Справа № 520/12742/19
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2020-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2020 р.Справа № 520/12742/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Сіренко О.І. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

представник позивача Міліруд Є.О.

представник відповідача Саблуков Д.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 16.03.20 року по справі № 520/12742/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Радіософт"

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариства з обмеженою відповідальністю "Радіософт", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просив суд: скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області виписані ТОВ "Радіософт" від 18.11.2019 року за №7, яким ТОВ "Радіософт" зменшено від`ємне значення, що зараховується до суми податкового кредиту у розмірі 552934 грн. та №7, яким донараховано для оплати податку на додану вартість в розмірі 1777081 грн. та штрафних санкцій в розмірі 444270,25 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.03.2020 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Радіософт" задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень - рішень відповідач діяв на підставі та у межах повноважень, визначених чинним законодавством, оскаржувані рішення прийнято за наслідками встановлених актом перевірки порушень податкового законодавства. Зазначив, що підставою для складення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є відсутність контрагентів-постачальників в базах даних ДПС як імпортерів, відсутності в договорах найменування придбаних товарів, їх переліку, кількості, ціни, що є наслідком про відсутність джерела походження товарів, фактичного здійснення господарської операції не було, надані документи не можуть вважатися первинними документами при наявності всіх формальних реквізитів.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник відповідача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Радіософт» зареєстровано в якості юридичної особи 29.11.1999 року, перебуває на податковому обліку у Центральному управлінні ГУ ДФС у Харківській області з 30.11.1999 року. Позивач є платником податку на додану вартість з 07.12.1999 року.

На підставі направлень від 16.10.2019 року №1391, №1392, виданих ГУ ДПС у Харківській області, відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 41.1 ст. 41, п. 61.1, 61.2 ст. 61, п.п. 62.1.3 п. 62.1 ст. 62, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1, п.п. 78.1.4, п.78.1 ст.78, п.82.2 ст. 82 Податкового кодексу України, на підставі наказу від 16.10.2019 року №1229 фахівцями контролюючого органу в період з 16.10.2019 року по 22.10.2019 року була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Радіософт» (податковий номер 30656027) з питань дотримання ТОВ «Радіософт» вимог податкового законодавства України щодо господарських взаємовідносин з контрагентами-постачальниками ТОВ «Лідер Торг А» (податковий номер 41679460) за березень 2018 року, ТОВ «ФПГ Міранда» (податковий номер 41638754) за травень 2018 року, ТОВ «Веріс Трейд» (податковий номер 42037331) за червень, серпень 2018 року, ТОВ «Мирвус» (податковий номер 42037478) за червень, серпень 2018 року, ТОВ «Елерон НВП» (податковий номер 42134154) за жовтень 2018 року, ТОВ «Ламия Форс» (податковий номер 42344145) за грудень 2018 року, ТОВ «Полимер ВПК» (податковий номер 42344192) за грудень 2018 року, ТОВ "Криос Гарант" (податковий номер 42343859) за лютий 2019 року, ТОВ "Роксанастиль" (податковий номер 42290179) за березень 2019 року, ТОВ "Скай Стандарт" (податковий номер 42031958) за квітень 2019 року, а також даних щодо подальшої реалізації та/або використання у власній господарській діяльності придбаних товарів (робіт, послуг).

За результатами перевірки було складено акт від 29.10.2019 року №567/20-40-05-17-06/30656027, яким встановлені наступні порушення ТОВ «Радіософт» (податковий номер 30656027):

1. вимог абз. «а» п.198.1, абзаців першого і другого п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту з ПДВ всього у сумі 2330015 грн., у тому числі за березень 2018 року на суму 20356 грн., за травень 2018 року на суму 18475 грн., за червень 2018 року на суму 724034 грн., за липень 2018 року на суму 50833 грн., за серпень 2018 року на суму 32833 грн., за вересень 2018 року на суму 222833 грн., за жовтень 2018 року на суму 54000 грн., за грудень 2018 року на суму 706421 грн., за лютий 2019 року на суму 179220 грн., за березень 2019 року на суму 212460 грн., за квітень 2019 року на суму 108550 грн.

За висновками акту перевірки, вищезазначене призвело до:

- заниження суми ПДВ, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет всього у сумі 1777081 грн., у тому числі за червень 2018 року на суму 742509 грн., за серпень 2018 року на суму 83666 грн., за грудень 2018 року на суму 450676 грн., за лютий 2019 року на суму 6845 грн., за квітень 2019 року на суму 493385 грн.

- завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду всього у сумі 552934 грн., у тому числі за березень 2018 року в сумі 20356 грн., за жовтень 2018 року в сумі 276833 грн., за грудень 2018 року в сумі 255745 грн.

2. Перевіркою ТОВ «Радіософт» (податковий номер 30656027) не підтверджено реальність здійснення господарських операцій, їх реальності та повноти відображення в обліку по взаємовідносинах з контрагентами-постачальниками ТОВ «Лідер Торг А» (податковий номер НОМЕР_1 ), ТОВ «ФПГ Міранда» (податковий номер 41638754), ТОВ «Веріс Трейд», ТОВ «Мирвус» (податковий номер 42037478), ТОВ «Елерон НВП» (податковий номер 42134154), ТОВ «Ламия Форс» (податковий номер 42344145), ТОВ «Полимер ВПК» (податковий номер 42344192), ТОВ "Криос Гарант" (податковий номер 42343859), ТОВ "Роксанастиль" (податковий номер 42290179), ТОВ "Скай Стандарт" (податковий номер 42031958).

На підставі вказаних висновків акта перевірки від 29.10.2019 року №567/20-40-05-17-06/30656027, Головним управлінням ДПС у Харківській області винесені спірні податкові повідомлення - рішення від 18.11.2019 року за №7 про зменшення від`ємного значення, що зараховується до суми податкового кредиту у розмірі 552934 грн., за №7 про донарахування податку на додану вартість в розмірі 1777081 грн. та штрафних санкцій в розмірі 444270,25 грн.

Непогодившись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів належним чином правомірності винесення податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Харківській області від 18.11.2019 року за №7 та №7.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Розділом V Податкового кодексу України врегульовані питання, пов`язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.

За приписами пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

При цьому пунктом 198.2 статті 198 цього Кодексу передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6. статті 198 наведеного Кодексу передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних / розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної / розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних / розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні / розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних / розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.

