Справа № 320/3030/20
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2020-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2020 року № 320/3030/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панченко Н.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (04070, м. Київ, вул. Ярославська, буд. 40) (далі - відповідач, ГУ ПФУ у Київській області), в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 06 грудня 2019 року № 1366 про відмову у переведенні та призначені позивачці пенсії по інвалідності за нормами Закону України «Про державну службу»;

- зобов`язати відповідача з часу звернення із заявою - 02 грудня 2019 року, перевести, призначити та виплатити в подальшому позивачці пенсію по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України № 3723-ХІІ «Про державну службу» в розмірі 60% суми заробітної плати, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, врахувавши до розрахунку пенсії виплати, зазначені у довідці про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця за грудень місяць 2019 року та в довідці про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби за листопад 2019 року, що видані Богуславською районною державною адміністрацією в Київській області.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що відповідачем протиправно було відмовлено їй у переведені з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV на пенсію по інвалідності згідно із Законом України «Про державну службу» № 3723-XII. Позивачка не погоджується з таким рішенням відповідача, тому звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою від 12 травня 2020 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін та проведення судового засідання і запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.

05 червня 2020 року від позивачки через канцелярію суду надійшла заява про зміну позовних вимог.

Розпискою від 01 червня 2020 року представник відповідача підтвердив отримання від позивачки копії заяви про зміну позовних вимог з доданими до неї додатками.

Ухвалою від 17 липня 2020 року суд повернув позивачці заяву про зміну позовних вимог.

11 червня 2020 року через канцелярію суду від Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області надійшов відзив на адміністративний позов, відповідно до якого відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідачем в межах чинного законодавства правомірно було відмовлено позивачці в призначенні та переведені пенсії по інвалідності, а оскаржуване рішення від 06 грудня 2019 року не призвело до зменшення пенсії позивачки, а отже не звузило її права та інтереси. Крім того відповідач просив суд розгляд справи здійснювати за участю (з викликом) сторін по справі.

Приймаючи рішення щодо заявленого клопотання, суд виходить з наступного.

Згідно статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до частин другої, третьої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з частиною п`ятою вказаної статті, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до частини шостої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Частиною шостою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

У даному випадку предмет позову стосується питання про призначення пенсії по інвалідності державного службовця, а отже, на думку суду, ця справа є незначної складності, оскільки з`ясування обставин не потребує виклику сторін, а заявлені вимоги ґрунтуються підкріпленими належними та допустимими доказами, а тому в задоволенні в клопотанні відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суд відмовляє.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності другої групи (загальне захворювання) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_4 від 31 жовтня 2012 року та довідкою до акту огляду МСЕК серії НОМЕР_5.

Як вбачається з трудової книжки позивачки серії НОМЕР_3 , з 02 вересня 1996 року по вересень 2012 року вона працювала в органах Державної податкової служби. З вересня 2012 року по квітень 2016 року позивачка працювала на керівних посадах в управлінні Пенсійного фонду України у Богуславському районі Київської області та міськрайонному управлінні Держкомзему у місті Золотоноша та Золотонівському районі Черкаської області. З 29 квітня 2016 року позивачка була призначена на посаду Голови Богуславської районної державної адміністрації Київської області, 11 липня 2019 року була звільнена з займаної посади у зв`язку з закінченням повноважень Президента України.

Стаж державної служби у позивачки станом на 2019 рік складає більше 21 року, про що зазначено у довідці Богуславської районної державної адміністрації Київської області № 06-12/180 від 17 січня 2020 року.

З матеріалів справи вбачається, що 02 грудня 2019 року позивачка звернулась до відповідача з заявою про переведення її з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу», проте 06 грудня 2019 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області було винесено рішення № 1366 про відмову позивачці в призначені та переведенні її пенсії, та зазначено, що відповідно до Закону України «Про державну службу» призначення та переведення на пенсію по інвалідності не передбачено.

Вважаючи таку відмову відповідача протиправними та порушуючи права позивачки, остання звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначає Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII).

