Справа № 360/2385/20
Суддя: О.В. Захарова
Дата ухвалення: 2020-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

17 липня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2385/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Захарова О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

19 червня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі відповідач, Рубіжанське ОУПФУ Луганської області), з такими вимогами:

1) визнати протиправними дії Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області та скасувати рішення від 09 червня 2020 року № 45 про відмову в призначенні пенсії за віком згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

2) зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до страхового стажу роботи період роботи з 11.07.1977 по 13.03.1978 в Рубіжанській автобазі, з 01.11.1988 по 19.10.1992 в ППЧ-14 ОПО УВД Магаданського облвиконкома, з 23.11.1993 по 31.12.1999 в кооперативі «Западний», з 04.11.1992 по 30.11.1992 та з 01.01.1993 по 31.08.1993 в фірмі «Мрія».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01 червня 2020 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням від 09 червня 2020 року № 45 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідач встановив, що загальний страховий стаж роботи позивача складає 18 років 0 місяців 2 дня. До загального страхового стажу не зараховані періоди роботи у зв`язку з внесенням записів про прийом та звільнення з порушенням абзацу 3 пункту 2.4 та пункту 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, яка затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, а саме: з 11.07.1977 по 13.03.1978 в Рубіжанській автобазі у зв`язку з тим, що запис про звільнення не можливо прочитати; з 01.11.1988 по 19.10.1992 в ППЧ-14 ОПО УВД Магаданського облвиконкома, оскільки в трудовій книжці дата звільнення дописана іншими чорнилами; з 23.11.1993 по 31.12.1999 в кооперативі «Западний», оскільки записи про прийом та звільнення внесено з виправленнями, запис про звільнення не засвідчено підписом керівника. до загального стажу роботи зараховано період роботи в фірмі «Мрія» з 01.12.1992 по 31.12.1992 та з 01.09.1993 по 09.11.1993 за довідкою про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України, наданою відділом забезпечення наповнення бюджету № 2 фінансово-економічного управління ГУ ПФУ у Луганській області, оскільки запис про звільнення внесено з порушенням п.4.1. Інструкції № 58, а саме не зазначено посадову особу, яка внесла запис про звільнення до трудової книжки.

Позивач вважає, що дії відповідача є протиправними та такими, що обмежують реалізацію його конституційного права на соціальний захист.

На думку позивача, законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки. Визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність ведення трудової книжки.

Позивач вказує, що окрім трудової книжки, якою підтверджується факт його роботи у спірні періоди, у відповідача знаходяться оригінали додаткових документів на підтвердження наявного стажу роботи у спірний період часу: довідка кооперативу «Западний», довідка на підтвердження того факту, що позивач дійсно працював з 01.11.1988 по 19.10.1992 в ППЧ-14 ОПО УВД Магаданського облвиконкома.

На думку позивача, за умови зарахування до стажу роботи періоду з 11.07.1977 по 13.03.1978 в Рубіжанській автобазі, з 01.11.1988 по 19.10.1992 в ППЧ-14 ОПО УВД Магаданського облвиконкома, з 23.11.1993 по 31.12.1999 в кооперативі «Западний», з 04.11.1992 по 30.11.1992 та з 01.01.1993 по 31.08.1993 в фірмі «Мрія» у нього є достатній стаж для призначення йому пенсії за віком згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою суду від 24 червня 2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (арк. спр. 21-22).

06.07.2020 вх.№ 26671 від представника відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач не визнає позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні з огляду на наступне.

01.06.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою, зареєстрованою в формі № 10 за № 1482 та пакетом документів, за призначенням пенсії за віком, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV. Заяву та документи прийнято 01.06.2020, про що свідчить копія розписки-повідомлення.

Під час звернення за призначенням пенсії позивач надав відповідачу такі документи: заяву про призначення/перерахунок пенсії від 01.06.2020; трудову книжку б/н; військовий квиток НУ № 7279276; паспорт НОМЕР_1 ; довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637: трудову книжку АХ № 617678, довідку про сплату страхових внесків № 2787/04, довідка Рубіжанського міського центру зайнятості № 11/04- 257, довідку Головного управління МНС Росії по Магаданській області № 4406-9-1-22 .