Відповідно до пункту 200.1. статті 200 Податкового кодексу України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 200.2. цієї ж статті наведеного Кодексу при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

З огляду на викладені положення Кодексу, для отримання права сформувати податковий кредит із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Таким чином, недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність доказів сплати вартості товарів, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Одним із юридичних елементів дійсності правочину є його спрямування на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Відповідно, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

У відповідності до вимог пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до ст.3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Правила податкового обліку податку на прибуток не встановлюють особливих вимог до первинних документів і облікових регістрів, що повинні використовуватися при обчисленні даного податку, тому відповідними документами податкового обліку вважаються бухгалтерські документи і регістри обліку, складені належним чином.

Статтею 1 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (подалі Закон № 996-XIV) визначено, що під економічною вигодою розуміється потенційна можливість отримання підприємством грошових коштів від використання активів. При цьому під господарською операцією розуміється дія або подія яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань власному капіталі, відомості про яку містяться в первинному документі що підтверджує її здійснення. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. При цьому, оцінюватись при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

За змістом ч.ч. 1 і 2 ст. 9 Закону № 996-XIV, для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Тобто аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Крім того, приписами ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення прав та обов`язків. При цьому загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203 цього Кодексу).

Отже одним із юридичних елементів дійсності правочину є його спрямування на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

З аналізу наведених норм убачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування валових витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), здійснюваних для провадження власної господарської діяльності платника податку, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та які відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, та мають підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування валових витрат та податкового кредиту.

Відповідно до вимог п. 1.2 ст. 1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704 (подалі Положення № 88), господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Відповідно до пункту 2.1 Положення № 88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення; господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Наведені норми свідчать про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Таким чином, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Перевіряючи висновки перевірки та, як наслідок, оскаржувані податкові повідомлення-рішення, на предмет їхньої відповідності положенням ч.2 ст. 2 КАС України, в розрізі господарських операцій позивача та його контрагентів у перевіряємому періоду, суд зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи між ТОВ «Радіософт» та ТОВ «Лідер Торг А» укладено договір про надання послуг (виконання робіт) № 15 від 14.02.2018 р., предметом якого є доопрацювання програмного забезпечення PC-135У Шифр «PC-135У ТРбс». Згідно технічного завдання (п.3.1. та п.3.2.) в ході доопрацювання Виконавець повинен реалізувати наступні вимоги: « 3.2.1. У звіті «Дані щодо контролю базових станцій системи стільникового зв`язку по кожному оператору за період (ТР-бс = ТР-бсу)», додати стовпчик «Ширина займаної смуги радіочастот (відповідає/не відповідає)». Забезпечити наповнення стовпчика даними аналогічного звіту «Форма ТР-бс, Дані щодо контролю базових станцій системи стільникового зв`язку по оператору» в PC-135Р (32/64). Шаблон звіту надає Замовник. 3.2.2. У звіті «Дані щодо контролю базових станцій системи стільникового зв`язку по кожному оператору за період (ТР-бс = ТР-бсу)», здійснювати групування результатів за одиницями ТРК, аналогічно звіту «Форма ТР-бс, Дані щодо контролю базових станцій системи стільникового зв`язку по оператору» в PC-135Р (32/64). Строк доопрацювання ПЗ за договором встановлений 20 робочих днів з моменту підписання Договору, оплата здійснюється протягом 30 робочих днів з дати підписання Акту приймання-передачі та на підставі виставленого рахунку на оплату, загальна ціна договору 83 781,90 грн., у т.ч. ПДВ 13 963,65 грн.

Зазначені роботи виконані у повному обсязі, що підтверджено технічним актом № 25 від 07.03.2018 р. та актом № 36 приймання-передачі від 07.03.2018 р. За результатами доопрацювання Виконавець надав Замовнику доопрацьоване програмне забезпечення PC-135У (32/64) (Шифр «PC-135У ТРбс») та вихідний тест доопрацьованого програмного забезпечення PC-135У (32/64) (Шифр «PC-135У ТРбс»). На виконання умов Договору Виконавцем виставлений рахунок на оплату № 57 від 07.03.2018 р. на суму 83 781,90 грн. (без ПДВ 69 818,25 грн., ПДВ 13 963,65 грн.), який був оплачений в повному обсязі. Підставою для подальшого продажу результатів послуг (робіт), придбаних за договором № 15 від 14.02.2018 р., за результатами перемоги у тендері був укладений договір з Державним підприємством «Український державний центр радіочастот» № 12 від 25.01.2018 р. про технічну підтримку програмного забезпечення РС-135У(32/64); РС-135Р(32/64); РС-157У(32/64); РС-157Р(32/64), у відповідності до технічного завдання передбачене постачання оновлень, зокрема і на ПЗ PC-135У (32/64).

Крім того, між ТОВ «Радіософт» та ТОВ «Лідер Торг А» укладено договір про надання послуг (виконання робіт) № 17 від 20.02.2018 р., предметом якого є доопрацювання програмного забезпечення мобільних станцій радіоконтролю типу PM1300-хх (SkanXpert) (Шифр «Діапазон-42»).

Згідно Технічного завдання робочою групою виконавця у термін з 20 лютого 2018 р. по 07 березня 2018 р. виконані зазначені роботи у повному обсязі, що підтверджено технічним актом № 26 від 07.03.2018 р.; актом № 37 приймання-передачі від 07.03.2018 р. За результатами доопрацювання Виконавець надав Замовнику доопрацьоване програмне забезпечення мобільних станцій радіоконтролю типу PM1300-хх (SkanXpert) (Шифр «Діапазон-42»); вихідний тест доопрацьованого програмного забезпечення мобільних станцій радіоконтролю типу PM1300-хх (SkanXpert) (Шифр «Діапазон-42»).

На виконання умов Договору Виконавцем виставлений рахунок на оплату № 58 від 07.03.2018 р. на суму 38 352,00 грн. (без ПДВ 31 960,00 грн., ПДВ 6 392,00 грн.), який був оплачений в повному обсязі. Підставою для подальшого продажу результатів послуг (робіт), придбаних за договором № 17 від 20.02.2018 р., був укладений на підставі тендеру договір з Державним підприємством «Український державний центр радіочастот» про технічну підтримку програмного забезпечення мобільних станцій радіоконтролю типу PM1300-хх (SkanXpert) № 15 від 25.01.2018 р. Згідно Акту № 6 здачі-приймання у відповідності до умов договору від 25.01.2018 р. № 15 надані послуги з технічної підтримки, зокрема і щодо ПЗ мобільних станцій радіоконтролю типу PM1300-хх (SkanXpert) в частині: «Реалізовано можливість завантаження в PM-1300 та подальше виконання планів ТРК у діапазоні частот вище 42 ГГц.».

