніпрі за відповідною адресою, яка не знаходиться в межами виконавчого округу відповідача, що свідчить про незаконність оскаржуваної постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження №61865431.
Слід зауважити, що разом із поданими приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Дорошкевич В.Л. до суду відзивами відповідачем також були подані клопотання про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 р. по справі №160/6487/20 суд відмовив у задоволенні клопотань приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.
16 липня 2020 р. у судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце судового розгляд справи були повідомленні належним чином.
Позивачем 16 липня 2020 року надано до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Згідно ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України - учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Частиною 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
04 квітня 2020 р. приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем був вчинений виконавчий напис №7100 щодо стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 на користь ТОВ "АЛЕКСКРЕДИТ" заборгованості.
ТОВ "АЛЕКСКРЕДИТ" звернувся до приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Дорошкевич В.Л. із заявою (дата отримання 16.04.2020 р.) про примусове виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем за №7100 від 04.04.2020 р. про стягнення із боржника ( ОСОБА_1 ) коштів у розмірі 14 588, 00 грн. у відповідності до вимог статей 3, 4, 5, 19, 24, 28, 48, п. 1 ч. 1 ст. 26, ч. 2 ст. 68 Закону України "Про виконавче провадження" просив відкрити виконавче провадження, зазначивши, що у випадку встановлення доходу боржника, звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на його майно та без перевірки його майнового стану за місцем проживання (перебування) боржника.
До заяви додано платіжне доручення про сплату авансового внеску, оригінал виконавчого напису №7100 від 04.04.2020 р. та належним чином завірена копія довіреності представника стягувача.
17 квітня 2020 р. на підставі вищезазначеного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Дорошкевич Вірою Леонідівною було відкрите виконавче провадження №61865431 про стягнення з позивача на користь ТОВ "АЛЕКСКРЕДИТ" заборгованість в розмірі 14 588, 00 грн., про що складена постанова, на підставі ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України "Про виконавче провадження".
Одночасно із даною постановою відповідачем було винесено постанову від 17.04.2020 р. про стягнення з ОСОБА_1 , як з боржника, на користь приватного виконавця основної суми винагороди за виконавчим провадженням №61865431 у розмірі 14 588, 00 грн., на підставі ст. 3, ч.3 ст. 40, ст. 45 Закону України "Про виконавче провадження" та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 300, 00 грн.
Також 17 квітня 2020 р. приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Дорошкевич Вірою Леонідівною в рамках виконавчого провадження №61865431 винесено:
-постанову про арешт майна боржника, якою з метою забезпечення реального виконання рішення накладено арешт на все майно боржника у розмірі суми стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження 17 046, 80 грн.;
-постанову про арешт коштів боржника, що містяться на відкритих рахунках у ПАТ «ОТП Банк», АТ «Ощадбанк», АТ «УкрСиббанк», АТ «Альфа Банк», АТ «Райффайзен банк Аваль», АТ КБ «Приватбанк», АТ «Універсал Банк» та рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику ОСОБА_1 у розмірі суми стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження 17 046, 80 грн.;
15 травня 2020 р. відповідачем в рамках виконавчого провадження №61865431 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 .
Позивач звернулась до відповідача із заявою від 19.05.2020 р., в якій просила приватного виконавця зняти арешт за коштів на рахунку ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк», який призначений для виплати пенсії та заробітної плати та скасувати постанову про накладення арешту на майно боржника від 17.04.2020 р.
У відповідь на дану заяву приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Дорошкевич В.Л. направлено позивачу лист за вих. №01865431 від 10.06.2020 р., в якому остання зазначила щодо правомірності накладеного арешту та відсутність підстав його зняття за відсутності надходження від банківської установи документів, що підтверджують те, що на кошти, які знаходяться на цьому рахунку, заборонено звертати стягнення.
Не погодившись із позицією відповідача та вищезазначеними постановами приватного виконавця, ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із даною позовною заявою.
Спірні правовідносини між сторонами регулюються положеннями Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII).
Пунктом 3 частини 1 статті 9 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів як виконавчих написів нотаріусів.
Частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Абзацом 2 частини 1 статті 19 Закону №1404-VIII встановлено, що право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону №1404-VIII, у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.
Згідно із ч. 1 ст. 24 Закону №1404-VIII, виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Частиною 2 статті 24 Закону №1404-VIII передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Отже, вищенаведеними нормами чітко встановлено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи та вчиняє виконавчі дії лише за місцезнаходженням боржника або за місцезнаходженням його майна.
Матеріалами справи підтверджується, та не спростовано відповідачем, що місцем реєстрації та проживання боржника, яким є ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) з 21.01.1993 р. є: АДРЕСА_1 , згідно наданої позивачем до суду копії паспорта громадянина України позивача серії НОМЕР_2 та копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих за вищезазначеною адресою осіб №035408, яка складена 12.06.2020 р. та видана Центром адміністративних послуг м.Дніпра.
При цьому, слід зауважити, що в усіх наданих відповідачем до суду копіях договору про надання ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» Павловій ОСОБА_3 С ОСОБА_4 кредиту за №1874053 від 25.01.2019 р. та додаткових угод до цього договору, в якості адреси реєстрації позивача зазначено наступну адресу: «Дніпропетровська область, м.Дніпро, вул. Янтарна, 79/14».
