Справа № 320/4870/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4870/19 Суддя першої інстанції: Колеснікова І.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Епель О.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби на прийняте у порядку письмового провадження рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Віст Груп» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Віст Груп» (далі - Позивач, ТОВ «Віст Груп») звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Київської митниці ДФС (далі - Київська митниця) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №125000/2019/000478/2 від 07.08.2019 року.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 року позов задоволено повністю. Крім того, стягнуто витрати на правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем надані всі належні основні документи, які підтверджували заявлену митну вартість товарів та давали можливість визначити таку вартість за ціною договору, у той час як належних та допустимих доказів неможливості визначення митної вартості за основним методом з огляду на недостатність поданих документів чи наявність об`єктивного сумніву у достовірності наданої інформації Відповідачем не наведено. Крім того, суд зазначив, що матеріалами справи підтверджується відсутність домовленості щодо попередньої оплати послуг за договором перевезення, а відтак надання указаних розрахункових документів на час митного оформлення було об`єктивно неможливим. Поряд з цим, суд підкреслив, що відсутність письмової заявки до договору про надання транспортних послуг не випливає на митну вартість товару.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Київська митниця Держмитслужби (далі - Апелянт) подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом першої інстанції не були враховані доводи митного органу щодо наявності сумнівів у заявлені митній вартості через відсутність документів про сплату коштів за товар, оплати за транспорті послуги, заявок і митної декларації країни відправлення. Окремо звертає увагу не неврахування судом факту спрацювання під час митного оформлення спірного товару системи управління ризиками. Стверджує про обґрунтованість коригування митної вартості товару за резервним методом, а також наявність у декларанта обов`язку з подання всіх запитуваних митним органом документів.

Після усунення визначених в ухвалі від 06.02.2020 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, а також замінено відповідача - Київську митницю ДФС правонаступником - Київською митницею Держмитслужби (далі - Відповідач, Київська митниця).

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2020 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 25.03.2020 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Віст Груп» просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що, по-перше, Апелянтом не наведено жодних конкретних обставин, які не дослідив суд першої інстанції, по-друге, судом вірно відхилено посилання митного органу на ряд недоліків документів, які, на його переконання, свідчать про існування сумнівів у самостійно визначеній декларантом митній вартості товару, по-третє, судом надано вірну правову оцінку підстав застосування Відповідачем другорядного методу визначення митної вартості товару.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2020 року задоволено клопотання Київської митниці про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадженням в Україні карантину та продовжено строк розгляду справи.

У подальшому розгляд справи призначено на 15.07.2020 року.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що між ТОВ «Віст Груп» (Покупець) та компанією «NANJING JTL TRADE & INDUSTRIAL CO., LTD» в особі Alexander Ge (Продавець) 20.12.2015 року укладено контракт №191 - UK (далі - Контракт) (а.с.19-22).

Відповідно до п. 1.1 Контракту Продавець зобов`язується поставити, а Покупець зобов`язується повністю оплатити товар за кількістю, асортиментом і вартістю, узгоджений сторонами в інвойсі щодо кожної поставки.

Згідно п. 2.1 Контракту ціни на кожну конкретну партію товару визначено в інвойсі, у валюті USD.

Відповідно до п. 3.2 Контракту оплата може здійснюватися на інших умовах, про які окремо зазначається в специфікаціях (інвойсах) до кожної партії товару.

Матеріали справи свідчать, що 07.08.2019 року уповноваженою особою ТОВ «Віст Груп» заявлено до митного оформлення за вантажною митною декларацією від № UA125200/2019/624447 (далі - ВМД №UA125200/2019/624447) товар, а саме: пензлі для фарбування або лакування: пензель - макловиця, тип «Міні», 30х70 мм - 7 488 шт.; пензель - макловиця, тип «Міні», 30х120 мм - 18 360 шт.; пензель - макловиця, тип «Міні», 40х140 мм - 19 944 шт.; пензель круглий, пластикова обойма, №02, 20 мм - 12 600 шт.; пензель круглий, пластикова обойма, №04; гамаки для відпочинку: гамак 270х150 см - 1008 шт.; підвісний диванчик садовий з металевим каркасом оббитий тканиною, для сидіння: підвісний диванчик садовий:170х115х157 см - 200 шт (а.с. 93-95). При цьому, Київським окружним адміністративним судом встановлено, що декларантом обрано основний метод визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операцій).