Підтвердженням оплати виконаних робіт для Замовника ТОВ «РАДІОСОФТ» по двох договорах № 15 від 14.02.2018 р. та № 17 від 20.02.2018 р. Виконавцю ТОВ «ЛІДЕР ТОРГ А» є платіжні доручення № 75 від 14.03.2018 р. сума 10 472,74 грн.; № 76 від 14.03.2018 р. сума 4 794,00 грн.; № 82 від 21.03.2018 р. сума 73 309,16 грн.; № 83 від 21.03.2018 р. сума 33 558,00 грн.

Судом встановлено, що між ТОВ «Радіософт» та ТОВ «ФПГ Міранда» укладений договір про надання послуг (виконання робіт) № 37 від 16.04.2018 р., предметом якого є доопрацювання програмного забезпечення мобільних станцій радіоконтролю типу PM1300-хх (Шифр «Маршрут МСРК»).

Згідно технічного завдання на доопрацювання програмного забезпечення мобільних станцій радіоконтролю типу PM1300-хх (SkanXpert) (Шифр «Маршрут МСРК») робочою групою Виконавця у термін з 16 квітня 2018 р. по 10 травня 2018 р. виконані зазначені роботи у повному обсязі, що підтверджено технічним актом № 42 від 10.05.2018 р., актом № 42 приймання-передачі від 10.05.2018 р. За результатами доопрацювання Виконавець надав Замовнику доопрацьоване програмне забезпечення мобільних станцій радіоконтролю типу PM1300-хх (SkanXpert); вихідний тест доопрацьованого програмного забезпечення мобільних станцій радіоконтролю типу PM1300-хх (SkanXpert).

На виконання умов Договору Виконавцем виставлений рахунок на оплату № 45 від 10.05.2018 р. на суму 52 662,00 грн. (без ПДВ 43 885,00 грн., ПДВ 8 777,00 грн.), який оплачений згідно платіжного доручення № 163 від 16.05.2018 р. на суму 52 662 грн. Підставою для подальшого продажу результатів послуг (робіт), придбаних за договором № 37 від 16.04.2018 р., був укладений на підставі тендеру договір з Державним підприємством «Український державний центр радіочастот» про технічну підтримку програмного забезпечення мобільних станцій радіоконтролю типу PM1300-хх (SkanXpert) № 15 від 25.01.2018 р. Згідно акту № 9 здачі-приймання у відповідності до умов договору від 25.01.2018 р. № 15 надані послуги з технічної підтримки зокрема і щодо ПЗ мобільних станцій радіоконтролю типу PM1300-хх (SkanXpert) в частині ідентифікації БС LTE під час виконання планового ТРК, забезпечено визначення коду БС LTE під час виконання планового контролю згідно алгоритму обробки ефірних даних, вказаному в Додатку № 1 до заявки № 8 від 08.02.2018 р., забезпечено ідентифікацію БС за визначеним кодом та обліковими даними РЕЗ під час виконання планового завдання та під час формування звіту за планом ТРК, забезпечено відображення визначеного коду БС під час перегляду даних виявлення в архіві, забезпечено передавання прийнятого та визначеного коду БС LTE у звітах за планами до РС-135, автоматизоване вимірювання БС під час виконання планового ТРК, для сканерів, що не повертають ширину смуги виявленого каналу (Кондор, КССС) забезпечено автоматизоване визначення смуги виявленої частоти БС LTE за алгоритмом, який вказано в Додатку № 2 до заявки № 8 від 08.02.2018 р.

Аналогічний договір про надання послуг (виконання робіт) №38 був укладений 16.04.2018 р., предметом якого є доопрацювання програмного забезпечення мобільних станцій радіоконтролю типу PM1300-хх (Шифр «Код БС LTE»). Підставою для подальшого продажу результатів послуг (робіт), придбаних за договором № 38 від 16.04.2018 р., був укладений на підставі тендеру договір № 15 від 25.01.2018 р. з Державним підприємством «Український державний центр радіочастот» з технічної підтримкм програмного забезпечення мобільних станцій радіоконтролю типу PM1300-хх (SkanXpert). Реальність виконання умов укладених договорів підтверджується вищезазначеними первинними документами, оплатою, яка проведена згідно платіжних доручень з рахунку ТОВ «РАДІОСОФТ» на загальну суму 110 850,00 грн., у т.ч. сплачено - ПДВ 18 475,00 грн. та засвідчено факт виконання зобов`язань за договором, а що означає втрату позивачем права власності на ці кошти, повернення яких не здійснювалось.

Матеріалами справи підтверджено, що між ТОВ «Радіософт» та ТОВ «Веріс Трейд» укладений договір поставки № 35 від 30.05.2018 р., згідно якого позивач замовив на підставі 12 заявок № 42 від 04.06.2018 р., № 46 від 08.06.2018 р., № 47 від 11.06.2018 р., № 50 від 14.06.2018 р., № 52 від 15.06.2018 р., № 55 від 15.06.2018 р., № 56 від 18.06.2018 р., № 58 від 19.06.2018 р., № 60 від 20.06.2018 р., № 100 від 25.07.2018 р., № 102 від 26.07.2018 р., № 104 від 27.07.2018 р. високо стабільні генератори опорної частоти ОСХО 10 Мгц/SMA/LVTTL/0,01 ppm 12 шт. та комплектуючі до нього.

Всі 12 партій товарів отримав згідно видаткових накладних директор Покупця ОСОБА_1 на підставі посвідчень про відрядження на об`єкт Постачальника для отримання та доставки комплектуючих та наказів-завдань.

Підтвердженням оплати за поставлені партії товару по договору поставки № 35 від 30.05.2018 р. є платіжні доручення № 225 від 18.06.2018 р. сума 305 000,00 грн.; № 240 від 21.06.2018 р. сума 305 000,00 грн.; № 246 від 22.06.2018 р. сума 305 000,00 грн.; № 252 від 26.06.2018 р. сума 305 000,00 грн.; № 317 від 13.07.2018 р. сума 305 000,00 грн.; № 396 від 15.08.2018 р. сума 305 000,00 грн.; № 397 від 15.08.2018 р. сума 305 000,00 грн.; № 409 від 16.08.2018 р. сума 305 000,00 грн.; № 423 від 17.08.2018 р. сума 305 000,00 грн.; № 626 від 05.11.2018 р. сума 305 000,00 грн.; № 664 від 09.11.2018 р. сума 305 000,00 грн.; № 668 від 12.11.2018 р. сума 305 000,00 грн.