Відповідно до розрахунку стажу загальний стаж позивача складає 18 років 0 місяці 2 дні. Рішенням відповідача від 09.06.2020 № 45 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком згідно з ч.1 статті 26 Закону № 1058-ІV. Прийняте рішення обґрунтовано відсутністю необхідного загального стажу.

До загального стажу не зараховані наступні періоди роботи: з 11.07.1997 по 13.03.1978 в Рубіжанській автобазі, у зв`язку з тим, що запис про звільнення не можливо прочитати; з 01.11.1988 по 19.10.1992 в ГШЧ-14 ОПО УВД Магаданського облвиконкома, оскільки в трудовій книжці дата звільнення дописана іншими чорнилами; з 23.11.1993 по 31.12.1999 в кооперативі «Западний», оскільки записи про прийом та звільнення внесено з виправленнями, запис про звільнення не засвідчено підписом керівника.

До загального стажу зараховано періоди роботи в фірмі «Мрія» з 01.12.1992 по 31.12.1992 та з 01.09.1993 по 09.11.1993 за довідкою про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України, наданою відділом забезпечення наповнення бюджету № 2 фінансово-економічного управління Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, оскільки запис про звільнення внесено з порушенням п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом міністерства праці України від 29.07.1993 № 58, а саме не зазначено посадову особу, яка внесла запис про звільненім до трудової книжки.

Таким чином, станом на 01.06.2020 (дата звернення) загальний страховий стаж позивача, складає 18 років 0 місяці 2 дні, при необхідному 27 років, що суперечить вимогам частини першої статті 26 Закону № 1058-ІV. Рішенням відповідача від 09.06.2020 №45 повідомлено позивача про право виходу на пенсію за наявним стажем 18 років 0 місяців 2 дні відповідно до частини третьої ст. 26 Закону № 1058-ІV з 29.05.2025 (65 років).

Відповідач зазначає, що при дослідженні трудової книжки позивача від 08.07.1977 б/н встановлено, що період роботи в Рубіжанській автобазі з 11.07.1977 по 13.03.1978 на сторінці 2-3 міститься запис № 3 датовано 13.03.1978, у графі 3 міститься запис про звільнення, який не читається, що суперечить абзацу 9 пункту 2.4 Інструкції № 58, якої встановлено порядок внесення відомостей про роботу.

Щодо твердження позивача нібито ним, були надані архівні довідки від 15.06.2020 № 0251419, № 025/5/2 до управління, що знаходяться у матеріалах позовної заяви, відповідач з посиланнями на абз.3 п. 4.1 Порядку № 22-1 зазначив, що управління вказані довідки не одержувало та розписку про одержаних цих документів не надавало позивачу, а також в матеріалах пенсійної справи довідки відсутні. Вказані архівні довідки видані 15.06.2020 на ім`я позивача, тоді як до суду позивач звернувся 17.06.2020, тобто, на думку відповідача позовні вимоги щодо зобов`язання його зарахувати до страхового стажу роботи періоди роботи з 11.07.1977 по 13.03.1978 в Рубіжанській автобазі є передчасними.

Щодо періоду роботи з 01.11.1988 по 19.10.1992 в ППЧ-14 ОПО УВД Магаданського облвиконкома на сторінці трудової книжки 10-11 міститься запис № 20 про звільнення, в графі 2 зазначена дата звільнення, яка дописана іншими чорнилами, що суперечить абзацу 3 пункту 2.4 Інструкції № 58, якої встановлено порядок внесення відомостей про роботу.