На підтвердження заявленої митної вартості товарів декларантом разом із ВМД №UA125200/2019/624447 надано до органу доходів і зборів наступні документи: рахунок фактура (інвойс) від 15.06.2019 року №JTL199601 (а.с. 98); коносамент від 24.06.2019 року № G (а.с. 99); автотранспортну накладну від 05.08.2019 року №3774 (а.с. 100); довідку про транспортні витрати від 03.08.2019 року №416 (а.с. 101); доповнення до зовнішньоекономічного контракту від 01.07.2017 року №1 (а.с. 23); доповнення до зовнішньоекономічного контракту від 01.07.2018 року №2 (а.с. 24); Контракт (а.с. 19-22); договір на транспортно-експедиційне обслуговування від 10.06.2014 року №06/02-2014 (а.с. 31-34).

Судом першої інстанції також встановлено, що 07.08.2019 року Відповідачем направлено Позивачу електронне повідомлення з письмовою вимогою надання протягом 10 календарних днів додаткових документів з метою підтвердження числових складових митної вартості, а саме: банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; банківські платіжні документи, що стосуються розрахунків за транспортні послуги - за наявності; інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару - за наявності; транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (заявка на здійснення послуг по доставці товарів, яка є невід`ємною частиною договору (за наявності інші транспортні документи); копію митної декларації країни відправлення; якщо здійснювалось страхування, - страхові документи та документи, що містять відомості про вартість страхування (п.2.1.3 договору транспортування); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс - листи) виробника товару висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (а.с. 17).

Листом від 07.08.2019 року №07/08 (а.с. 18) ТОВ «Віст Груп» митному органу додатково надало: заявку-договір на перевезення від 10.06.2014 року №06/02-2014 (а.с. 106-109); рахунок - фактуру № JTL199601 від 15.06.2019 року (а.с. 98); довідку про транспортні витрати від 03.08.2019 року №416 (а.с. 101); прайс-лист виробника від 01.01.2019 року №б/н (а.с. 109); копію митної декларації країни відправлення від 20.06.2019 року №02045089 (а.с. 110). Крім того, декларантом зазначено про неможливість надати висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.

Після отримання додаткового направлених Позивачем документів Відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA125000/2019/000478/2 від 07.08.2019 року (а.с. 13). Крім того, Київською митницею було складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA125200/2019/00138, якою ТОВ «Віст Груп» відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів та роз`яснено вимоги, виконання яких забезпечить можливість прийняття Відповідачем митної декларації (а.с. 14).

Згідно митної декларації від 08.08.2019 року №UA125200/2019/624509 товар було випущено у вільний обіг (а.с. 15-16).

На підставі встановлених вище обставин, проаналізувавши приписи ст. ст. 4, 49, 51, 52, 53, 54, 55, 57, 58 МК України, суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість застосування Київською митницею другорядного методу при визначенні митної вартості імпортованого ТОВ «Віст Груп» товару, оскільки доказів наявності обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначення митної вартості та неподання Позивачем необхідних додаткових документів для визначення такої вартості матеріали справи не містять.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Приписи ч. 1 ст. 52 МК України визначають, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Згідно ч. 2 ст. 52 Митного кодексу декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Приписи ч. 1 ст. 53 МК України визначають, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

При цьому документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій та шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч. 2 ст. 53 МК України).

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України.

Згідно ч. 3 ст. 54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Надаючи оцінку висновкам Київської митниці про неможливість підтвердження митної вартості товару, з якими не погодився суд першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, у графі 33 рішення про коригування митної вартості товару вказано, що митна вартість товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, оскільки:

- документи містять розбіжності та декларантом для підтвердження митної вартості не надано всі документи, передбачені ч. 2 ст. 53 МК України;

- документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, зокрема, витрати на транспортування (декларантом до митного оформлення не надано транспортні (перевізні) документи, передбачені умовами поставки, так як витрати на транспортування не включено у вартість товару), а надана довідка про транспортні витрати не дає можливості перевірити правильність заявлених числових значень транспортних витрат. Поставка товару за МД від 07.08.2019 року №125200/2019/624447 здійснюється на умовах поставки FOB-Shanghai, CN, при цьому для підтвердження вартості транспортних витрат, як складової митної вартості, надано лише договір №06/02-2014 на транспортно-експедиційне обслуговування та довідка про транспортні витрати №328. Пунктом 1.2 договору №06/02-2014 передбачено заявку на здійснення послуг по доставці товарів, яку не надано до митного оформлення. Разом з тим, при заявленні декларантом митної вартості товарів на умовах поставки згідно Інкотермс FOB-Shanghai, як це зазначено у вказаній МД, відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України, декларантом для підтвердження витрат по доставці товару до кордону України надаються перевізні (транспортні) документи, визначені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №599;

- пунктом 3.1 Контракту та інвойсом передбачено оплату через 30 календарних днів, починаючи з дня, що йде за датою, вказаною в транспортному (морському) документі (коносамент від 02.05.2019року), отже оплата за товар вже мала відбутися, втім банківські платіжні документи відсутні;

- додатково надані документи не підтверджують об`єктивно та достовірно заявлену митну вартість.