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII), крім статті 37, що застосовується до осіб зазначених у пункті 10 і 12 цього розділу.

Пунктами 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 закону України «Про державну службу» № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 закону України «Про державну службу» № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 закону України «Про державну службу» № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Таким чином, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII, у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною першою статті 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частиною дев`ятою статті 37 Закону № 3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (частина дванадцята статті 37 Закону № 3723-XII).

Судом встановлено, що трудовий стаж позивачки на державній службі складає понад 21 рік, з 26 листопада 2009 року їй встановлено ІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії НОМЕР_5.

Оскільки позивачка є інвалідом ІІ групи, має стаж на посаді державної служби понад 10 років, перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців, то суд вважає, що позивачка має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі статтею 37 Закону № 3723-XII, та, відповідно, правові підстави для переведення з пенсії по інвалідності призначеної відповідно до Закону № 1058-VІ, на пенсію державного службовця по інвалідності відповідно до Закону № 3723-XII.

Посилання відповідача на статтю 90 Закону № 889-VIII, відповідно до якої пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону № 1058-IV суд вважає безпідставним, оскільки позивачка має право на призначення пенсії по інвалідності за правилами пунктів 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положень» Закону № 889-VIII, якими не передбачено нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у рішенні від 13 лютого 2019 року по зразковій справі №822/524/18 (Пз/9901/23/18).

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Положеннями статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 06 грудня 2019 року № 1366 про відмову в переведенні та призначені позивачці пенсії по інвалідності за нормами Закону України «Про державну службу» є протиправним та підлягає скасуванню.

Приймаючи рішення суд зважає на те, що протиправність оскаржуваного рішення встановлена, а наведені на його користь обґрунтування відповідача свідчать про довільне тлумачення норм законодавства України, чим порушують права позивачки на призначення, переведення та виплату пенсії по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII в розмірі 60% суми заробітної плати з урахуванням виплат, зазначених у довідці про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця за грудень місяць 2019 року та в довідці про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби за листопад 2019 року, що видані Богуславською районною державною адміністрацією в Київській області.

Щодо вимог позивачки про зобов`язання відповідача виплачувати пенсію в подальшому, суд зазначає, що Кодекс адміністративного судочинства України не встановлює можливості захисту порушених прав та інтересів осіб на майбутнє, а судове рішення не повинно містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та про зобов`язання відповідача вчинити чи утриматись від вчинення певних дій на майбутнє. Отже, така вимога задоволенню не підлягає, оскільки в порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права, а тому суд позбавлений можливості задовольнити вимогу на майбутнє.

Вказана правова позиція міститься, зокрема, в постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 167/592/17, від 31 липня 2018 року по справі №348/9/17, від 23 жовтня 2018 року по справі №344/4560/17, від 14 лютого 2019 року по справі №362/7962/15-а.

Інша частина позовних вимог, щодо зобов`язання відповідача з часу звернення з заявою - 02 грудня 2019 року, перевести та призначити позивачці пенсію по інвалідності відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ в розмірі 60% суми заробітної плати, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, врахувавши до розрахунку пенсії виплати, зазначені у довідці про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця за грудень місяць 2019 року та в довідці про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби за листопад 2019 року, що видані Богуславською районною державною адміністрацією в Київській області, підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, а доказів понесення нею інших судових матеріали справи не містять, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 73 - 77, 90, 94, 241, 245, 246, 250, 259 - 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 06 грудня 2019 року № 1366 про відмову в переведенні та призначені ОСОБА_1 пенсії по інвалідності за нормами Закону України «Про державну службу».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (04071, м. Київ, вул. Ярославська, буд. 40, ) з 02 грудня 2019 року перевести та призначити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсію по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» в розмірі 60% суми заробітної плати, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, врахувавши до розрахунку пенсії виплати, зазначені у довідці про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця за грудень 2019 року та довідці про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби за листопад 2019 року, що видані Богуславською районною державною адміністрацією в Київській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено та підписано 17.07.2020.

Суддя Панченко Н.Д.