В подальшому, високо стабільні генератори опорної частоти ОСХО 10 Мгц/SMA/LVTTL/0,01 ppm 8 шт. та 18 позицій комплектуючих до них у загальній кількості 216 штук вартістю кожного комплекту 254 166,67 грн. та на загальну вартість без ПДВ - 3 050 000,04 грн. була видана головному інженеру ОСОБА_2 згідно накладних-вимог на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів для виготовлення із них готової продукції.

Підставою для подальшого продажу у складі готової продукції придбаних партій товару за договором поставки № 35 від 30.05.2018 р., були укладені договори з Державним підприємством «Український державний центр радіочастот» на поставку мобільних спеціалізованих станцій, а саме договір про закупівлю № 213 від 21.05.2018 р. та договір про закупівлю № 239 від 06.08.2018 р. Предметом договорів є закупівля мобільних спеціалізованих станцій радіоконтролю РЕЗ цифрового стільникового зв`язку та широкосмугового радіо доступу на базі цифрових приймачів діапазону частот 30-6000 МГц. Постачальник зобов`язався виготовити, змонтувати на автомобілях Покупця та поставити 17 комплектів мобільних спеціалізованих станцій РЕЗ цифрового стільникового зв`язку та широкосмугового радіо доступу на базі цифрових приймачів діапазону частот 30-6000 МГц та 25 комплектів мобільних спеціалізованих станцій РЕЗ цифрового стільникового зв`язку та широкосмугового радіо доступу на базі цифрових приймачів діапазону частот 30-6000 МГц типу РМ-1300-Р4 за іншим договором. Видатковими накладними Державному підприємству «Український державний центр радіочастот» за довіреностями були поставлені мобільні спеціалізовані станції та згідно видаткових накладних на передачу готової продукції головний інженер ОСОБА_2 поставив станції на склад Покупця.

Реальність виконання умов укладених договорів підтверджується вищезазначеними первинними документами, оплатою, яка проведена згідно платіжних доручень з рахунку ТОВ «РАДІОСОФТ» на загальну суму 3 660 000,00 грн., у т.ч. сплачено - ПДВ 609 999,96 грн. та засвідчено факт виконання зобов`язань за договором, а це в свою чергу означає втрату позивачем права власності на ці кошти. Повернення цих коштів не здійснювалось. Податкові накладні згідно ст. 201 Податкового кодексу України складались в електронному вигляді, були своєчасно зареєстровані в Єдиному державному реєстрі податкових накладних.

З наявних матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Радіософт» та ТОВ «Мирвус» укладений договір поставки № 15 від 29.05.2018 р., за яким позивач замовив 12 партій поставок мобільних антено-фідерних систем. Всі партії товару отримав згідно видаткових накладних директор позивача ОСОБА_1 , що підтверджується посвідченнями про відрядження на об`єкт Постачальника для отримання та доставки комплектуючих, наказ-завданнями, які долучені до матеріалів справи. В подальшому згідно накладної-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів мобільні антено-фідерні системи були видані головному інженеру ОСОБА_2 . для виготовлення із неї готової продукції.

Підтвердженням оплати за поставлені партії товару по договору поставки № 15 від 29.05.18 є платіжні доручення № 226 від 18.06.2018 р. сума 197 000,00 грн.; № 232 від 19.06.2018 р. сума 225 000,00 грн.; № 248 від 23.06.2018 р. сума 197 000,00 грн.; № 288 від 04.07.2018 р. сума 225 000,00 грн.; № 326 від 16.07.2018 р. сума 197 000,00 грн.; № 334 від 20.07.2018 р. сума 244 200,00 грн.; № 335 від 20.07.2018 р. сума 197 000,00 грн.; № 349 від 23.07.2018 р. сума 225 000,00 грн.; № 350 від 23.07.2018 р. сума 197 000,00 грн.; № 603 від 26.10.2018 р. сума 197 000,00 грн.; № 627 від 05.11.2018 р. сума 225 000,00 грн.; № 665 від 09.11.2018 р. сума 197 000,00 грн.

Підставою для подальшого продажу у складі готової продукції придбаних партій товару за договором поставки № 15 від 29.05.2018 р. був укладений договір з Державним підприємством «Український державний центр радіочастот» на поставку мобільних спеціалізованих станцій та Договір про закупівлю № 213 від 21.05.2018 р., предметом яких є закупівля мобільних спеціалізованих станцій радіоконтролю РЕЗ цифрового стільникового зв`язку та широкосмугового радіо доступу на базі цифрових приймачів діапазону частот 30-6000 МГц. Згідно видаткових накладних Державному підприємству «Український державний центр радіочастот» за довіреністю у рамках виконання договорів були поставлені мобільні спеціалізовані станції РЕЗ цифрового стільникового зв`язку та широкосмугового радіо доступу на базі цифрових приймачів діапазону частот 30-6000 МГц», а саме: № 4 від 05.10 2018 р. 3 станції (довіреність № 346 від 01.10.18р.); № 5 від 02.11 2018 р. 5 станції (довіреність № 383 від 24.10.18р.), № 6 від 26.11 2018 р. 5 станції (довіреність № 419 від 22.11.18р.); № 7 від 19.12 2018 р. 4 станції (довіреність № 451 від 13.12.18р.). Згідно накладних на передачу готової продукції головний інженер ОСОБА_2 попередньо відвантажив виготовлені Мобільні спеціалізовані станції РЕЗ цифрового стільникового зв`язку та широкосмугового радіо доступу на базі цифрових приймачів діапазону частот 30-6000 МГц у загальній кількості 17 штук на основний склад для їх подальшої передачі Покупцю, а саме: № 2 від 02.10 2018 р. 3 станції; № 3 від 25.10 2018 р. 5 станції; № 5 від 22.11 2018 р. 5 станції; № 6 від 13.12 2018 р. 4 станції. Згідно Калькуляцій собівартості продукції можливо відслідкувати списання у складі готової продукції «Мобільних спеціалізованих станціях РЕЗ цифрового стільникового зв`язку та широкосмугового радіо доступу на базі цифрових приймачів діапазону частот 30-6000 МГц» використаних Мобільних антено-фідерних систем 800-6000 МГц/3 dBi/50 Oм та 30-800 МГц/3 dBi/50 Oм.