Крім того, у рішенні зазначено, що оскільки у митного органу наявна цінова інформація- митна декларація від 20.05.2019 року №UA500010/2019/12452 (вартість товару №3 - 4,02 долари США), то митну оцінку було здійснено за резервним методом. Метод за ціною договору щодо ідентичних товарів не застосовано у зв`язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні товари. Метод за ціною договору щодо подібних товарів не застосовано через відсутність інформації на подібні товари. Методи на основі віднімання (додавання) вартості не застосований внаслідок відсутності основи для віднімання (додавання).

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції про необґрунтованість твердження Київської митниці щодо відсутності можливості обрахувати митну вартість товару за першим методом, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, зокрема, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Згідно затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №599 Правил заповнення декларації митної вартості для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:

- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;

- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, зі змісту наданої Позивачем Відповідачу довідки про транспортні витрати від 03.05.2019 року №416 вбачається, що транспортні витрати по коносаменту №G по доставці вантажу (контейнеру MRSU4043774, вага брутто 12297,77 кг) на адресу ТОВ «Віст Груп» від місця завантаження (на умовах FOB Shanghai) до митного кордону України (Чорноморський морський рибний порт) складають 40 481,70 грн. (а.с. 35).

Аналіз змісту даного документу дає підстави стверджувати, що в останньому містяться всі необхідні реквізити, які дають можливість встановити належність послуг до товарів.

Крім того, судовою колегією враховується, що згідно п 3.1 договору на транспортно-експедиційне обслуговування від 10.06.2014 року №06/02-2014 року послуги виконавця (ПП «Транскарго»), морський фрахт та інші платежі, пов`язані з виконанням даного договору, оплачуються замовником (ТОВ «Віст Груп») на умовах відстрочки у 21 календарний день після доставки вантажу замовнику.

З урахуванням наведеного, оскільки на момент подання 07.08.2019 року ВМД №UA125200/2019/624447 термін сплати відстроченого платежу не сплинув, то суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що у даному випадку у ТОВ «Віст Груп» була об`єктивно відсутня можливість надати розрахункові документи, що підтверджують транспортні витрати, а тому колегія суддів погоджується з твердженням Київського окружного адміністративного суду про те, що у даному випадку довідка є належним документом для підтвердження витрат на перевезення, а неподання декларантом транспортних (перевізних) документів може бути підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише у тому разі, коли орган доходів і зборів доведе, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість товарів.

Щодо твердження Апелянта про відсутність заявки на транспортне перевезення в якості недоліків поданих для митного оформлення документів судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

За правилами п. 2.1.2 договору на транспортно-експедиційне обслуговування від 10.06.2014 року №06/02-2014 року виконавець (ПП «Транскарго») зобов`язується організувати перевезення експортно-імпортних та транзитних товарів різними видами транспорту по території України та за її межами у відповідності до заявок або доручень замовника (ТОВ «Віст Груп»).

При цьому, на переконання судової колегії, відсутність у договорі імперативної вказівки на форму такої заявки свідчить про те, що остання могла бути здійснена як у письмовій, так й в усній формах. Крім того, з пояснень Позивача судом першої інстанції було встановлено, що заявка оформлювалась у телефонному режимі або електронним листом з причин тривалого часу співпраці замовника та постачальника транспортно-експедиційних послуг. З указаних же причин оплата за надані послуги здійснювалась постфактум і одночасно за декілька поставок.

Крім іншого, як вірно зауважено судом першої інстанції, наявність або відсутність заявки по договору про надання транспортно-експедиційних послуг не впливає на митну вартість товару.

Щодо твердження Відповідача про те, що на момент митного оформлення вантажу його оплата за умовами Контракту мала бути здійснена, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити.

Зі змісту рахунку-фактури (інвойсу) від 15.06.2019 року №JTL199601 вбачається, що оплата товару повинна бути здійснена протягом 30 днів з дня, наступного за даною складання даного документу. При цьому, судова колегія погоджується з твердженням Апелянта про те, що станом на 07.08.2019 року така оплата повинна відбутися.

Разом з тим, зі змісту п. 4 ч. 2 ст. 53 МК України вбачається, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, однак за умови, якщо рахунок сплачено. Однак, оскільки на момент митного оформлення імпортованого товару інвойс від 15.06.2019 року №JTL199601 оплачено не було, Позивач був об`єктивно позбавлений можливості надати Відповідачу платіжний документ. При цьому, прострочення оплати за розрахунковим документом, на переконання судової колегії, не може свідчити про недотримання обов`язку декларанта з документального підтвердження заявленої митної вартості. Крім іншого, як вірно відзначив суд першої інстанції, згідно платіжного доручення в іноземній валюті від 29.08.2019 року №335 інвойс від 15.06.2019 року №JTL199601 було оплачено у повному обсязі (а.с. 28).

