Справа № 360/2083/20
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2020-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

про закриття провадження у справi

20 липня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2083/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши у порядку письмового провадження питання про закриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - відповідач), в якому позивач просив суд:

-визнати дії Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо ненадання своїм листом від 26.12.2019 року за № 7530/03-18 на запит Сьомої київської державної нотаріальної контори від 12.12.2019 року № 4045/02-14 повної інформації щодо розміру недоотриманої померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 за життя пенсії та компенсації за втрату частини доходів - неправомірними;

-зобов`язати Біловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області надати додатково на запит Сьомій київській державній нотаріальній конторі від 12.12.2019 року № 4045/02-14 довідку про недоотримані померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 грошові суми за життя в розмірі 70712,86 грн, в тому числі: недоотриманої пенсії в сумі 43494,36 грн та недоотриманої компенсації втрати частини доходів в сумі 27218,50 грн (а.с.1-4).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується виданим Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис №831. Єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину, яка залишилась після померлого ОСОБА_2 є позивач - ОСОБА_1 , про що свідчить довідка Сьомої київської державної нотаріальної контори від 12.12.2019 № 4048/0214, який доводиться померлому сином. На момент смерті померлий був пенсіонером та отримував пенсію, мав статус тимчасово переміщеної особи, а його пенсійна справа перебувала на обліку в Біловодському об`єднаному управлінню Пенсійного фонду України Луганської області. Позивач вважає, що заборгованість з неотриманої пенсії виникла з вини відповідача, що підтверджується рішення Біловодського районного суду Луганської області від 05.02.2018 року у справі № 408/5532/17-а, а саме мотивувальною частиною, якого встановлено, що пенсія була припинена та не виплачувалась померлому ОСОБА_2 з вини Управління ПФУ, а резолютивною частиною визнано дії відповідача щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_2 з 01.03.2016 року протиправними. Однак, як зазначає позивач, рішення суду так і не було виконане відповідачем в повному обсязі. У зв`язку з відкриттям спадкової справи №746/2019 до майна померлого 06.01.2019 ОСОБА_2 , нотаріальною конторою направлено запит від 12.12.2019 № 4045/02-14 до Управління ПФУ щодо надання довідки про наявність грошових сум, компенсації та пенсійних виплат на ім`я померлого ОСОБА_2 . Листом від 26.12.2019 за № 7530/03-18 Управління ПФУ повідомило нотаріальну контору, що невиплачена пенсія ОСОБА_2 станом на 17.12.2019 становить 179593,75 грн, розмір якої може бути змінений в залежності від дати звернення до Управління ПФУ, відповідно до ч.1 ст.46 та ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На підставі наданої інформації, нотаріальною конторою на ім`я позивача було видане Свідоцтво про право на спадщину за законом від 14.01.2020 реєстр. № 1-42 щодо недоотриманої пенсії ОСОБА_2 у сумі 179593,75 грн. 23.01.2020 адвокатом позивача подано до Управління ПФУ заяву про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , з доданим до неї свідоцтвом про права на спадщину та копіями відповідних документів. 12.05.2020 адвокатом через АТ «Укрпошта» ВПЗ 92801 за довіреністю отримана пенсія, неотримана ОСОБА_2 за життя, в сумі 174863,25 грн. за період з 22.01.2017 по 31.01.2019, що підтверджується службовим чеком від 12.05.2020 та фотокопією разового доручення № 97/2 виданого Управлінням ПФУ 04.05.2020 року. Тобто, Управління ПФУ фактично виплатило суму меншу, ніж вказала в довідці направленій до Нотаріальної контори, яка в свою чергу була внесена до свідоцтва на право на спадщину, на 4730,50 грн. (179 593,75 грн - 174 863,25 грн).

