Справа № 260/938/20
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 рокуЛьвівСправа № 260/938/20 пров. № А/857/6707/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 травня 2020 року (ухвалене судом під головуванням судді Іванчулинець Д.В., дата складання повного тексту судового рішення не зазначена) у справі № 260/938/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» про визнання дій протиправними і скасування постанов, суд-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 , (попереднє прізвище ОСОБА_2 , надалі іменовано позивач) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Приватного виконавця Клименко Романа Васильовича (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» (далі третя особа), в якому просить: 1) визнати дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименко Романа Васильовича протиправними, щодо відкриття виконавчого провадження № 61698267 від 02.04.2020 року; 2) скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 61698267 від 02.04.2020 року винесену відповідачем, та всі інші похідні від неї постанови: постанова про арешт коштів боржника від 02.04.2020 року, постанова про стягнення основної винагороди від 02.04.2020 року, постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 02.04.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач отримала постанову про відкриття виконавчого провадження від 02.04.2020 винесену приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. Через автоматизовану систему виконавчого провадження позивач дізналася про наявність інших постанов, зокрема, постанови про арешт коштів, постанови про стягнення основної винагороди та постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій. Позивач вказує, що вона зареєстрована та фактично проживає в м. Ужгород. Відповідно вважає, що відповідач при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження порушив вимоги чинного законодавства, зокрема, ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 травня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименко Романа Васильовича щодо відкриття виконавчого провадження № 61698267 від 02.04.2020.

Скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження від 02.04.2020 № 61698267, постанову про арешт коштів боржника від 02.04.2020 винесену у виконавчому провадженні № 61698267, постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 02.04.2020 винесену у виконавчому провадженні № 61698267, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 02.04.2020 винесену у виконавчому провадженні № 61698267.

Не погоджуючись з рішенням суду першої відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволення позову повністю.

На обґрунтування апеляційних вимог, відповідач зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» звернулося до приватного виконавця із заявою про примусове виконання рішення, в якій просили відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 218 виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про стягнення з позивача коштів в розмірі 34 968,66 грн., за адресою проживання боржникам. Київ, вул. Бугорна, буд. 5А. Також відповідач зазначає, що у виконавчому написі № 218 виданого приватним нотаріусом вказано, що місцем проживання ОСОБА_3 є: АДРЕСА_1 . Відповідач вказує, що чинною редакцією Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено проведення виконавчих дій спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження. Таким чином, звертає увагу, що оскільки до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Р.В. надійшов виконавчий документ виконавчий напис № 218, що виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та заява про відкриття виконавчого провадження у якому зазначено, що боржник проживає у межах виконавчого округу м. Києва, у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання. Вважає, що підстави для скасування оскаржуваних постанов відсутні, а тому дії приватного виконавця відповідають нормам чинного законодавства.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Учасники справи були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 268 КАС України, шляхом надіслання повідомлень на електронні пошти зазначених учасників справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання не прибули, про причини неприбуття не повідомили. Клопотань про відкладення слухання справи не направляли.

Позивач ОСОБА_1 була повідомлена про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 268 КАС України, шляхом надіслання повідомлень на номер телефону, зазначений даним учасником справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання не прибула, про причини неприбуття не повідомила. Клопотань про відкладення слухання справи не направляла.

З огляду на обставини щодо повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги та положення ст. 311 КАС України колегія суддів, вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» звернулося до приватного виконавця Клименко Р.В. із заявою про примусове виконання рішення, якою просило відкрити за місцем проживання (перебування) боржника виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за № 218 від 13.02.2020 року про стягнення заборгованості з боржника, яким є ОСОБА_2 у розмірі 34 968,66 грн. У вказаній заяві ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» зазначило адресу місця реєстрації боржника ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 (а.с. 124).

3 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мажуга В.Ю. вчинено виконавчий напис № 218 про звернення стягнення з ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» 34 968,66 грн.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи свідоцтва про шлюб, прізвище ОСОБА_2 після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_1 .

На підставі вказаної заяви, 02 квітня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 61698267 з примусового виконання виконавчого напису № 218 від 13 лютого 2020 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Сіті Фінанс» заборгованість в розмірі 34 968,66 грн.