Щодо твердження Відповідача в апеляційній скарзі про ненадання Позивачем митної декларації країни відправлення, що передбачено умовами Контракту, судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що така декларація була подана ТОВ «Віст Груп» органу доходів і зборів (а.с. 110).

Посилання Апелянта на неврахування судом першої інстанції факту спрацювання автоматизованої системи управління ризиками в якості підстави для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів судова колегія оцінює критично, оскільки спрацювання такої системи є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.02.2020 року у справі № 260/718/19.

Згідно ч. 1 ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

За правилами ч. 7 ст. 55 МК України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Приписами ч. 8 ст. 55 МК України визначено, що протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

Відповідно до ч. 9 ст. 55 МК України у разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Положеннями статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Так, частиною 2 статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. Платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця. Платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін "ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті" стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов`язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню (частини 5-8 статті 58 МК України).

Відповідно до ч. 10 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажу на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України;

4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

Вже згадані вище Правила заповнення декларації митної вартості, затверджені наказом Міністерства фінансів України 24.05.2012 року № 599, визначають порядок заповнення декларації митної вартості (далі - ДМВ), яка використовується:

- декларантом або уповноваженою ним особою - при визначенні та заявленні митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту;

- митним органом - при здійсненні контролю за правильністю визначення декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту.

Відповідно до п. 1.3 вказаних Правил ДМВ подається в установленому порядку митному органу, що здійснює митне оформлення товарів, разом з митною декларацією на оцінювані товари.

Пунктом 1.14 Правил передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Посадовою особою митного органу заповнюється графа ДМВ «Для відміток митного органу». На основному аркуші, крім реєстраційного номера ДМВ, повинно бути зазначене рішення, яке прийняте посадовою особою митного органу за результатами контролю правильності визначення митної вартості товарів (п. п. 2.1, 2.2 вказаних Правил).

Відповідно до п. 2.3 Правил при електронному декларуванні посадова особа за допомогою автоматизованої системи митного оформлення створює та надсилає декларанту або уповноваженій ним особі засвідчене електронним цифровим підписом електронне повідомлення про необхідність подання документів відповідно до частин третьої та/або четвертої статті 53 Кодексу для підтвердження митної вартості товарів із складанням їх переліку.

При електронному декларуванні повідомлення про необхідність подання документів вважається одержаним декларантом або уповноваженою ним особою з часу надходження до митного органу повідомлення в електронній формі від декларанта або уповноваженої ним особи про одержання цього повідомлення. При електронному декларуванні декларант або уповноважена ним особа надсилає повідомлення про відмову у подачі документів у складі електронного повідомлення, засвідченого електронним підписом (п. п. 2.4, 2.5 Правил).

Митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

З огляду на викладені положення однією із імперативних умов щодо прийняття рішення про коригування митної вартості товарів, оформлення картки відмови в прийнятті митної декларації та застосування іншого методу для визначення митної вартості товарів, ніж метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

З наведеного випливає, що Позивачем були виконані вимоги митного органу щодо необхідності подання додаткових документів на підтвердження митної вартості товару, у зв`язку з цим суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими висновки Київського окружного адміністративного суду про відповідність поданих документів положенням МК України. При цьому, судова колегія вважає за необхідне зауважити, що з урахуванням документів і пояснень, наданих Позивачем в порядку ч. 8 ст. 55 МК України, Відповідачем не доведено саме обґрунтованість прийнятого оскаржуваного рішення в частині наявності підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, відсутність її документального вирахування і підтвердження, або наявність обставин пов`язаності осіб, які вплинули на визначення митної вартості.

Згідно правової позиції Верховного Суду України вказаної в постановах від 29.05.2012 року у справі №21-91а12, від 11.09.2012 року у справі № 21-262а12, від 30.06.2015 року у справі № 814/283/14 за умови ненаведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

З урахуванням встановлених вище обставин судова колегія приходить до висновку про необґрунтованість використання Київською митницею резервного методу визначення митної вартості товару, оскільки, як було встановлено раніше, у Відповідача були наявні всі правові підстави для визначення митної вартості імпортованого ТОВ «Віст Груп» товару за першим методом - за ціною договору.

Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді О.В. Епель

О.І. Шурко

Повний текст постанови складено та підписано « 15» липня 2020 року.