Крім того, з метою досудового врегулювання спору щодо виплати в повному обсязі недоотриманої пенсії за життя ОСОБА_2 та вжиття заходів забезпечення доказів, а також з`ясування повної суми невиплаченої пенсії, яка увійшла до складу спадщини, адвокатом позивача до Управління ПФУ було направлено адвокатський запит від 31.01.2020, яким просив повідомити про розмір невиплаченої пенсії ОСОБА_2 за життя, в період з 01.03.2016 по 31.01.2019, в т.ч. помісячно, з урахуванням невиплаченої компенсації за втрату доходів. 21.02.2020 адвокатом позивача було отримано лист Управління ПФУ від 11.02.2020 № 1678/03-18, яким повідомлено, що загальна сума неотриманої пенсії ОСОБА_2 за період з 01.03.2016 по 31.01.2019 складає 218357,61 грн. Однак, як зазначає адвокат позивача, колонка 4 в Додатку 1 до запиту, щодо нарахування суми компенсації залишилася порожньою. Тобто, у відповіді нотаріусу сума фактично недоотриманої пенсії була занижена на 38763,86 грн (218 357,61 грн - 179 593,75 грн). 22.02.2020 адвокатом позивача до Головного управління ПФУ в Луганській області було направлено адвокатський запит від 21.02.2020, яким просив повідомити чи буде додатково надана довідка нотаріальній конторі на різницю в сумі 38763,86 грн додатково та виплачена після отримання другого свідоцтва про спадщину, чи буде виплачена відповідно до вже виданого свідоцтва про спадщину від 14.01.2020 в повному обсязі 179593,75 грн. 02.03.2020 на електронну поштову скриньку ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшов лист ГУ ПФУ від 02.03.2020 № 1200-010202-8/4080, яким було повідомлено про направлення адвокатського запиту до Управління ПФУ для організації розгляду запиту по суті в межах чинного законодавства. 24.03.2020 отриманий лист Управління ПФУ від 16.03.2020 № 3302/03-18, однак вказаним листом жодної інформації на питання порушені в прохальній частині адвокатського запиту не надано. 17.04.2020, у зв`язку з не наданням відповіді на наведений адвокатський запит до Управління ПФУ направлено адвокатський запит від 16.04.2020 з аналогічними питаннями, які порушені в адвокатському запиті від 21.02.2020. 24.04.2020 адвокатом позивача отриманий лист Управління ПФУ від 17.04.2020 № 4105/03-18, в якому зазначено, що Управління ПФУ не вважає, що до сплати підлягає сума пенсії 218357,61 грн та компенсація. Отже, Управління ПФУ своїм листом від 17.04.2020 фактично відмовило позивачу у наданні додаткової довідки до нотаріальної контори щодо різниці з недоотриманої пенсії ОСОБА_2 за життя в сумі 43494,36 грн (38 763,86 + 4 730,50) та компенсації за втрату частини доходів в сумі 27218,50 грн (згідно розрахунку за період з 01.04.2016 по 31.12.2018), суми яких увійшли до складу спадщини. З такими діями позивач не згоден, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач позовні вимоги не визнав, 30.06.2020 надав до суду відзив на позовну заяву від 18.06.2020 №1239-07-7/569, в якому зазначив наступне (а.с.129-130). Розпорядженням № 140397 від 05.04.2018, у зв`язку з набранням рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 05.02.2018 у справі № 408/5532/17-а законної сили, відповідачем було відновлено нарахування та виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.05.2018. Згідно з нормами пенсійного законодавства України, органи Пенсійного фонду України здійснюють нарахування пенсії на наступний місяць до 25 числа поточного місяця. У червні 2018 року ОСОБА_2 нараховано на виплату у липні 2018 року пенсію за період з 01.03.2016 по 30.06.2018 у сумі 153206,19 грн та поточну пенсію за липень 2018 року в розмірі 10849,42 грн на рахунок, відкритий у ПАТ «Державний ощадний банк України». Заявку на фінансування виплати було включено до потреби у фінансуванні пенсійних виплат на липень 2018 року. Пенсію за липень 2018 року було виплачено у липні 2018 року. З 01.08.2018 пенсія ОСОБА_2 була припинена на підставі п.п.3 п.1 ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», стосовно повернення переміщених осіб до покинутого місця проживання та відповідно до листа управління соціального захисту населення Біловодської районної державної адміністрації Луганської області від 03.08.2018 № 10/11-1997 про скасування з 31.07.2018 ОСОБА_2 довідки ВПО. Залишок суми соціальних виплат, які нараховані за минулий період ОСОБА_2. та неодержані ним суми за життя, в даному випадку це за періоди з 01.03.2016 по 28.02.2018, квітень 2018 року, червень 2018 року, з 01.08.2018 по 31.01.2019 складають 218357,61 грн. З посиланням на ст.46 Закону України №1058-IV, відповідач зазначив, що датою звернення позивача за отриманням недоодержаної пенсії з наданням документів є 23.01.2020. Період, за який 04.05.2020 було виплачено недоодержану пенсію померлого ОСОБА_2 складається з 22.01.2017 по 28.02.2018, квітень 2018 року, червень 2018 року, з 01.08.2018 по 31.01.2019 в сумі 174863,25 грн, тобто не більш ніж три роки з дати звернення відповідно до вимоги ст.46 Закону України №1058-IV. Залишок недоотриманої пенсії за життя померлого ОСОБА_2 станом на 04.05.2020 складає 43494,36 грн з урахуванням вимог ст.46 Закону України №1058-IV. Враховуючи викладене, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 29.05.2020 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.44-45).

Судом на розгляд постановлено питання про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Вирішуючи питання щодо закриття провадження у справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. […] фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справи адміністративної юрисдикції. Необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Водночас, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Аналіз вищезазначених норм закону свідчить про те, що до юрисдикції адміністративних судів віднесено розгляд тільки тих справ, де предметом спору є порушення прав, свобод чи інтересів конкретної особи з боку суб`єкта владних повноважень саме у сфері публічно-правових відносин. При цьому владні повноваження повинні здійснюватись відповідним суб`єктом саме в сфері публічно-правових відносин і стосуватися безпосередньо конкретної особи. Спори з приводу владних управлінських рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені у межах приватних правовідносин, до адміністративної юрисдикції не відносяться.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Згідно статті 52 Закону України від 9 липня 2003 року №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Згідно статті 66 Закону України від 2 вересня 1993 року №3425-XII "Про нотаріат" на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №746/2019, державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори відкрито спадщину, заведено спадкову справу та видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом 14.01.2019. У склад спадщини увійшли недоотримані грошові суми у розмірі 179593,75 грн, яка належала померлому ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою, виданою Управління Пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганської області 26.12.2019 №7530/03-18 (а.с.53-71).