За період роботи з 23.11.1993 по 31.12.1999 в кооперативі «Западний» на сторінці 12-13 трудової книжки міститься запис № 23 датовано 23.11.1993, у графі 4 містяться виправлення в даті наказу (23.11.93) про зарахування на роботу, що суперечить пунктів 2.4 Інструкції № 58, якої встановлено порядок внесення відомостей про роботу. Також в записі № 31 в графі 3 міститься запис про звільнення, яке не засвідчено підписом керівника, що суперечить п. 4.1 Інструкції № 58, якої передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. На підтвердження спірних періодів роботи, позивач надав довідку кооперативу «Западний», в якій не містяться реквізити (назву організації, назва виду документа, дату документа, реєстраційний індекс документа, місце складення документа, адресат), відомості про періоди роботи, первинні документи за час виконання роботи, ні підставі яких видана зазначена довідка, а саме накази про прийняття та звільнення працівника. Також слід зазначити, що в довідці повинно бути в лівому верхньому куті лицьового боку першого аркуша проставлено відбиток штампу з назвою підприємства, довідковими даними та кодом ЄДРПОУ. Також у штампі має бути передбачене місце для проставлення дати і реєстраційного індексу документа. Отже, при зарахуванні до загального стажу роботи позивача, відповідач не може поводитись на припущеннях чи даних, які не відповідають первинним документам.

Відповідачем не зараховано до загального стажу роботи позивача період роботи в фірмі «Мрія» з 04.11.1992 по 30.11.1992 та з 01.01.1993 по 31.08.1993, оскільки записи в трудовій книжці за цей період роботи внесені з порушенням п. 4.1 Інструкції № 58. На виконання п.3 Порядку № 637, відділом забезпечення наповнення бюджету № 2 фінансово-економічного управління Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області надано довідку про сплату страхових внесків, на підставі якої до загального стажу роботи зараховано період роботи з 01.12.1992 по 31.12.1992 та з 01.09.1993 по 09.11.1993.

На виконання вимог п. 3.3 Порядку № 22-1, щодо надання допомоги у витребуванні довідки за період роботи з 01.11.1988 по 19.10.1992 відповідачем 19.03.2019 надіслано запит вих. № 5369/02.1 до головного управління МНС Росії по Магаданській області. 24.09.2019 до відповідача надійшла відповідь від Головного управління МНС Росії по Магаданській області з наданням інформації про період роботи позивача у відділі пожежної охорони УВС Магаданського облвиконкома з 02.11.1988, але дата звільнення не зазначена. Головним управління МНС Росії по Магаданській області надано пояснення, що накази (виписки із наказів) УВС Магаданського облвиконкома в управлінні відсутні. 29.01.2020 відповідачем зроблено запит № 1842.02.1 до Головного управління МНС Росії по Магаданській області зі справ цивільної оборони, надзвичайним ситуаціям та ліквідації наслідків стихійних лих по Магаданській області з проханням надати копію трудового договору та довідки про заробітну плату на ОСОБА_1 за період роботи з 01.11.1988 по 19.10.1992. 16.06.2020 до відповідача надійшла відповідь від Головного управління МНС Росії по Магаданській області з наданням інформації про відсутність відомостей про заробітну плату. З урахуванням наведеного, відповідачем здійснено всі передбачені законом заходи щодо підтвердження стажу позивача, а саме виконані вимоги п. 3 Порядку № 637, п. 3 ст. 44 Закону №1058-ІV, ч. 1 ст. 101 Закону № 1788-ХІІ та п. п.3 пункту 4.2 Порядку № 22- 1.

Таким чином, на думку відповідача, Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області, як державний орган, що реалізує політику у соціальній сфері, яка затверджується та координується Кабінетом Міністрів України, під час надання відмови у призначенні пенсії позивачу діяло правомірно та у межах повноважень, наданих Законом.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 КАС України, суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 (арк. спр. 16, 17).

01.06.2020 позивач звернувся до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області з заявою про призначення пенсії за віком надавши такі документи: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; паспорт; трудову книжку б/н; військовий квиток НОМЕР_3 № 7279276; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637: вкладиш до трудової книжки АХ НОМЕР_4 617678, довідку про сплату страхових внесків№ 2787/04, довідку Рубіжанського міського центру зайнятості № 11/04-257, довідка Головного управління МНС Росії по Магаданській області № 4406-9-1-22 (арк. спр. 35, зв. бік, 36).

