Справа № 640/11749/20
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2020-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2020 року м. Київ № 640/11749/20

Окружний адміністративний суд м.Києва в складі судді Смолія І.В., за участю секретаря судового засідання Мині І.І., розглянувши відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи

за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк»

до Офісу великих платників податків Державної податкової служби

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 02.03.2020

за участю представників сторін:

від позивача: Гладун А.І.,

від відповідача: Яцюк О.О., Корнейчук О.Л.

встановив:

Акціонерне товариство «ОТП Банк» (надалі також - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків Державної податкової служби (надалі також - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 02.03.2020.

Позивач вважає, що оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням порушено право позивача, як платника податку, на сплату податку у визначеному законом порядку та розмірі.

Позов обґрунтовано відсутністю порушень податкового законодавства позивачем, належним виконанням обов`язку виписки та реєстрації податкових накладних, нарахування, відображення у документах податкової звітності та сплати до бюджету податку на додану вартість у розмірі, в порядку та в строк, що передбачені Податковим кодексом України. Також, позивач стверджує, що помилково виписав та зареєстрував податкові накладні по операціях з постачання послуг, що не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість або звільненні від оподаткування податком на додану вартість, що свідчить про необґрунтованість оскаржуваного податкового-рішення.

Відповідачем на адресу суду подано письмовий відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просив в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, зазначає наступне.

В період з 23.12.2019 по 30.01.2020 відповідачем на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1 п. 78.1. ст. 78 ПК України та на підставі наказу відповідача від 17.12.2019 року № 653 проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань з питань дотримання вимог податкового законодавства, в частині повноти відображення операцій з отримання послуг від нерезидентів, місце постачання яких розташоване на митній території України, за складеними податковими накладними та своєчасності/відсутності виписки та реєстрації податкових накладних за такими операціями в Єдиному державному реєстрі податкових накладних за період з 01.01.2017 по 31.07.2019.

За наслідками перевірки відповідачем складено Акт 263/28-10-43-01/21685166 від 06.02.2020 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки АТ «ОТП БАНК» () з питань дотримання вимог податкового законодавства, в частині повноти відображення операцій з отримання послуг від нерезидентів, місце постачання яких розташоване на митній території України, за складеними податковими накладними та своєчасності/відсутності виписки та реєстрації податкових накладних за такими операціями в Єдиному державному реєстрі податкових накладних за період з 01.01.2017 року по 31.07.2019 року».

Згідно з висновків Акту перевірки перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п. 198.5 ст. 198, п. 201.10 ст. 201, з урахуванням п. 198.1 ст. 198, абз. 2 п. 201.12. ст. 201 Податкового кодексу України, в частині відсутності виписки та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) зведених податкових накладних на операції з отримання послуг від нерезидентів місце постачання яких розташоване на митній території України, що призвело до заниження податкового кредиту та заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 17 259 340 грн. у період з 01.01.2017 по 31.07.2019.

На підставі Акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 02.03.2020 року №, яким у зв`язку з відсутністю складення та/або реєстрації позивачем протягом граничного строку, передбаченого ст. 201 ПК України, податкових накладних/розрахунків коригування на суму податку на додану вартість 17 950 361,37 грн., позивача попереджено про необхідність скласти та/або зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування у строк визначений п. 120-1.2 ст. 120-1 ПК України та згідно зі ст. 120-1 Податкового кодексу України застосовано штраф у розмірі 50% у сумі 8 975 180,68 грн. за платежем податок на додану вартість.

Вважаючи рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Перевіряючи правомірність прийняття оскаржуваного рішення, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи усіх форм дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частинами 1 та 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР та вона набула чинності для України 11.09.1997.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи оскаржуване рішення від 02.03.2020 №, суд вказує, що принцип обґрунтованості наведеного рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, має на увазі, що рішення повинні прийматися з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003, яке, відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

При цьому, прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

В той же час, відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються Податковим кодексом України, (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Судом встановлено, що за період з 01.01.2017 по 31.07.2019 позивачем здійснювалось отримання послуг від нерезидентів.

Пунктом 201.1 ст.201 Податкового кодексу України визначено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до п. 2 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1246 (Із змінами, внесеними згідно з постановами Кабінету Міністрів України № 20 від 30.01.2015, № 341 від 26.04.2017 № 204 від 21.02.2018), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних №1246), податкова накладна - електронний документ, який складається платником податку на додану вартість (далі - платник податку) відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі - Кодекс) в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.

Відповідно до п. 9 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних №1246 за операціями з постачання послуг нерезидентом податкова накладна та/або розрахунок коригування складаються та реєструються зареєстрованим на території України отримувачем (покупцем) - платником податку таких послуг.