Відповідно до статті 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Таким чином, після отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину позивач набув право власності на суму пенсії, тобто грошові кошти, оскільки право на пенсію не входить до складу спадщини (статті 1218, 1219 Цивільного кодексу України)

Згідно з частинами першою, третьою статті 52 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що оскільки грошові кошти недоотриманих пенсійних виплат увійшли до спадкового майна, їх отримання регулюється спадковим законодавством.

Дослідженням позовної заяви судом встановлено, що суттю спору є суто приватно-правові відносини між сторонами, а саме отримання позивачем сум недоотриманої пенсії, що належали його батькові за життя та неправильне (на думку позивача) визначення органом Пенсійного фонду з цього приводу суми, що повинна увійти до складу спадщини та бути виплачена спадкоємцю.

При цьому, з моменту звернення позивача в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини від 19.11.2019, всі питання щодо визначення розміру недоотриманої пенсії за житті померлого, які повинні увійти до складу спадщини, набувають суто приватно-правових відносин і стосуються права позивача на спадщину, не дивлячись на те, що стороною у справі є територіальний орган Пенсійного фонду.

Оглядом Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.12.2015 № 27-3, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 січня 2016 за № 96/28226, судом встановлено, що Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань:

1) забезпечує додержання підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності та громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, вимог актів законодавства про пенсійне забезпечення;

2) забезпечує надходження від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших коштів, ведення обліку їх надходжень та платників відповідно до законодавства;

3) планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду;

4) забезпечує ведення в районі (місті) реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб), своєчасне внесення відомостей до нього та їх використання, контроль за достовірністю відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб, та автоматизовану обробку інформації;

5) забезпечує ведення бухгалтерського обліку з виконання доходів і видатків, кошторису видатків на утримання управління Фонду та своєчасно складає і в установленому порядку подає затверджену звітність головним управлінням Фонду;

6) здійснює контроль за додержанням вимог законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески) та інших платежів;

7) призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства;

8) забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством;

9) здійснює стягнення у передбаченому законодавством порядку своєчасно не нарахованих та/або не сплачених сум страхових внесків та інших платежів;

10) застосовує фінансові санкції, передбачені законом;

11) надає застрахованим особам інформацію, що міститься на їх персональних облікових картках у реєстрі застрахованих осіб;

12) проводить за вимогою страхувальників звірення сум нарахування та сплати страхових внесків, інших платежів, надає їм інформацію, визначену законодавством;

13) організовує професійну підготовку та підвищення кваліфікації кадрів, узагальнює та поширює прогресивні форми і методи роботи;

14) проводить у межах своїх повноважень інформаційно-роз`яснювальну роботу серед населення, надає страхувальникам консультації з питань застосування законодавства про ведення обліку застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, роз`яснює їхні права і обов`язки;

15) інформує громадськість про свою діяльність;

16) здійснює розгляд звернень, заяв та скарг підприємств, установ, організацій і громадян з питань діяльності Фонду, виявляє та усуває причини, що призводять до подання громадянами скарг;

17) узагальнює та аналізує результати роботи управління Фонду, вносить відповідні пропозиції головному управлінню Фонду;

18) забезпечує в межах своїх повноважень реалізацію державної політики стосовно захисту інформації з обмеженим доступом;

19) здійснює інші повноваження, визначені законом.

Отже, саме у вказаних випадках територіальний орган Пенсійного фонду виступає як суб`єкт владних повноважень, дії якого можуть бути оскаржені до адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства.

При цьому дії територіальних органів Пенсійного фонду при наданні відповіді на запити нотаріальних контор щодо визначення сум недоотриманих пенсій за життя померлих пенсіонерів набувають приватно-правовий характер, оскільки нерозривно пов`язані з правом спадкоємців на спадщину у вигляді недоотриманих сум пенсій померлих спадкодавців, і повинні розглядатись, у разі порушення прав спадкоємців, нерозривно в порядку цивільного судочинства шляхом безпосереднього стягнення таких недоотриманих сум, а не визнання протиправними дій територіальних органів Пенсійного фонду при наданні відповіді на запити нотаріальних контор.

Отже, судом встановлено, що серед іншого, позивачем ще й невірно обрано спосіб захисту порушених прав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з частиною першою статті 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

За приписами частини першої статті 23 Цивільного процесуального кодексу України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Підсумовуючи викладене, суд вважає за необхідне закрити провадження у даній справі та роз`яснити позивачу, що він має право звернутися за захистом порушених прав в порядку цивільного судочинства до місцевого загального суду.

Суд також роз`яснює, що статтею 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Керуючись ст.ст. 238, 248, 256, 293, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право звернутися за захистом порушених прав в порядку цивільного судочинства до місцевого загального суду.

Роз`яснити ОСОБА_1 право звернутися до Луганського окружного адміністративного суду з клопотанням про повернення сплаченого судового збору на підставі пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір".

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.М. Басова