Реальність виконання умов укладених договорів підтверджується вищезазначеними первинними документами, оплатою, яка проведена згідно платіжних доручень з рахунку ТОВ «РАДІОСОФТ» на загальну суму 2 523 200,00 грн., у т.ч. сплачено - ПДВ 420 533,31 грн. та засвідчено факт виконання зобов`язань за договором, що означає втрату позивачем права власності на ці кошти, повернення цих коштів не здійснювалось, податкові накладні згідно ст. 201 Податкового кодексу України складались в електронному вигляді, були своєчасно зареєстровані в Єдиному державному реєстрі податкових накладних.

Судом встановлено, що між ТОВ «Радіософт» (Покупець да договором) та ТОВ «Елерон НВП» (Постачальник) укладений договір поставки № 11 від 25.07.2018 р., за яким згідно заявки Покупця (№ 141 від 28.09.2018 р.) замовлена «Антенно-фідерна система виявлення стандарту LTE 1800/2600 МГц 27 шт. На виконання заявки Покупця виставлений рахунок на оплату № 383 від 05.10.2018 р., специфікація № 12 від 05.10.2018 р. на суму 324 000,00 грн. (без ПДВ 270 000,00 грн.). Партію товару отримав згідно видаткової накладної № 383 від 05.10.2018 р. директор Покупця ОСОБА_1 (посвідчення про відрядження № 291 на об`єкт Постачальника для отримання та доставки комплектуючих за дог. № 11 від 25.07.2018 р., наказ-завдання № 291-к від 05.10.2018 р.). В подальшому 25.10.2018 року згідно накладної-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів № 76 Антенно-фідерна система виявлення стандарту LTE 1800/2600 МГц (номенклатурний номер 00032894) кількістю 27 штук вартістю 270 000,00 грн. (яка не включає ПДВ згідно Правил бухгалтерського обліку) була видана головному інженеру ОСОБА_2 , для виготовлення із неї готової продукції. Згідно Накладної на передачу готової продукції № 4 від 25 жовтня 2018 року головному інженеру ОСОБА_2 відвантажив «Антену виявлення стандарту LTE» у кількості 27 штук на основний склад для подальшої передачі готової продукції Покупцю.

Підтвердженням оплати по договору поставки № 11 від 25.07.2018 р. є платіжне доручення № 565 від 16.10.2018 р. сума 324 000,00 грн. Підставою для подальшого продажу у складі готової продукції придбаної партії товару за договором поставки № 11 від 25.07.2018 р., був укладений договір з ТОВ «ГРАНД ТЕХНОЛОДЖІС» на поставку та монтаж антен виявлення стандарту був укладений Договір № РС-102 від 02.07.2018 р. (сторони договору: ««Постачальник» (ТОВ «РАДІОСОФТ»), Покупець» (ТОВ «ГРАНД ТЕХНОЛОДЖІС»). Предметом договору є «поставка та монтаж антен виявлення стандарту LTE на засоби ідентифікації базових станцій стільникового зв`язку типу КОНДОР, яке інтегрується в мобільні станції радіоконтролю типу РМ-1300-хх». Постачальник зобов`язується поставити Вироби та виконати їх монтаж на Обладнання, яке інтегрується в МСРК РМ-1300-хх, що експлуатуються в Державному підприємстві «Український державний центр радіочастот». Згідно Акту № 2-ГТ прийому-передачі до Договору № РС-102 від 02.07.2018 р. від 31 жовтня 2018 року Вироби а саме 14 комплектів Антен виявлення стандарту LTE були поставлені та змонтовані на Обладнання, яке інтегрується в МСРК РМ-1300-хх, що експлуатуються в Державному підприємстві «Український державний центр радіочастот». Згідно Акту № 3-ГТ прийому-передачі до Договору № РС-102 від 02.07.2018 р. від 22 листопада 2018 року Вироби а саме 13 комплектів Антен виявлення стандарту LTE були поставлені та змонтовані на Обладнання, яке інтегрується в МСРК РМ-1300-хх, що експлуатуються в Державному підприємстві «Український державний центр радіочастот». Згідно Калькуляцій собівартості продукції можливо відслідкувати списання у складі готової продукції «Виробів» використаних Антенно-фідерних систем виявлення стандарту LTE 1800/2600 МГц. Реальність виконання умов укладених договорів підтверджується вищезазначеними первинними документами, оплатою, яка проведена згідно платіжних доручень з рахунку ТОВ «РАДІОСОФТ» на загальну суму 324 000,00 грн., у т.ч. сплачено - ПДВ 54 000,00 грн. та засвідчено факт виконання зобов`язань за договором, а це в свою чергу означає втрату позивачем права власності на ці кошти. Повернення цих коштів не здійснювалось. Податкові накладні згідно ст. 201 Податкового кодексу України складались в електронному вигляді, були своєчасно зареєстровані в Єдиному державному реєстрі податкових накладних.

Матеріалами справи підтверджено, що між ТОВ «Радіософт» та ТОВ «Ламия Форс» був укладений договір поставки № 23 від 28.11.2018 р. (сторони договору: «Постачальник» (ТОВ «ЛАМИЯ ФОРС»), «Покупець» (ТОВ «РАДІОСОФТ»). Згідно укладеного договору на адресу позивача було здійснено 8 партій поставок високо стабільних генераторів опорної частоти та комплектуючих до нього. Партії товару отримував згідно видаткових накладних директор позивача ОСОБА_1 та головний бухгалтер ОСОБА_3 , що підтверджується посвідченнями про відрядження на об`єкт Постачальника для отримання та доставки комплектуючих, наказ-завданнями, які долучені до матеріалів справи. В подальшому згідно накладної-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів мобільні антено-фідерні системи були видані головному інженеру ОСОБА_4 . ОСОБА_5 . для виготовлення із неї готової продукції.

