Справа № 826/14459/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2020-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2020 року м. Київ № 826/14459/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києві з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві), та з урахуванням уточнень, поданих 27 вересня 2018 року, просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача у зв`язку з відмовою у виплаті ОСОБА_2 допомоги по вагітності та пологах, грошового забезпечення за час перебування у відпустці по вагітності та пологах, грошового забезпечення за час перебування у щорічній відпустці, грошової допомоги на оздоровлення;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 допомогу по вагітності та пологах у розмірі 37 727,88 грн;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 грошове забезпечення за час перебування у відпустці по вагітності та пологах у розмірі 20 402,96 грн.;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 частину несплаченого грошового забезпечення за час перебування у щорічній відпустці за 2017 рік у розмірі 9 019,83 грн.;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 неоплачену частину грошової допомоги на оздоровлення у розмірі 5 739,84 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що є полковником податкової міліції, займає посаду заступника начальника штабу оперативного управління ГУ ДФС у м. Києві та на підставі наказу відповідача №6310о від 08 листопада 2016 року та наказу №102-о від 28 лютого 2017 року в період з 07 листопада 2016 року по 26 березня 2017 року перебувала у відпустці по вагітності та пологах.

З 27 березня по 14 травня 2017 року на підставі наказу відповідача №138-в від 23 березня 2017 року перебувала у черговій відпустці за 2017 рік.

Проте, виплату грошового забезпечення за час перебування у відпустці здійснено у значно меншому розмірі, ніж встановлено нормативно-правовими актами. На переконання позивача їй мала б бути виплачена матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення, але показники грошового забезпечення були відповідачем значно занижені, через що зменшено й суму фактично виплачених коштів, а виплату матеріальної допомоги по вагітності та пологах взагалі не було здійснено.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 листопада 2018 року відкрито провадження у справі, визначено провадити розгляд суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу надати відзив на позов та усі наявні докази.

Відповідачем 04 грудня 2018 року через відділ документального забезпечення суду подано відзив на позовну заяву, з якого вбачаються твердження, що особи, які отримують грошове забезпечення, не є застрахованими особами та не підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню з тимчасової втрати працездатності, тому не мають права на оплату листків непрацездатності за рахунок коштів страхового фонду. Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» визначено перелік осіб, які мають право на державну допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами та не є застрахованими в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Позивач не підпадає під визначений перелік.

Окрім того, за час перебування у стані тимчасової непрацездатності за позивачем зберігалося грошове забезпечення у розмірі, одержуваному на день виходу на лікарняний, без урахування премії, тому за весь час перебування на лікарняному у зв`язку з вагітністю та пологами їй нараховано та сплачено 17 324,92 грн. грошового утримання, виходячи з посадового окладу - 1 702,00 грн., окладу за спеціальне звання - 135,00 грн., надбавки за вислугу років - 642,95 грн., надбавки за роботу в умовах режимних обмежень - 255,30 грн., при цьому надбавка за високі досягнення у розмірі 50% грошового утримання не встановлювалася на зазначений період та до складу грошового утримання не входила.

Після закінчення перебування на лікарняному позивачу на підставі її рапорту надано чергову відпустку за 2017 рік з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового утримання.

Розмір матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки обраховано у розмірі місячного грошового утримання за березень 2017 року та склав 2 735,25 грн.

Порушень у нарахуваннях відповідач не вбачає, у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю.

Також відповідачем подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні за участю сторін, розглянувши яке суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються Кодексом адміністративного судочинства України (частина п`ята статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини другої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Водночас, у частині четвертій статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, а також частині четвертій статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України вказано перелік категорій справ, які за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті, а саме справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, дослідивши матеріали справи, предмет та підстави позову, склад учасників справи, суд дійшов висновку, що дана справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Як вбачається з клопотання відповідача, останній просить суд призначити подальший розгляд справи у відкритому судовому засіданні, посилаючись на те, що зазначена справа та результати її розгляду мають пріоритетне значення для нього та для держави в цілому, оскільки рішення може призвести до значної втрати надходжень до бюджету.

