Справа № 300/2579/19
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2020-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 рокуСправа № 300/2579/19 пров. № А/857/6065/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

при секретарі судового засідання Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 2 березня 2020 року (суддя Шумей М.В., м.Івано-Франківськ) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (далі Головне управління) в якому просила скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.12.2019 № (далі ППР).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 2 березня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги з покликанням на окремі обставини справи вказує на правомірність оскаржуваного ППР, так як кошти грошового зобов`язання позивача поступили на відповідний бюджетний рахунок, з порушенням граничного строку виконання податкового зобов`язання у сумі 8871,6 грн на 44 календарні дні.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подала, в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, а тому суд апеляційної інстанції відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності належним чином повідомленої сторони.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем вчасно та в повному обсязі сплачено податок на доходи фізичних осіб (далі ПДФО) у сумі 8871,6 грн, однак помилково вказано інший рахунок, тобто обов`язок платника податків щодо сплати податків було виконано вчасно та в повному обсязі. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів. А оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове зазначення розрахункового рахунку чи платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов`язання не є достатньою підставою для висновку про несплату ним необхідної суми грошового зобов`язання у визначений строк та як наслідок для застосування штрафних санкцій.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції, встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є платником ПДФО, що сплачується фізичною особою за результатами річного декларування.

Згідно квитанції від 31.07.2017 №1Р3140 позивач сплатила 8911,52 грн за наступними реквізитами отримувача: Отримувач платежу/рахунок: 1.УДКСУ в м. Івано-Франківську/ДБ/11010100 - 8871,6 грн. 2. За послуги банку 39,92 грн. Призначення платежу 101; 5; 11010100; Податок з доходів найманих працівників за 2016 рік. Платіж на рахунок: 0002 в банку МФО: 836014 ОКПО: 37952250 (а.с.8).

07.08.2017 позивач повідомила відповідача про сплату податкового грошового зобов`язання на невірний рахунок.

04.09.2017 висновок про повернення переплати з платежів, які підлягають розподілу між державними та місцевими бюджетами відповідачем передано казначейству.

13.09.2017 Управлінням Державної казначейської служби України в м.Івано-Франківську (далі Управління) здійснено перерахування коштів з бюджетного рахунку 11010100 на рахунок 11010500.

15.11.2019 Головним управлінням проведено камеральну перевірку, за результатами якої складено акт щодо своєчасності сплати податку з доходів фізичних осіб №958/09-19-55-33-17- (далі Акт), яким встановлено, що при проведенні розрахунків з бюджетом по ПДФО допущено факт несплати (неперерахування) платником податків-фізичною особою сум ПДФО у строки визначені пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України (далі ПК; а.с.10-13).

06.12.2019 на підставі вказаного Акта прийнято ППР, яким за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з ПДФО за результатами річного декларування за затримку на 44 календарних дні грошового зобов`язання у сумі 8871,60 грн зобов`язано сплатити штраф у сумі 1774,32 грн (а.с.9).

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі статтею 92 Основного Закону виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 ПК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Згідно пункту 126.1 статті 126 ПК у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

За змістом пункту 9.3 статті 9 ПК зарахування загальнодержавних податків та зборів до державного і місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України.

Частиною першою статті 43 Бюджетного кодексу України (далі БК) визначено, що при виконанні держбюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого в Нацбанку України.

Відповідно до частини п`ятої статті 45 БК податки і збори та інші доходи держбюджету визнаються зарахованими до держбюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

У розділі 1 «Положення Про єдиний казначейський рахунок» затвердженого Наказом Державного казначейства України (далі ДКУ) від 26.06.2002 №122 (у редакції наказу ДКУ

Від 30.11.2010 №449) (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.07.2002 за №594/6882 (далі Положення) визначено, що єдиний казначейський рахунок це консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України (далі - СЕП).

Згідно з пункту 2.1 розділу 2 Положення єдиний казначейський рахунок консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Держказначейства України та регламентується законодавством.

Таким чином, усі сплачені податки і збори (обов`язкові платежі), незалежно від того, до якого бюджету вони сплачені, в будь-якому випадки зараховуються та акумулюються на один консолідований рахунок єдиний казначейський рахунок, а зарахування на відповідний рахунок має значення лише для обліку коштів.

Як встановлено матеріалами справи, позивачем вчасно та в повному обсязі сплачено ПДФО у сумі 8871,6 грн до Управління, однак помилково вказано інший рахунок, тобто обов`язок платника податків щодо сплати податків було виконано вчасно та в повному обсязі. При цьому кошти до позивача, як до платника, не повернулись.

Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів. А оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове зазначення розрахункового рахунку чи платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов`язання не є достатньою підставою для висновку про несплату ним необхідної суми грошового зобов`язання у визначений строк та як наслідок для застосування штрафних санкцій.

Необхідно зазначити, що правова позиція стосовно сплати обов`язкових платежів (зборів) вже висловлювалась у постанові Верховного Суду України від 16 червня 2015 року у справі №21-377а 15, відповідно до якої здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету в строк, встановлений пунктом 57.1 статті 57 ПК мас кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова.

Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 126.1 статті 126 ПК. Крім того, для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у визначений законодавством строк, платник податків не вчиняв дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до Державного бюджету.

Аналогічної правової позиції дотримується й Верховний Суд, зокрема у постановах від 17 січня 2018 року, 12 червня 2018 року у справах №№2а-2686/09/2670, 826/1/16 відповідно.

Відповідно до частини першої-другої статті 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного суд доходить висновку про те, що, позивачем зобов`язання зі сплати ПДФО за результатами річного декларування виконані вчасно, у встановлені законом терміни для такої сплати; помилка при зазначенні невідповідного рахунку, не може слугувати підставою для застосування до позивача штрафу у розмірах, що встановлений статтею 126 ПК.

Відтак, обставини, викладені в позовній заяві, є обґрунтованими та підставними, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного ППР.

Міркування і твердження відповідача наведені в апеляційній скарзі не спростовують правильності правових висновків рішення суду.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 2 березня 2020 року без змін. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 16 липня 2020 року.