Справа № 826/3012/17
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2020-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3012/17 Суддя (судді) першої інстанції: Добрянська Я.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Суркової Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби інтелектуальної власності України, Міністерства економічного розвитку та торгівлі України про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

22 лютого 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач, апелянт, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Державної служби інтелектуальної власності України (далі - відповідач 1, ДСІВ України) про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в прийнятті до нового розгляду заявок на винаходи, а також стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2017 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Міністерства економічного розвитку та торгівлі України (далі - відповідач 2, Мінекономрозвитку).

Ухвалою суду від 24 лютого 2020 року задоволено клопотання Мінекономрозвитку та закрито провадження у справі.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що висновок суду про те, що в межах спірних правовідносин Мінекономризвитку не виконує владних управлінських функцій по відношенню до позивача є помилковим, оскільки спірне рішення про відмову прийняти заяки на отримання патентів є реалізацією саме таких функцій.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

08 липня 2020 року позивач подав клопотання про зупинення провадження у справі через неможливість прибути у судове засідання у зв`язку з дією карантинних обмежень.

Відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України перелік підстав зупинення провадження у справі є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Така підстава для зупинення провадження як дія карантинних обмежень Кодексом адміністративного судочинства України не передбачена.

Станом на 15 липня 2020 року постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» у регіонах, в яких здійснюється послаблення протиепідемічних заходів, дозволяється перевезення пасажирів залізничним транспортом в усіх видах внутрішнього сполучення (приміському, міському, регіональному та дальньому) між регіонами в межах кількості місць для сидіння, передбачених технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

Рішенням Постійної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27 травня 2020 року на території міста Києва застосовано послаблення протиепідемічних заходів.

Рішенням Харківської міської ради від 22 травня 2020 року №100 на території міста Харкова так само застосовано послаблення протиепідемічних заходів.

Будь-якої інформації про те, які саме карантинні обмеження перешкоджають позивачу прибути у судове засідання, в заяві не наведено.

Відповідно до положень статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що повідомлені позивачем причини неявки у судове засіданні не є поважними, а неявка позивача, не перешкоджає розгляду справи, а тому підстави для відкладення розгляду такої відсутні.

Відтак, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі пункта 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін, з таких підстав.

Судом установлено, що 25 травня 2012 року та 22 червня 2012 року позивачем було подано заявки на видачу патентів на винаходи.

Рішеннями ДСІВ України від 08 січня 2013 року та 26 лютого 2013 року у видачі патентів за вказаними заявками відмовлено.

11 жовтня 2016 року та 15 грудня 2016 року позивач звернувся до Інститута промислової власності про повторний розгляд заявок на видачу патентів, на що його повідомлено, що підстави для повторного розгляду відсутні.

05 січня 2017 року та 01 лютого 2017 року позивач звернувся до ДСІВ України з проханням вплинути на керівництво Інститута промислової власності.

Листами від 31 січня 2017 року та 07 лютого 2017 року ДСІВ України повідомив позивача, що законодавством не передбачено новий розгляд заявок, по яким вже прийнято рішення.

Уважаючи дії ДСІВ України щодо нездійснення повторного розгляду заявок на видачу патентів протиправними, ОСОБА_1 звернувся з відповідним позовом до суду.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах відповідач 2 не виконує владних управлінських функцій і такі відносини не містять ознак публічності.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria2" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановленим законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …".

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Абзацом 3 пункту 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у цьому Кодексі термін публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за ст. 17 КАС України (у редакції, чинній на момент звернення до суду) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент прийняття судом оскаржуваного рішення) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У той же час, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Вказане узгоджується з висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №826/15263/18 (провадження № 11-222апп19).

Із матеріалів справи убачається, що мета звернення ОСОБА_1 до суду зводиться до незгоди з рішеннями ДСІВ України про відмову у видачі патентів, прийнятих за результатами розгляду заявок позивача на видачу патентів на винаходи.

Отже, спір у даній справі стосується охорони права інтелектуальної власності позивача, а тому є цивільно-правовим.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про закриття провадження у справі через неналежність цього спора адміністративній юрисдикції.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та спростовуються вищенаведеними висновками з посиланням на сталу судову практику у аналогічних правовідносинах.

Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм чинного процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 33, 34, 243, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.Є. Пилипенко

Л.Т. Черпіцька