Зазначене клопотання суд сприймає як фактичні заперечення відповідача проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до тих формулювань, які передбачає Кодекс адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини четвертої статті 260 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача протягом двох днів із дня її надходження до суду постановляє ухвалу про:

1) залишення заяви відповідача без задоволення;

2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Дослідивши заяву відповідача, матеріали справи, предмет та підстави позову, склад учасників справи, суд не вбачає обґрунтованих підстав для розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Відповідачем у клопотанні не зазначено жодних обґрунтувань необхідності розгляду справи за правилами загального позовного провадження, при цьому суть справи та її предмет не є складними та такими, що потребують проведення судового засідання, оскільки такий процесуальний порядок суттєво сповільнить вирішення справи та не сприятиме повному та всебічному встановленню обставин справи, відтак, суд не вбачає правових підстав та необхідності для задоволення зазначеного клопотання відповідача.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Отже, суд завершує розгляд справи по суті за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 348 Податкового кодексу України (тут та далі - станом на момент виникнення спірних правовідносин) у складі контролюючих органів державної фіскальної служби знаходяться відповідні спеціальні підрозділи по боротьбі з податковими правопорушеннями - податкова міліція.

Позивач - ОСОБА_1 , є працівником Головного управління ДФС у м. Києві, займає посаду заступника начальника штабу оперативного управління ГУ ДФС у м. Києві, відноситься до категорії осіб начальницького та рядового складу податкової міліції.

Відповідно до пункту 357.1 статті 357 Податкового кодексу України форми та розмір матеріального забезпечення осіб начальницького і рядового складу податкової міліції, включаючи грошове утримання, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №1716 від 30 жовтня 1998 року «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги», особи начальницького складу податкової міліції проходять службу в порядку, встановленому Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29 липня 1991 року (далі - Положення №114).

Пунктом 12 Положення №114 визначено, що особи рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ отримують грошове забезпечення за нормами, встановленими законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу відповідно до наказу №631-о від 08 листопада 2016 року та наказу №102-о від 28 лютого 2017 року в період з 07 листопада 2016 року по 26 березня 2017 року надано відпустку по вагітності та пологах відповідно до статті 20 Закону України «Про відпустку».

Відповідно до частини першої статті 31 Закону України від 23 вересня 1999 року №1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №1105-ХІV) підставою для призначення допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності.

Водночас, згідно з пунктом 1 статті 3 Закону №1105-ХІV загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності здійснюється за принципом законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування.

Відповідно до положень статті 25 Закону №1105-ХІV допомога по вагітності та пологах надається у формі матеріального забезпечення, яка компенсує втрату заробітної плати.

Право на матеріальне забезпечення за соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, установах, організаціях незалежно від форм власності та господарювання або у фізичних осіб.

Відповідно до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року №435 (зі змінами та доповненнями), до осіб рядового та начальницького складу застосується код категорії 31 та єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з грошового забезпечення не утримується.

В матеріалах справи містяться листи Міністерства соціальної політики України від 26 листопада 2015 року №18041/0/14-15/13 та Подільської міжрайонної виконавчої дирекції Київського міського відділення ФСС з ТВП від 18 січня 2017 року №53-06, на які посилається відповідач, та виходячи з яких особи, які отримують грошове забезпечення, не є застрахованими особами, не підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню з тимчасової втрати працездатності, не мають права на оплату листків непрацездатності за рахунок коштів страхового фонду.

Разом з тим, відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» (далі - Порядок №1751) право на державну допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами мають вагітні жінки (у тому числі неповнолітні), які не застраховані в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, а саме: жінки із числа військовослужбовців Збройних Сил, Держприкордонслужби, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку та із числа поліцейських, осіб начальницького і рядового складу органів та підрозділів служби цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби.

З викладеного зрозуміло, що позивач, як особа начальницького складу, отримує грошове забезпечення, з якого не здійснюються відрахування на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, тому підпадає під дію постанови Кабінету Міністрів України №1751 та має право на державну допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 1751 державна допомога у зв`язку з вагітністю та пологами виплачується у розмірі 100 відсотків грошового забезпечення, який встановлюється шляхом множення середньоденного доходу на кількість календарних днів тривалості відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, але не менш як 25 відсотків розміру встановленого законом прожиткового мінімуму для працездатної особи з розрахунку на місяць.

Відповідно до пункту 9 зазначеного Порядку №1751 державна допомога по вагітності та пологах призначається та виплачується за місцем основної служби.

За встановлених обставин суд вважає помилковими висновки відповідача щодо відсутності підстав для нарахування та виплати позивачу державної допомоги по вагітності та пологах, вбачає ознаки протиправної бездіяльності ГУ ДФС у м. Києві щодо не вчинення відповідних дій та правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 державної допомоги по вагітності та пологах відповідно до положень Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми».