09.06.2020 відповідачем за результатами розгляду заяви позивача від 01.06.2020 прийнято рішення № 45 «Про відмову в призначенні пенсії згідно частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_2 », яке обґрунтовано наступним.

До загального стажу не враховано періоди роботи, у зв`язку з внесенням записів про прийом та звільнення з порушенням абзацу 3 пункту 2.4 та пункту 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58: з 11.07.1977 по 13.03.1978 в Рубіжанській автобазі у зв`язку з тим, запис про звільнення не читається; з 01.11.1988 по 19.10.1992 в ППЧ-14 ОПО УВД Магаданського облвиконкома, оскільки в трудовій книжці дата звільнення дописана іншими чорнилами; з 23.11.1993 по 31.12.1999 в кооперативі «Западний», оскільки записи про прийом та звільнення внесено з виправленнями, запис про звільнення не засвідчено підписом керівника.

До загального стажу роботи зараховано період роботи в фірмі «Мрія» з 01.12.1992 по 31.12.1992 та з 01.09.1993 по 09.11.1993 за довідкою про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України, наданою відділом забезпечення наповнення бюджету № 2 фінансово-економічного управління Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, оскільки запис про звільнення внесено з порушенням пункту 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58, а саме не зазначено посадову особу, яка внесла запис про звільнення до трудової книжки.

Про необхідність надання довідок про підтвердження стажу ОСОБА_1 повідомлено під час прийому заяви про призначення пенсії, однак ОСОБА_1 до управління довідки про стаж не надано.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що Рубіжанським відділом обслуговування громадян 19.03.2019 надіслано запит № 5369/02.1 до головного управління МНС Росії по Магаданській області щодо надання допомоги у витребуванні довідки за період роботи з 01.11.1988 по 19.10.1992. 24.08.2019 управлінням отримана відповідь від Головного управління МНС Росії по Магаданській області з наданням інформації про період роботи ОСОБА_1 у відділі пожежної охорони УВС Магаданського облвиконкома з 02.11.1988, але дата звільнення не зазначена. Головним управління МНС Росії по Магаданській області надано пояснення, що накази (виписки із наказів) УВС Магаданського облвиконкома в управлінні відсутні.

29.01.2020 спеціалістом відповідача було зроблено запит до Головного управління Міністерства Російської Федерації зі справ цивільної оборони, надзвичайним ситуаціям і ліквідації наслідків стихійних лих по Магаданській області з проханням надати копію трудового договору та довідки про заробітну плату на позивача за період роботи з 01.11.1988 по 19.10.1992. Станом на 09.06.2020 відповідь на запит від 29.01.2020 № 1842/02.1 до управління не надходила.

З урахуванням вищенаведеного, відповідач відмовив ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком згідно з частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне з пенсійне страхування», у зв`язку з недостатнім страховим стажем 18 років 0 місяців 2 дні, при необхідному 27 років. Також, оскаржуваним рішенням повідомлено позивача про право виходу на пенсію за наявним страховим стажем 18 років 0 місяців 2 дні відповідно до ч.3 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» з 29.05.2025 (65 років) та повідомлено про право надання довідок підтверджуючих стаж роботи за періоди з 11.07.1977 по 13.03.1978, з 01.11.1988 по 19.10.1992, з 23.11.1993 по 31.12.1999.

Отже, при розгляді даної справи спірним питанням є правомірність не зарахування відповідачем при призначенні пенсії позивачу періодів роботи позивача, зокрема: з 11.07.1977 по 13.03.1978, з 01.11.1988 по 19.10.1992, з 23.11.1993 по 31.12.1999.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Основного Закону України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-ІV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-ІV право на призначення пенсії за віком за наявності страхового стажу з 01.01.2020 по 31.12.2020 не менше 27 років мають чоловіки після досягнення віку 60 років.