Підтвердженням оплати за поставлені партії товару по договору поставки № 23 від 28.11.2018 р. є платіжні доручення № 82 від 23.01.2019 р. сума 305 653,55 грн.; № 94 від 30.01.2019 р. сума 305 653,55 грн.; № 107 від 05.02.2019 р. сума 305 653,55 грн.; № 133 від 08.02.2019 р. сума 305 653,55 грн.; № 143 від 12.02.2019 р. сума 305 653,55 грн.; № 203 від 07.03.2019 р. сума 305 653,55 грн.; № 204 від 07.03.2019 р. сума 305 653,55 грн.; № 208 від 12.03.2019 р. сума 305 653,55 грн. Підставою для подальшого продажу у складі готової продукції придбаних партій товару за договором поставки № 23 від 28.11.2018 р., був укладений договір з Державним підприємством «Український державний центр радіочастот» на поставку мобільних спеціалізованих станцій договір про закупівлю № 239 від 06.08.2018 р. (сторони договору: «Постачальник» (ТОВ «РАДІОСОФТ»), «Покупець» (Державне підприємство «Український державний центр радіочастот»). Предметом договору є «Закупівля мобільних спеціалізованих станцій радіоконтролю РЕЗ цифрового стільникового зв`язку та широкосмугового радіо доступу на базі цифрових приймачів діапазону частот 30-6000 МГц. Постачальник зобов`язується виготовити, змонтувати на автомобілях Покупця та поставити 25 комплектів мобільних спеціалізованих станцій РЕЗ цифрового стільникового зв`язку та широкосмугового радіо доступу на базі цифрових приймачів діапазону частот 30-6000 МГц типу РМ-1300-Р4». Згідно Видаткових накладних Державному підприємству «Український державний центр радіочастот» за довіреністю у рамках виконання договору № 239 від 06.08.2018 р. були поставлені «Мобільні спеціалізовані станції РЕЗ цифрового стільникового зв`язку та широкосмугового радіо доступу на базі цифрових приймачів діапазону частот 30-6000 МГц РМ-1300-Р4, а згідно Накладних на передачу готової продукції головний інженер ОСОБА_2 попередньо відвантажив виготовлені «Мобільні спеціалізовані станції РЕЗ цифрового стільникового зв`язку та широкосмугового радіо доступу на базі цифрових приймачів діапазону частот 30-6000 МГц РМ-1300-Р4» у загальній кількості 25 штук на основний склад для їх подальшої передачі Покупцю, а саме: № 1 від 24.01.2019 р. 4 станції; № 2 від 21.02.2019 р. 5 станцій; № 3 від 14.03.2019 р. 6 станцій; № 4 від 04.04.2019 р. 5 станцій; № 5 від 19.04.2019 р. 5 станцій. Згідно Калькуляцій собівартості продукції можливо відслідкувати списання у складі готової продукції «Мобільних спеціалізованих станцій РЕЗ цифрового стільникового зв`язку та широкосмугового радіо доступу на базі цифрових приймачів діапазону частот 30-6000 МГц» використаних Високо стабільних генераторів опорної частоти ОСХО 10 Мгц/SMA/LVTTL/0,01 ppm та комплектуючих до них.

Реальність виконання умов укладених договорів підтверджується вищезазначеними первинними документами, оплатою, яка проведена згідно платіжних доручень з рахунку ТОВ «РАДІОСОФТ» на загальну суму 2 445 228,40 грн., у т.ч. сплачено - ПДВ 407 538,08 грн. та засвідчено факт виконання зобов`язань за договором, а це в свою чергу означає втрату позивачем права власності на ці кошти. Повернення цих коштів не здійснювалось. Податкові накладні згідно ст. 201 Податкового кодексу України складались в електронному вигляді, були своєчасно зареєстровані в Єдиному державному реєстрі податкових накладних.

З наявних матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Радіософт» та ТОВ «Полімер ВПК» укладений договір поставки № 61 від 03.12.2018 р. (сторони договору: «Постачальник» (ТОВ «ПОЛИМЕР ВПК»), «Покупець» (ТОВ «РАДІОСОФТ»), за яким на адресу позивача здійснено 8 партій поставки мобільних антено-фідерних систем. Партії товару отримував згідно видаткових накладних директор позивача ОСОБА_1 та головний бухгалтер ОСОБА_3 , що підтверджується посвідченнями про відрядження на об`єкт Постачальника для отримання та доставки комплектуючих, наказ-завданнями, які долучені до матеріалів справи. В подальшому згідно накладної-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів мобільні антено-фідерні системи були видані головному інженеру ОСОБА_2 . для виготовлення із неї готової продукції.

Підтвердженням оплати за поставлені партії товару по договору поставки є платіжні доручення № 81 від 23.01.2019 р. сума 226 920,00 грн.; № 90 від 29.01.2019 р. сума 226 920,00 грн.; № 92 від 29.01.2019 р. сума 198 000,00 грн.; № 102 від 04.02.2019 р. сума 226 920,00 грн.; № 106 від 05.02.2019 р. сума 198 000,00 грн.; № 139 від 11.02.2019 р. сума 226 920,00 грн.; № 191 від 05.03.2019 р. сума 198 000,00 грн.; № 192 від 05.03.2019 р. сума 198 000,00 грн. Підставою для подальшого продажу у складі готової продукції придбаних партій товару за договором поставки № 61 від 03.12.2018 р., був укладений договір з Державним підприємством «Український державний центр радіочастот» на поставку мобільних спеціалізованих станцій, а саме договір про закупівлю № 239 від 06.08.2018 р. (сторони договору: «Постачальник» (ТОВ «РАДІОСОФТ»), «Покупець» (Державне підприємство «Український державний центр радіочастот»), предметом якого є закупівля мобільних спеціалізованих станцій радіоконтролю РЕЗ цифрового стільникового зв`язку та широкосмугового радіо доступу на базі цифрових приймачів. Накладними на передачу готової продукції головний інженер ОСОБА_2 попередньо відвантажив виготовлені «Мобільні спеціалізовані станції РЕЗ цифрового стільникового зв`язку та широкосмугового радіо доступу у загальній кількості 25 штук на основний склад для їх подальшої передачі Покупцю. Калькуляціями собівартості продукції можна відслідкувати списання у складі готової продукції «Мобільних спеціалізованих станціях РЕЗ цифрового стільникового зв`язку та широкосмугового радіо доступу на базі цифрових приймачів діапазону частот 30-6000 МГц» використаних Мобільних антено-фідерних систем 30-800 МГц/3 та 800-6000 МГц/3 dBi/50 Oм.

Реальність виконання умов укладених договорів підтверджується вищезазначеними первинними документами, оплатою, яка проведена згідно платіжних доручень з рахунку ТОВ «РАДІОСОФТ» на загальну суму 1 793 295,00 грн., у т.ч. сплачено - ПДВ 298 882,50 грн. та засвідчено факт виконання зобов`язань за договором, а це в свою чергу означає втрату позивачем права власності на ці кошти. Повернення цих коштів не здійснювалось. Податкові накладні згідно ст. 201 Податкового кодексу України складались в електронному вигляді, були своєчасно зареєстровані в Єдиному державному реєстрі податкових накладних.