Також, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва у виконавчому провадженні ВП № 61698267, 02.04.2020 прийнято наступні постанови: постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою визначено для боржника ОСОБА_2 суму мінімальних витрат у розмірі 300,00 грн.; постанову про стягнення з боржника основної винагороди, якою стягнуто з боржника ОСОБА_2 основну винагороду у сумі 3496,87 грн.; постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з вказаними постановами, ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом в якому вказала, що вона зареєстрована та фактично проживає в м. Ужгород. Відповідно вважає, що відповідач при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження порушив вимоги чинного законодавства, зокрема, ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване судове рішення про задоволення позову виходив з того, що відповідачем не дотримано вимоги ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» та без достатніх на те правових підстав відкрито виконавче провадження не за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи або знаходження його майна, а в іншому виконавчому окрузі. Відтак, відповідач протиправно та всупереч чинного законодавства прийняв до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Поняття та особливості здійснення виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначено Законом «Про виконавче провадження»№1404-VIII. (далі по тексту іменовано Закон №1404-VIII).

Пунктом 3 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчі написи нотаріусів віднесено до виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 цього Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIIІ передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом № 1403-VIII.

Пункт 6 частини першої статті 4 Закону № 1403-VIII та пункт 4 частини першої статті 2 Закону № 1404-VIII установлюють принцип диспозитивності виконавчого провадження. Цей принцип полягає у наданні стягувачу права вибору пред`явити виконавчий документ для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців. Тобто вищевказані положення надають стягувачу право на власний розсуд обрати орган, що буде здійснювати примусове виконання між державною виконавчою службою та приватними виконавцями.

Частина перша статті 27 Закону № 1403-VIII також передбачає право фізичних або юридичних осіб вільно обирати приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом № 1404-VIII.

Відповідно до статті 22 Закону № 1403-VIII про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України. У повідомленні про початок діяльності обов`язково зазначаються зокрема виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність. У Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Частиною першою статті 25 Закону №1403-VIII передбачено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

З Єдиного реєстру приватних виконавців України вбачається, що виконавчим округом приватного виконавця Клименко Р.В. є м. Київ.

Згідно з частиною 2 статті 25 Закону №1403-VIII, приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону №1404-VIIІ знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Відповідно до пункту 10 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 (далі Інструкція №512/5), місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону №1404-VIIІ.

Частиною другою статті 24 Закону №1404-VIIІ передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Згідно з пунктом 13 розділу ІІІ Інструкції №512/5, приватний виконавець самостійно проводить перевірку інформації про наявність боржника, його майна, місця роботи в іншому виконавчому окрузі.

Виконавчий документ повертається стягувачу приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема, виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю (пункт 10 частини четвертої статті 4 Закону №1404-VIIІ).

Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист (абз. 9 ст. 3 названого Закону).

Відтак, обставини щодо місця проживання боржника підтверджуються документами переліченими у абз. 9 ст. 3Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Натомість матеріали виконавчого провадження (копія яких долучена відповідачем разом з відзивом на позовну заяву) не містять перелічених у абз. 9 ст. 3 Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» документів, які б підтверджували обставин стосовно фактичного проживання боржника ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_3 .

За наведених обставин, відкриття виконавчого провадження без перевірки приватним виконавецем інформації про наявність боржника, його майна, місця роботи в іншому виконавчому окрузі суперечить пунктом 13 розділу ІІІ Інструкції №512/5.

Окрім того, судом встановлено та підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи, що місце проживання позивача зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 11).

Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що виконавцем протиправно, всупереч вимог чинного законодавства України прийнято до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення. Окрім доказування правових підстав для рішення, суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Згідно частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно.

З врахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані рішення прийняті в порушення принципу обґрунтованості. Отже, визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження є належним способом захисту прав позивача та відповідає статті 245 КАС України.

Щодо позовних вимог про скасування постанови про арешт коштів боржника, постанови про стягнення основної винагороди та постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, які були винесені у ВП № 61698267, то суд першої інстанції прийшов правомірного висновку про те, що вказані позовні вимоги є похідними від позовної вимоги про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, відтак такі позовні вимоги також підлягають до задоволення.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ґрунтуватися на засадах верховенства права.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Принцип верховенства права у рішеннях ЄСПЛ щодо України стосується вимог «якості» закону та юридичної визначеності. Так, принцип верховенства права вимагає дотримання вимог «якості» закону, яким передбачається втручання у права особи та в основоположні свободи. Так, у рішенні від 10 грудня 2009 року у справі «Михайлюк та Петров проти України» (№ 11932/02) зазначено: Суд нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча, пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Право на вмотивованість судового рішення, яке є складовою права на справедливий суд, не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (параграф 32 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до пункту першого статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 370 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Клименка Романа Васильовича залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 травня 2020року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 16.07.2020.