Статтею 24 Закону №1058-ІV визначено, що страховий стаж, необхідний для призначення пенсії, обчислюється відповідно до вимог цього Закону за даними, які містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів (записів трудової книжки) та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону України №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з абзацом першим пункту 1.1 розділу I «Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії» Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II «Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший» Порядку № 22-1 встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Згідно з абзацами першим, третім пункту 4.1 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Пунктом 4.2 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку №22-1 встановлено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (абзац перший пункту 4.3 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1).

Згідно з абзацом першим пункту 4.7 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Частиною другою статті 82 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причин відмови та порядку оскарження орган, що призначає пенсії, видає або надсилає підприємству, організації або заявникові не пізніше 5 днів після винесення відповідного рішення.

Тобто, відмовляючи особі в призначенні пенсії, орган, що призначає пенсію, має зазначити причини такої відмови, у тому числі обґрунтувати мотиви не зарахування до пільгового стажу окремих періодів роботи та/або навчання.

Як на одну з підстав для відмови у призначенні пенсії позивачу відповідач посилається на неможливість зарахування до загального стажу періодів роботи позивача з 11.07.1977 по 13.03.1978, з 01.11.1988 по 19.10.1992 за невідповідністю записів трудової книжки позивача положенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993, зокрема абзацу 3 пункту 2.4 та пункту 4.1, з приводу чого суд зазначає наступне.

В періодах роботи позивача з 11.07.1977 по 13.03.1978, з 01.11.1988 по 19.10.1992, діяв Порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, який визначався Інструкцією, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20 червня 1974 року № 162 (далі - Інструкція № 162), яка втратила чинність на підставі Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993.

Відповідно до абз.3 підпункту 2.3. пункту 2 Інструкції №162 передбачалося, що «записи производятся аккуратно, перьевой или шариковой ручкой, чернилами черного, синего или фиолетового цвета» (мовою оригіналу), анологічні положення містить абзац 3 пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993, де передбачено, що записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до абз.1 п.2.25 п.2 Інструкції 162 «Записи о причинах увольнения должны производиться в трудовой книжке в точном соответствии с формулировками действующего законодательства и со ссылкой на соответствующую статью, пункт закона» (мовою оригіналу).

Згідно з абзацом 1 пункту 4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 вбачається, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Суд вважає безпідставними посилання відповідача на положення Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 при не зарахуванні до страхового стажу позивача періодів його роботи з 11.07.1977 по 13.03.1978, з 01.11.1988 по 19.10.1992 з причини невідповідності записів трудової книжки позивача положенням вказаної Інструкції, оскільки на момент внесення записів про спірні періоди роботи чинною була Інструкція, затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20 червня 1974 року № 162.

Отже, в оскаржуваному рішенні взагалі не міститься посилань щодо того, які вимоги чинного, на той час, законодавства не дотримано при заповненні трудової книжки позивача.

При цьому, надаючи оцінку записам трудової книжки позивача щодо спірних періодів роботи, суд зазначає наступне.

Оглядом трудової книжки позивача б/н від 08.07.1977 (арк.спр.9-13) судом встановлено, що позивач працював:

З 11.07.1977 по 13.03.1978 автослюсарем в Рубіжанській автобазі, запис про звільнення частково не можливо прочитати, проте з вказаного запису чітко вбачається, що позивача звільнено, від якої дати, з посиланнями на номер та дату наказу, на підставі якого звільнено позивача, є печатка відділу кадрів підприємства та підпис старшого інспектора.

Отже, судом не беруться до уваги твердження відповідача щодо того, що запис про звільнення позивача не читається.

З 01.11.1988 по 19.10.1992 позивач працював в ППЧ-14 ОПО УВД Магаданського облвиконкома, запис про звільнення позивача містить дату такого звільнення, яка, як стверджує відповідач дописана іншими чорнилами, проте вказаний запис містить посилання на номер та дату наказу, на підставі якого звільнено позивача, печатку підприємства та підпис начальника.

З 23.11.1993 по 31.12.1999 позивач працював водієм в кооперативі «Западний», запис про прийом на роботу дійсно внесено з виправленням в даті наказу, на підставі якого позивача прийнято на роботу, проте є дата такого наказу та підпис керівника.