Аналогічний договір на поставку мобільних антено-фідерних систем був укладений ТОВ «Радіософт» та ТОВ «Криос Гарант» (договір поставки № № 50 від 05.02.2019 р., за яким на адресу позивача здійснено 5 партій поставок. Товар отриманий посадовими особами позивача, переданий згідно внутрішніх документів для виготовлення готової продукції, яка в подальшому поставлена ДП «Український державний центр радіочастот» згідно договору про закупівлю № 239 від 06.08.2018 р. на поставку мобільних спеціалізованих станцій у загальній кількості 25 штук, які своєчасно поставлені згідно видаткових накладних, своєчасно оплачених.

Реальність виконання умов укладених договорів підтверджується вищезазначеними первинними документами, оплатою, яка проведена згідно платіжних доручень з рахунку ТОВ «РАДІОСОФТ» на загальну суму 1 075 320,00 грн., у т.ч. сплачено - ПДВ 179 220,00 грн. та засвідчено факт виконання зобов`язань за договором, а це в свою чергу означає втрату позивачем права власності на ці кошти. Повернення цих коштів не здійснювалось. Податкові накладні згідно ст. 201 Податкового кодексу України складались в електронному вигляді, були своєчасно зареєстровані в Єдиному державному реєстрі податкових накладних.

Аналогічний договір на поставку мобільних антено-фідерних систем був укладений ТОВ «Радіософт» з ТОВ «Роксанастиль» та ТОВ «Скай Стандарт» (договір поставки № 88 від 01.03.2019 р. та договір поставки № 18 від 11.04.2019 р.), за яким на адресу позивача здійснено 6 та 3 партій поставок. Товар отриманий посадовими особами позивача, переданий згідно внутрішніх документів для виготовлення готової продукції, яка в подальшому поставлена ДП «Український державний центр радіочастот» згідно договору про закупівлю № 239 від 06.08.2018 р. та № 239 від 06.08.2018 р. на поставку мобільних спеціалізованих станцій у загальній кількості 25 штук, які своєчасно поставлені згідно видаткових накладних, своєчасно оплачених. Реальність виконання умов укладених договорів підтверджується вищезазначеними первинними документами, оплатою, яка проведена згідно платіжних доручень з рахунку ТОВ «РАДІОСОФТ» на загальну суму 1 274 760,00 грн., у т.ч. сплачено - ПДВ 212 460,00 грн. та на загальну суму 651 300,00 грн., у т.ч. сплачено - ПДВ 108 550,00 грн. та засвідчено факт виконання зобов`язань за договором, а це в свою чергу означає втрату позивачем права власності на ці кошти. Повернення цих коштів не здійснювалось. Податкові накладні згідно ст. 201 Податкового кодексу України складались в електронному вигляді, були своєчасно зареєстровані в Єдиному державному реєстрі податкових накладних.

Колегія суддів звертає увагу на те, що оглянуті судом первинні документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст. 44 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, зазначені документи призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

Як підтверджено матеріалами справи, правочини укладені між позивачем та його контрагентами виконано кожною стороною цього договору, що підтверджується первинними документами.

Отже, судом встановлено обставини здійснення господарських операцій, підтверджено здійснення руху активів у процесі здійснення господарської операції, установлена спеціальна податкова правосуб`єктність учасників господарської операції та зв`язок між фактом придбання товарів, понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

В свою чергу відповідач не надав належних доказів того, що на момент проведення операцій з позивачем підприємства-контрагенти були фіктивними, вчиняли порушення в сфері оподаткування, документували безтоварні операції з метою формування фіктивного податкового кредиту для інших суб`єктів господарювання.

Зі змісту акта перевірки вбачається, що контролюючий орган дійшов висновку, що джерело походження товару, реалізованого на адресу ТОВ «Радіософт» невідоме, а отже неможливий його рух по всьому ланцюгу постачання у зв`язку із відсутністю факту (джерела) його законного введення в обіг або реального задекларованого виробництва, посилаючись на узагальнюючу податкову інформацію по контрагентам позивача - ТОВ «Лідер Торг А», ТОВ «ФПГ Міранда», ТОВ «Веріс Трейд», ТОВ «Мирвус, ТОВ «Елерон НВП», ТОВ «Ламия Форс», ТОВ «Полимер ВПК», ТОВ «Криос Гарант», ТОВ «Роксанастиль», ТОВ «Скай Стандарт».

Встановлені факти та дані, на думку представника відповідача, доводять, що вказані суб`єкти господарювання здійснювали діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов`язаних з наданням податкової вигоди підприємствам реального сектору з метою штучного формування податкового кредиту та формування транзитних потоків. При цьому, єдиною підставою для встановлення порушень, став факт наявності податкової інформації відносно контрагентів позивача.

Водночас, реальність виконання вказаних вище господарських зобов`язань, безпосередньо пов`язаних з основною статутною діяльністю позивача, підтверджуються наявними в матеріалах справи первинними документами.

Колегія суддів зазначає, що контролюючим органом жодним чином не були доведені його твердження відносно не реальності здійснених господарських операцій, хоча це передбачено п. 56.4. ст. 56 ПК України.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що наявна у контролюючого органу податкова інформація про контрагентів позивача не є належним доказом безтоварності спірних господарських операцій, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку. Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійснених поставок/надання послуг, як у дослідженому судом випадку, платник не може відповідати за порушення, допущені постачальником, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 26.03.2019 року по справі №804/13206/13, від 02.04.2019 року по справі №804/1444/14, від 09.04.2019 року по справі №822/1602/13-а.

Як вбачається зі змісту акту перевірки, під час перевірки було використано лише дані систем автоматизованого співставлення податкових даних та податкову інформацію, при цьому не надано належну оцінку первинній документації щодо господарських взаємовідносин позивача з контрагентами.

Таким чином, висновки акту перевірки зроблені передчасно та на підставі припущень відповідача, а не на підставі доказів, які можуть бути використані у відповідності до чинного законодавства.

Згідно ст. 61 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А тому, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Під час перевірки податковий орган не встановив обставин, які б свідчили про умисел позивача або його контрагентів на укладення правочинів без наміру створити наслідки, які передбачені ним. Цих доказів не надано і під час судового розгляду справи, що свідчить про необґрунтованість висновків відповідача про фіктивний характер проведених господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

Отже, між позивачем та його контрагентами в дійсності були виконані вищевказані господарські операції, дії останніх спрямовані на реальне настання правових наслідків, а не вчинялися лише в цілях заниження об`єкта оподаткування, несплати податків.