Водночас, жодних доказів того, що боржник проживає у м.Києві за вищевказаною адресою або доказів того, що у м.Києві наявне майно (в т.ч. й грошові кошти) боржника відповідачем до суду не надано та у матеріалах справи відсутні.
Згідно з Інформаційною довідкою (витягом) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо позивача за №207753244 від 28.04.2020 р., відомості щодо наявності в останньої нерухомого майно у реєстрі відсутні.
Згідно Довідки Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради №12/2-65 від 28.05.2020 р. позивач працює у даному державному органі з 24.04.2019 р. і по теперішній час (тобто, 28.05.2020 р.) за п`ятиденним графіком роботи, що додатково свідчить про те, що позивач проживає у м.Дніпро.
Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 23 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон №1403-VIII), у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Судом встановлено, що виконавче провадження №61865431, відкрито на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса №7100 від 04.04.2020 р., саме приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною.
Згідно із ч.2 ст.25 Закону №1403-VIII, приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Таким чином, за приписами ч. 2 ст. 25 Закону №1403-VIII, приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Дорошкевич Вірою Леонідівною має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах, де розташовано його виконавчий округ, тобто, виключно місто Київ.
Тобто, відповідач, в даному випадку, у відповідності до ч. 2 ст. 24 Закону №1404-VIII, мав підстави для відкриття виконавчого провадження та винесення оскаржуваних постанов лише у разі, якщо місцезнаходженням боржника або за місцезнаходження майна боржника є місто Київ.
Матеріали справи не містять належних письмових доказів того, що місцезнаходженням боржника або за місцезнаходженням майна боржника є місто Київ.
З матеріалів справи не вбачається, що на дату прийняття оскаржуваних постанов у приватного виконавця були підстави для прийняття до виконання виконавчого напису №7100 виданого 04.04.2020 р. приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., у зв`язку з чим суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову.
Пунктом 10 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, зокрема, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
З положень Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду у справі №804/6996/17 від 08 квітня 2020 р., у справі №580/3311/19 від 30 квітня 2020 р.
Оскільки зареєстроване місце проживання позивача знаходиться поза межами виконавчого округу відповідача, у нього не було повноважень щодо відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до частини 5 статті 24 Закону №1404-VII, у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України. Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.
Під час судового розгляду справи відповідач не надав доказів виконання ним вимог частини 5 статті 24 Закону №1404-VII щодо з`ясування з достовірних джерел інформації про місце проживання та наявність боржника у відповідному виконавчому окрузі.
Так, згідно з пунктом 10 частини 4 статті 4 Закону №1404-VIIІ передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Тобто, Законом №1404-VIIІ саме на виконавця покладено обов`язок встановити чи пред`явлено виконавчий документ за належним місцем виконанням, відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1404-VIIІ.
Таким чином, питання з`ясування місця проживання боржника та/або місця розташування його майна передує відкриттю виконавчого провадження та має вирішальне значення для вирішення питання про те чи дотримано порядок пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Інформація щодо місця проживання може бути встановлена різними шляхами, зокрема на підставі документів, які подані стягувачем разом із виконавчим документом.
Відповідно до положень закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
Статтею 3 закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.
Відповідачем не надано письмових доказів, які б свідчили, що при відкритті виконавчого провадження виконавець використовував належні та допустимі докази, які підтверджують місце проживання (перебування) боржника.
Матеріали справи не містять жодного доказу того, що майно позивача (в т.ч. кошти на розрахункових рахунках у банківських установах) перебуває у виконавчому окрузі міста Києва.
Водночас, у відповіді на відзив на уточнену позовну заяву ОСОБА_1 наголошує, що ніколи не проживала за адресою в м. Києві, в той час як відповідачем не надано доказів протилежного.
Відтак, суд доходить висновку, що відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови про відкриття провадження не додержано вимоги статті 24 Закону №1404-VIIІ та без достатніх на те правових підстав, відкрито виконавче провадження не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи або знаходження її майна, а в іншому виконавчому окрузі.
За таких обставин, постанова про відкриття провадження №61865431 від 17 квітня 2020 р. прийнята відповідачем з порушенням приписів частини 2 статті 24 Закону України №1404, оскільки останнім виконавчий документ прийнято до виконання не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи (позивача).
Відповідно до позовної заяви позивач просить скасувати постанови, що винесені приватним виконавцем, натомість суд вказує, що в силу ст. 13 Закону України №1404, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відтак постанова про відкриття виконавчого провадження №61865431 від 17 квітня 2020 р., яка прийнята приватним виконавцем, є протиправною та підлягає скасуванню в судовому порядку.
Оскільки, постанова про відкриття виконавчого провадження, під час розгляду вказаної справи, визнана протиправною та скасована - підстави для накладення арешту на кошти та майно боржника у виконавчому провадженні №61865431 - відсутні.
Враховуючи викладене, постанови про арешт коштів та майна боржника - ОСОБА_1 від 17 квітня 2020 р. у виконавчому провадженні №61865431, які прийняті приватним виконавцем, є протиправними та підлягають скасуванню в судовому порядку.
В силу вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відтак, перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані ними докази, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.
Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 287, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Роз`яснити, що відповідно до п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк апеляційного оскарження, передбачений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя Н.В. Боженко