Справа № 580/1362/20
Суддя: А.В. Руденко
Дата ухвалення: 2020-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року справа № 580/1362/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі : головуючого судді - Руденко А.В., розглянувши у письмовому провадженні у спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Уманське управління ГУ ДПС у Черкаській області про визнання неправомірною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

встановив:

22.04.2020 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДПС у Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Уманське управління ГУ ДПС у Черкаській області, у якому просить визнати неправомірною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.01.2020 №Ф-187210-52 у сумі 2702,60 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що з 30.08.2017 знаходиться у трудових відносинах з АТ «Родовід Банк» та займає посаду заступника директора юридичного департаменту. 15.11.2018 отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та 08.02.2019 за його заявою Уманським управлінням ГУ ДПС у Черкаській області його взято на облік як особу, яка здійснює незалежну професійну діяльність. 21.02.2020 отримав вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.01.2020 №Ф-187210-52 у сумі 2702,60 грн, яку вважає неправомірною та безпідставною, оскільки є найманим працівником, тому сплату єдиного внеску за нього здійснює роботодавець. Отже позивач як самозайнята соба, яка є найманим працівником, не зобов`язаний сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Посилається на правову позицію, висловлену Верховним Судом у постановах від 18.03.2020 у справі №140/1777/19 та від 27.11.2019 у справі №160/3114/19.

29.05.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти позову заперечив з тієї підстави, що згідно баз даних позивач перебуває на обліку як фізична особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, з 08.02.2019 та поставлений на облік на підставі поданих позивачем заяв форми 5-ОПП та 1-ЄСВ. Перебування позивача у трудових відносинах з АТ «Родовід Банк» не спростовує обов`язку сплачувати єдиний внесок. Нарахування по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в інтегрованій картці платника в ІС «Податковий блок» здійснюється автоматично згідно розробленого алгоритму. Станом на дату формування вимоги по коду 71040000 (ЄВ для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) обліковувався борг у сумі 2702,60 грн, тому на підставі цих даних була сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) від 15.01.2020 №Ф-187210-52. У вказану суму вимоги увійшли нарахування за 111 квартал 2019 терміном сплати 21.10.2010 у сумі 2754,18 грн. У зв`язку з порушенням правил сплати єдиного внеску в інтегрованій картці платника в автоматичному режимі розраховується штрафна санкція у сумі 550,84 грн та пеня у сумі 143,22 грн згідно рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 12.11.2019 №. Платіжним дорученням №@2PL5409 частково зменшено нарахування єдиного внеску за 1 місяць 111 кварталу 2019 у сумі 745,64 грн. Згідно ч. 10 та 13 ст. 25 Закону №2464 на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Отже відповідно до інтегрованої картки платника податків станом на дату розгляду справи за позивачем рахується недоїмка зі сплати єдиного внеску у сумі 2702,60 грн. За вказаних обставин формування податкової вимоги здійснено на законних підставах.

22.06.2020 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначив, що відповідач не надав жодного доказу, який би спростував доводи позивача.

Ухвалою судді від 12.05.2020 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, ухвалено розпочати розгляд справи по суті з 12.06.2020 без виклику сторін.

З`ясувавши доводи сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

Згідно довідки ПАТ «Родовід Банк» №03-18-ВК від 14.04.2020 позивач ОСОБА_1 працює у АТ «Родовід Банк» з 30.08.2017 по теперішній час і займає посаду заступника директора юридичного департаменту.

Згідно копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧК №001036 позивач має право на заняття адвокатською діяльністю.

08.02.2019 позивач подав до Уманського управління Головного управління ДФС у Черкаській області заяву (для самозайнятих осіб) форми №5-ОПП про взяття на облік як фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність у сфері права, за неосновним місцем обліку в контролюючому органі за місцезнаходженням робочого місця.

Також 08.02.20219 позивач подав до Уманського управління Головного управління ДФС у Черкаській області заяву про взяття на облік платника єдиного внеску форми №1-ЄСВ, основний вид діяльності - діяльність у сфері права.

Згідно з інтегрованою карткою платника податків позивач перебуває на обліку як фізична особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 та сплачував нарахований єдиний внесок, сума переплати станом на 21.10.2019 складає 745,64 грн.

21.10.2019 позивачу нараховано єдиний внесок як особі. яка здійснює незалежну професійну діяльність, у сумі 2754,18 грн.

Станом на 02.12.2010 згідно з рішенням про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату по ЄСВ № від 12.11.2019 в інтегрованій картці обліковується штраф у сумі 550,84 грн та пеня у сумі 143,22 грн.

Відповідач Головне управління ДПС у Черкаській області на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів сформував та направив позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.01.2020 №Ф-187210-52 у сумі 2702,60 грн., в т.ч. недоїмка - 2008,54 грн, штрафи - 550,84 грн, пеня - 143,22 грн.

Не погоджуючись з вказаною вимогою, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим фактичним обставинам у справі, суд виходить з наступного.