Тобто, внаслідок проведення таких операцій платник податків мав намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності, і не прагнув отримати вигоду виключно чи переважно за рахунок неправильного формування податкового кредиту та валових витрат, відшкодування з державного бюджету ПДВ тощо.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи відсутні вироки судів за ст.205 та 205-1 Кримінального кодексу України, такі що набрали законної сили та якими встановлено факти фіктивності господарських операцій між позивачем та ТОВ «Лідер Торг А», ТОВ «ФПГ Міранда», ТОВ «Веріс Трейд», ТОВ «Мирвус, ТОВ «Елерон НВП», ТОВ «Ламия Форс», ТОВ «Полимер ВПК», ТОВ «Криос Гарант», ТОВ «Роксанастиль», ТОВ «Скай Стандарт».

Разом з тим, надані позивачем первинні документи в сукупності із іншими дослідженими судом доказами є достатніми доказами реального виконання господарських операцій.

Відповідно до висновків Верховного Суду України, покупець не може нести відповідальність за несплату податку продавцями. Сама по собі несплата податку продавцем і його постачальниками (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем та суму бюджетного відшкодування (не є підставою для зменшення податкового кредиту або відмови у відшкодуванні зазначеного податку покупцю, який відніс до податкового кредиту суму ПДВ, сплачену продавцю разом із ціною товару або послуги) (постанова ВСУ № 08/28 від 12.02.2008 р., постанова ВСУ № 09/05 від 13.01.2009 р., постанова ВСУ № 10/21 від 02.03.2010 р.).

Виключенням з цього правила є, якщо буде підтверджено належними доказами, що платник податків знав про те, що його контрагент є фіктивною фірмою (створений без наміру здійснення господарської діяльності) і метою укладених правочинів та здійснених господарських операцій було саме ухилення від сплати податків або отримання так званої податкової вигоди через формування податкового кредиту та валових витрат платника податку).

В свою чергу, відповідач жодних доказів щодо наявності у позивача обізнаності щодо «фіктивності» його контрагента не навів, отже не може стверджувати про наявність у позивача умислу на укладення фіктивних угод.

Верховний Суд України у постанові від 27.10.2015 р. у справі № 826/661/14 (№ 21-1539а15) зазначив, що обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що висновки акту перевірки по взаємовідносинам ТОВ "Радіофсофт" з ТОВ «Лідер Торг А», ТОВ «ФПГ Міранда», ТОВ «Веріс Трейд», ТОВ «Мирвус, ТОВ «Елерон НВП», ТОВ «Ламия Форс», ТОВ «Полимер ВПК», ТОВ «Криос Гарант», ТОВ «Роксанастиль», ТОВ «Скай Стандарт» спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи.

Також, позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни. У разі якщо контрагентами були допущені порушення норм податкового чи норм іншого законодавства, зокрема і щодо подання звітності та декларування податкових зобов`язань, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.

Вказане цілком узгоджується з правовою позицією, висловленою у постановах Верховного Суду України від 31.01.2011 року у справі № 21-47а10, від 31.10.2014 року у справі № 21-318а14, а саме, законодавство не ставить у залежність право платника податків на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства його контрагентом.

Чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов`язку перевірки відповідності законодавству установчих документів постачальників товару (робіт, послуг) та дотримання ними вимог податкового законодавства. Навіть у разі, якщо контрагент не виконав своїх зобов`язань зі сплати податків, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Також, законодавство України не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Таким чином, отримана контролюючим органом податкова інформація щодо контрагентів позивача не може свідчити про нереальність господарських операцій, окрім фактів, встановлених вироком суду, що набрав законної сили.

Як зазначив ВАСУ у своїй ухвалі у справі № К/800/27236/13 від 8 лютого 2017 року, «факт ненадання контрагентом підтверджуючих здійснення господарських операцій документів свідчить про порушення податкової дисципліни саме цим суб`єктом господарювання, за що позивач, в силу положень статті 61 Конституції України, не може нести відповідальності».

Окремо суд акцентує увагу й на принципі індивідуалізації юридичної відповідальності, що закріплений статтею 61 Конституції України.

Частиною 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до положень статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У той самий час згідно з частиною 1 статті 2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини (надалі також - ЄСПЛ). Так, в пункті 71 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" ЄСПЛ дійшов такого висновку: "... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Відповідачем не доведено обізнаності позивача щодо недобросовісного декларування своїх зобов`язань його контрагентами. Отже, позивач не може нести наслідків невиконання контрагентами їх зобов`язань зі сплати податку. Такі вимоги, на думку Європейського суду з прав людини, є надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

Вищенаведений висновок ЄСПЛ повторно підтвердив у рішенні по справі "Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії". У пункті 23 даного рішення ЄСПЛ наголошує, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Європейський Суд з прав людини в пункті 38 рішення від 09 січня 2007 року у справі "Інтерсплав проти України" зазначив: коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом". Так, наведені ДПІ аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентами, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Лише доведення податковим органом та встановлення судом в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальника чи сприяння ухиленню постачальником товару від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних та допустимих доказах.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Предметом правочинів між позивачем та його контрагентом є роботи та послуги, котрі не обмежені в цивільному обороті, зміст прав та обов`язків сторін спірних правочинів не суперечать закону.

Вказане в повній мірі спростовує висновки акту перевірки та свідчить про правомірність дій позивача щодо формування витрат та податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «Лідер Торг А», ТОВ «ФПГ Міранда», ТОВ «Веріс Трейд», ТОВ «Мирвус, ТОВ «Елерон НВП», ТОВ «Ламия Форс», ТОВ «Полимер ВПК», ТОВ «Криос Гарант», ТОВ «Роксанастиль», ТОВ «Скай Стандарт».

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність порушень з боку позивача по дослідженим правовідносинам, висновки акту перевірки не підтверджені належними та допустимими доказами та не відповідають фактичним обставинам справи. Відповідачем, в свою чергу, не доведено факт порушення позивачем вимог податкового законодавства України, а отже і правомірності винесення податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Харківській області від 18.11.2019 року за №7 та №7.

Враховуючи вищевикладене, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного та обгрунтованого висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Радіософт" підлягають задоволенню у повному обсязі.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.03.2020 року по справі № 520/12742/19 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.03.2020 року по справі № 520/12742/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді З.О. Кононенко О.І. Сіренко
Повний текст постанови складено 15.07.2020 року