Одночасно суд в цій частині зазначає, що позивачем заявлено до стягнення самостійно визначену суму державної допомоги по вагітності та пологах у розмірі 37 727,88 грн. Проте, окремого розрахунку для визначення такого розміру допомоги позивач не надає, у зв`язку з чим визначити ті складові, які покладені в основу такого розрахунку, неможливо. Наведена ж позивачем сума одноденного заробітку, розрахована нею ж у додатку до позовної заяви, не підкріплена достатніми документальними доказами.

До того ж відповідачем заперечується загалом право позивача на отримання державної допомоги по вагітності та пологах, стосовно чого суд вже навів свої висновки, тому визначити правильність або хибність відповідних розрахунків можливо буде лише після вчинення відповідачем відповідних дій.

Стосовно позовних вимог в іншій частині суд зазначає наступне.

Як вбачається з листків непрацездатності АГИ №188945 та АГЯ №340067, позивач перебувала у стані непрацездатності з 07 листопада 2016 року по 12 березня 2017 року та з 13 по 26 березня 2017 року, у зв`язку з чим відповідачем видавалися відповідні накази про надання відпустки по вагітності та пологах, наведені вище.

Наказом Державної фіскальної служби України від 07 вересня 2014 року №748 затверджено Методичні рекомендації з питань грошового забезпечення осіб начальницького складу податкової міліції (далі - Методичні рекомендації №748), абзацом 2 розділу 1 яких визначено, що грошове забезпечення осіб начальницького складу податкової міліції складається з посадового окладу, надбавки за вислугу років, окладу за спеціальним званням та інших додаткових видів грошового забезпечення: надбавки, доплати, премії тощо, передбачених законодавством.

Нарахування грошового забезпечення особам начальницького складу податкової міліції за час перебування на лікарняному проводиться з урахуванням Методичних рекомендації №748.

Так, розділом 3 Методичних рекомендацій №748 визначено, що особи начальницького складу податкової міліції, що знаходиться на лікуванні - це особи начальницького складу, які лікуються в госпіталях, лікарнях, інших лікувальних закладах, а також ті, що увільнені від служби на підставі листків непрацездатності. Таким особам зберігається виплата грошового забезпечення в розмірі, одержуваному на день хвороби, без урахування премії, але не більше чотирьох місяців поспіль, крім випадків, коли законодавством України передбачені більш тривалі строки перебування на лікуванні.

На день початку лікарняного (07 листопада 2016 року) грошове забезпечення ОСОБА_1 складало 3 975,23 грн., у тому числі: посадовий оклад - 1 702,00 грн., оклад за спеціальне звання - 135,00 грн., надбавку за вислугу років - 642,95 грн., надбавку за високі досягнення - 1 239,98 грн., надбавку за роботу в умовах режимних обмежень (за секретність) - 255,30 грн. При цьому надбавка за високі досягнення у праці або виконання особливо важкої роботи не встановлювалася позивачу станом на 01 січня 2017 року та по 27 березня 2017 року та, відповідно, до складу грошового забезпечення у визначений період не входила.

Відповідно до наданих судом розрахункових листів, ураховуючи зазначений розмір грошового забезпечення позивачу нараховано грошове забезпечення за період перебування у відпустці по вагітності та полога з 07 листопада 2016 року по 26 березня 2017 року в загальній сумі 17 324,92 грн.

Водночас, позивач вважає, що грошове утримання на час перебування у відпустці по вагітності та пологах мало б нараховуватися згідно розділу 4 Методичних рекомендацій №748, відповідно до якого при виплаті грошового забезпечення за час відпустки розмір виплат за кожен день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення (без урахування премії та виплат одноразового характеру), виплаченої у місяці настання події з урахуванням премії, виплаченої у місяці, що передує події, на кількість календарних днів такого місяця.

Таку позицію позивач обґрунтовує тим, що перебувала саме у відпустці, а не на лікарняному.

У цьому зв`язку суд зазначає, що листок непрацездатності - це багатофункціональний документ, який є підставою для звільнення від роботи у зв`язку з непрацездатністю та з матеріальним забезпеченням в разі тимчасової непрацездатності, вагітності та пологів.

Отже, виходячи з цього визначення, листок непрацездатності не надає відпустку, а тільки створює підстави для звільнення від роботи та надання матеріального забезпечення. Матеріальне забезпечення у разі вагітності та пологів прописує Закон України «Про відпустки», у статті 20 якого зазначено види матеріального забезпечення, серед яких є й допомога по вагітності та пологах.

Тож, лікарняний листок по вагітності та пологах надає, по-перше, право на відпустку, та, по-друге, на нарахування відповідної допомоги, яка здійснюється саме на підставі листка непрацездатності.