Предметом спору у цій справі є оцінка правомірності вимоги з огляду на наявність у позивача як фізичної особи-підприємця обов`язку сплачувати ЄСВ у мінімальному розмірі, який протягом 2017-2018 років був найманим працівником та його роботодавець сплачував за нього ЄСВ у сумі, що не була меншою за мінімальний розмір.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону № 2464-VI в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Так, відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі-ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дає визначення поняттю «працівник» - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону;

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Пунктами 3 і 10 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI надано визначення поняттям:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, особи, які провадять незалежну професійну діяльність. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою незалежної професійної діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від здійснення незалежної професійної діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можна зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, на якому наполягає ГУ ДПС, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які здійснюють незалежну професійну діяльність і одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 листопада 2019 року (справа №160/3114/19) та в подальшому підтримана у постановах від 4 грудня 2019 року (справа №440/2149/19), від 23 січня 2020 року (справа №480/4656/18) від 1 березня 2020 року (справа №160/3114/19).

Судом встановлено, що позивач згідно довідки ПАТ «Родовід Банк» №03-18-ВК від 14.04.2020 з 30 серпня 2017 року працює у ПАТ «Родовід Банк»», тобто є найманим працівником. У цей період ПАТ «Родовід Банк» сплачував за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, що підтверджується індивідуальними відомостями Пенсійного фонду України про застраховану особу ОСОБА_1 (форма ОК-5).

Доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження незалежної професійної діяльності судом не встановлено.

Факт перебування позивача на обліку в органах фіскальної служби не змінює вищенаведених висновків, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесена оскаржувана вимога (3-й квартал 2019 року), нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

З огляду на зазначене нарахування позивачу єдиного внеску за 3-й квартал 2019 року у сумі 2754,18 грн та включення до оспорюваної вимоги несплаченої суми єдиного внеску 2008,54 грн є безпідставним.

Разом з цим, до вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15.01.2020 №Ф-187210-52 включені штраф у сумі 550,84 грн та пеня у сумі 143,22 грн.

Як вбачається з інтегрованої картки позивача, вказані штраф та пеня застосовані згідно з рішенням про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату по ЄСВ № від 12.11.2019.

Згідно з інтегрованою карткою позивача за період з 19.04.2019 по 31.12.2019 позивач сплачував єдиний внесок 10.06, 26.06 та 18.07.2019 і вказану обставину не заперечує.

Згідно з п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону №2464 за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Згідно з ч. 10, 13 ст. 25 Закону №2464 на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу; нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Згідно вказаних норм штраф та пеня нараховуються за період прострочення по дату сплати єдиного внеску

Згідно з ч. 14 Закону №2464 про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа податкового органу у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску. Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до податкового органу вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це податкового органу, яким прийнято це рішення. Оскарження рішення податкового органу про застосування фінансових санкцій зупиняє перебіг строку їх сплати до винесення податковим органом вищого рівня або судом рішення у справі. Строк сплати фінансових санкцій також зупиняється до ухвалення судом рішення у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки, якщо застосування фінансових санкцій пов`язано з виникненням або несвоєчасною сплатою суми недоїмки.

Судом встановлено, що єдиний внесок нарахований позивачу 21.10.2019 у сумі 2754,18 грн, у погашення якого була зарахована переплата у сумі 745,64 грн, а залишок у сумі 2008,54 грн включений до оспорюваної вимоги і на час розгляду справи не сплачений. Отже рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату по ЄСВ № від 12.11.2019 стосується сум єдиного внеску, нарахованих за інші періоди, ніж 3-й квартал 2019 року та несвоєчасно сплачених позивачем.

Оскільки нарахування єдиного внеску у інші періоди, ніж 3-й квартал 2019 року, та які були добровільно сплачені позивачем, не оскаржується, то правомірність винесення рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату по ЄСВ № від 12.11.2019 не може бути предметом розгляду у даній справі.

Посилання позивача на ту обставину, що він не отримував жодних рішень, не має значення для справи, оскільки вказана обставина входить до предмету доказування при розгляді спору щодо оскарження рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату по ЄСВ № від 12.11.2019.

Згідно п. 3 розділу V1 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Враховуючи, що станом на 31.12.2019 рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату по ЄСВ № від 12.11.2019 не скасоване і в інтегрованій картці позивача обліковувались штраф у сумі 550,84 грн та пеня у сумі 143,22 грн як несплачені, відповідач правомірно включив вказані суми до вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15.01.2020 №Ф-187210-52.

За вказаних обставин вимога про сплату боргу (недоїмки) від 15.01.2020 №Ф-187210-52 є правомірною в частині недоїмки зі сплати штрафу у сумі 550,84 грн та пені у сумі 143,22 грн, в іншій частині у сумі 2008,54 грн вимога є неправомірною та підлягає скасуванню, а позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем сплачено судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп. Позов задоволено частково у сумі 2008,54 грн, що складає 74,32% від загальної суми позову. Отже, витрати зі сплати судового збору у сумі 624,88 грн підлягають стягненню на користь позивача. Розрахунок: 840,80 грн х 74,32% = 624,88 грн.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Черкаській області про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) від 15 січня 2020 року №Ф-187210-52 в частині сплати недоїмки у сумі 2008 (дві тисячі вісім) гривень 54 копійки.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 235, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 624 (шістсот двадцять чотири) гривні 88 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів починаючи з дня закінчення 20-денного строку після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 №731-1Х.

Головуючий суддя А.В. Руденко