Щодо запису про звільнення позивача, то суд відхиляє доводи відповідача з приводу того, що вказаний запис містить виправлення, оскільки такий запис виконано чітко та зрозуміло та хоча і відсутній підпис керівника підприємства, проте є печатка підприємства дата та номер наказу, на підставі якого звільнено позивача.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Згідно з п.1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком, на загальних підставах.

Наведене в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові № 687/975/17 від 21.02.2018.

Суд зауважує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

За загальним правилом, формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її права на соціальний захист шляхом призначення пенсії.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а.

Відповідачем не заперечується наявність у позивача стажу 18 років 0 місяців 02 дні, при цьому в оскаржуваному рішенні не зазначено які саме періоди зараховуються відповідачем.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В оскаржуваному рішенні відповідачем не надано правової оцінки періодам роботи позивача, які не враховано до страхового стажу. Отже, оскаржуване рішення не містить посилань щодо того, які вимоги чинного, на час виникнення спірних правовідносин законодавства не дотримано при заповненні трудової книжки позивача, тобто законодавчо визначені підстави, з яких позивачу відмовлено у призначенні пенсії.

Таким чином, вищенаведене свідчить про недотримання відповідачем принципів обґрунтованості та добросовісності рішення суб`єкта владних повноважень, дотримання яких перевіряється адміністративним судом відповідно до вимог пунктів 3, 5 частини другої статті 2 КАС України, і недотримання яких є підставою для скасування такого рішення.

Суд вважає, що за відсутності належної мотивації, рішення суб`єкта владних повноважень не може бути визнане правомірним.

З огляду на наведене позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Мотивам, з яких виходив відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, що зазначені відповідачем у відзиві на позов, суд не надає оцінки та відхиляє, оскільки оцінка рішенню суб`єкта владних повноважень на відповідність критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, надається судом виключно виходячи зі змісту такого рішення.

Щодо способу захисту, суд зазначає наступне.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24.03.1988) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р.).

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (Постанова Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14).

Отже, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Суд вважає, що належним способом захисту, який є необхідним для поновлення порушеного право позивача, є:

визнання протиправним та скасування рішення Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 09 червня 2020 року № 45 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до страхового стажу роботи період роботи з 11.07.1977 по 13.03.1978 в Рубіжанській автобазі, з 01.11.1988 по 19.10.1992 в ППЧ-14 ОПО УВД Магаданського облвиконкома, з 23.11.1993 по 31.12.1999 в кооперативі «Западний», з 04.11.1992 по 30.11.1992 та з 01.01.1993 по 31.08.1993 в фірмі «Мрія».

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на обставини справи, суд встановив, що порушення прав позивача відбулося внаслідок прийняття відповідачем протиправного рішення від 09.06.2020 №45 «Про відмову в призначенні пенсії згідно частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_2 », тому належним та достатнім способом захисту порушеного права в даному випадку є визнання протиправним та скасування вказаного рішення, а не визнання протиправними дій відповідача.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, позовні вимоги належить задовольнити повністю, з коригуванням способу захисту порушеного права .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн (арк.спр.5).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги фактично підлягають задоволенню повністю, лише з коригуванням способу захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне судовий збір у розмірі 840,80 грн стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (місце знаходження: 93009, Луганська область, м. Рубіжне, вул. Студентська, буд. 35 А, ) про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 09.06.2020 № 45 «Про відмову в призначенні пенсії згідно ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_2 ».

Зобов`язати Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , до страхового стажу період роботи з 11.07.1977 по 13.03.1978 в Рубіжанській автобазі, з 01.11.1988 по 19.10.1992 в ППЧ-14 ОПО УВД Магаданського облвиконкома, з 23.11.1993 по 31.12.1999 в кооперативі «Западний», з 04.11.1992 по 30.11.1992 та з 01.01.1993 по 31.08.1993 в фірмі «Мрія».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Суддя О.В. Захарова