Як встановлено судом вище, грошове утримання на період перебування позивача у відпустці по вагітності та пологах розраховувалася на підставі наданих лікарняних листків, відповідно до яких відповідними наказами надавалася й відпустка по вагітності та пологах згідно статті 20 Закону України «Про відпустки», а не чергова щорічна відпустка, щодо якої нарахування та виплати, дійсно, здійснюються на підставі розділу 4 Методичних рекомендацій №748.

Виходячи з наведеного, суд не вбачає протиправності у діях відповідача щодо нарахування та виплати грошового забезпечення під час перебування позивача у відпустці по вагітності та пологах.

Також судом встановлено, що після закінчення лікарняного по вагітності та пологах на підставі рапорту позивача їй надано чергову відпустку за 2017 рік з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірів місячного грошового забезпечення з 27 березня 2017 року по 14 травня 2017 року згідно наказу ГУ ДФС у м. Києві від 23 березня 2017 року №138-о.

Відповідно до розділу 4 Методичних рекомендацій №748 при виплаті грошового забезпечення за час відпустки розмір виплат за кожен день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення (без урахування премії та виплат одноразового характеру), виплаченої у місяці настання події з урахуванням премії, виплаченої у місяці, що передує події, на кількість календарних днів такого місяця.

Розраховуючи розмір грошове забезпечення за час відпустки відповідач встановив місяць настання події - березнь 2017 року, місяць, що передує події - лютий 2017 року, тому, враховуючи те, що у лютому 2017 року позивач перебувала у відпустці по вагітності та пологах, та премія їй не нараховувалася і не виплачувалася, грошове забезпечення включало: посадовий оклад - 1 702,00 грн., оклад за спеціальне звання - 135,00 грн., надбавку за вислугу років - 642,95 грн., надбавку за роботу в умовах режимних обмежень - 255,30 грн.

При цьому, як вже зазначалося раніше, надбавка за високі досягнення у праці або виконання особливо важкої роботи не встановлювалася позивачу станом на 01 січня 2017 року та по 27 березня 2017 року та, відповідно, до складу грошового забезпечення у визначений період не входила.

Тож, розмір грошового забезпечення за один день для виплати грошового забезпечення за час відпустки складав 91,175 грн. (2 735,25 грн./30 кал.днів).

Загальна сума нарахованого забезпечення за час перебування у відпустці (45 діб) склала 4 102,89 грн.

Розмір матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки розраховано відповідно до розділу 2 Методичних рекомендацій №748 у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення (без урахування виплат одноразового характеру), нарахованого у місяці, що передує події.

Тож, розрахунок матеріальної допомоги склав разом 2 735,25 грн. та виглядав наступним чином: посадовий оклад - 1 702,00 грн., оклад за спеціальним званням - 135,00 грн., надбавка за вислугу років - 642,95 грн., надбавка за роботу у умовах режимних обмежень - 255,30 грн.

За твердженнями позивача до складу грошового забезпечення під час чергової відпустки та матеріальної допомоги на оздоровлення мають бути включені надбавка за високі досягнення та премія за вересень 2016 року (місяць, що передував відпустці по вагітності та пологах). Проте, суд критично оцінює такі твердження позивача, оскільки порядок нарахування грошового забезпечення та матеріальної допомоги під час відпустки чітко встановлений Методичними рекомендаціями №748, проти застосування якого позивач, до речі, не заперечує, у яких чітко визначено періоди, які враховуються при обчисленні таких виплат, окрім того, надбавка за високі досягнення у праці або виконання особливо важкої роботи у розмірі 50% ОСОБА_1 згідно наказу ГУ ДФС у м. Києві від 25 січня 2017 року №441 не встановлювалася станом на 01 січня 2017 року та по 27 березня 2017 року, тому до усіх інших нарахувань не входила.

Ураховуючи зазначене у зазначеній частині позовних вимог суд не вбачає протиправності у діях відповідача та вважає, що нарахування грошового забезпечення та матеріальної допомоги на оздоровлення на період чергової відпустки позивача здійснені вірно.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи викладене, суд вбачає правові підстави для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 9, 72-73, 76-77,94, 122, 139, 243-246, 255,257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 державної допомоги по вагітності та пологах.

3. Зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби України у м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 державну допомогу по вагітності та пологах відповідно до положень Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми».

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 728,91 грн. (сімсот двадцять вісім грн. 91 коп.).

5. В решті позовних вимог відмовити.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , тел. НОМЕР_2 .

Відповідач: Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві, адреса: 04116, м. Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, , тел. .

Суддя В.І. Келеберда