Згідно з вимогами п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Згідно з п. 208.2 ст. 208 Податкового кодексу України, отримувач послуг, що постачаються нерезидентами, місце постачання яких розташоване на митній території України, нараховує податок за основною ставкою податку на базу оподаткування, визначену згідно з пунктом 190.2 статті 190 цього кодексу.

Судом встановлено, що відповідно до вимог п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України та п. 9 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних №1246 позивачем на операції з постачання (отримання) послуг від нерезидентів складено та зареєстровано податкові накладні, в яких відображено зміст господарських операцій, ціну постачання послуги, обсяг постачання (база оподаткування), суму нарахованого податку на додану вартість, а саме: податкова накладна від 01.08.2017 року № 7; податкова накладна від 10.08.2017 року № 40; податкова накладна від 17.08.2017 року № 93; податкова накладна від 23.08.2017 року № 123; податкова накладна від 29.08.2017 року № 137; податкова накладна від 29.08.2017 року № 128; податкова накладна від 31.08.2017 року №82; податкова накладна від 31.08.2017 року №183; податкова накладна від 31.08.2017 року №184; податкова накладна від 31.08.2017 року №185; податкова накладна від 31.08.2017 року №186; податкова накладна від 31.08.2017 року №187; податкова накладна від 31.08.2017 року №188; податкова накладна від 31.08.2017 року №189; податкова накладна від 31.08.2017 року №190; податкова накладна від 31.08.2017 року №191; податкова накладна від 08.09.2017 року №32; податкова накладна від 11.09.2017 року №33; податкова накладна від 21.09.2017 року №84; податкова накладна від 26.09.2017 року №149; податкова накладна від 26.09.2017 року №150; податкова накладна від 26.09.2017 року №151; податкова накладна від 29.09.2017 року №196; податкова накладна від 29.09.2017 року №197; податкова накладна від 29.09.2017 року №198; податкова накладна від 29.09.2017 року №199; податкова накладна від 29.09.2017 року №200; податкова накладна від 29.09.2017 року №201; податкова накладна від 29.09.2017 року №202; податкова накладна від 29.09.2017 року №203; податкова накладна від 29.09.2017 року №204; податкова накладна від 29.09.2017 року №205; податкова накладна від 29.09.2017 року №206; податкова накладна від 29.09.2017 року №207; податкова накладна від 29.09.2017 року №208; податкова накладна від 09.10.2017 року №25; податкова накладна від 13.10.2017 року №44; податкова накладна від 17.10.2017 року №50; податкова накладна від 17.10.2017 року №51; податкова накладна від 18.10.2017 року №53; податкова накладна від 24.10.2017 року №89; податкова накладна від 25.10.2017 року №93; податкова накладна від 25.10.2017 року №94; податкова накладна від 31.10.2017 року №139; податкова накладна від 31.10.2017 року №140; податкова накладна від 31.10.2017 року №141; податкова накладна від 31.10.2017 року №142; податкова накладна від 31.10.2017 року №143; податкова накладна від 31.10.2017 року №144; податкова накладна від 31.10.2017 року №145; податкова накладна від 31.10.2017 року №146; податкова накладна від 10.11.2017 року №39; податкова накладна від 22.11.2017 року №89; податкова накладна від 29.11.2017 року №118; податкова накладна від 29.11.2017 року №119; податкова накладна від 30.11.2017 року №149; податкова накладна від 30.11.2017 року №150; податкова накладна від 30.11.2017 року №151; податкова накладна від 30.11.2017 року №152; податкова накладна від 30.11.2017 року №153; податкова накладна від 30.11.2017 року №154; податкова накладна від 30.11.2017 року №155; податкова накладна від 30.11.2017 року №156; податкова накладна від 30.11.2017 року №157; податкова накладна від 01.12.2017 року №6; податкова накладна від 01.12.2017 року №7; податкова накладна від 11.12.2017 року №37; податкова накладна від 11.12.2017 року №38; податкова накладна від 19.12.2017 року №81; податкова накладна від 22.12.2017 року №110; податкова накладна від 27.12.2017 року №183; податкова накладна від 27.12.2017 року №184; податкова накладна від 27.12.2017 року №185; податкова накладна від 28.12.2017 року №191; податкова накладна від 28.12.2017 року №192; податкова накладна від 28.12.2017 року №193; податкова накладна від 28.12.2017 року №194; податкова накладна від 28.12.2017 року №195; податкова накладна від 28.12.2017 року №196; податкова накладна від 28.12.2017 року №197; податкова накладна від 28.12.2017 року №198; податкова накладна від 28.12.2017 року №199; податкова накладна від 28.12.2017 року №200; податкова накладна від 28.12.2017 року №201; податкова накладна від 29.12.2017 року №223; податкова накладна від 29.12.2017 року №224; податкова накладна від 29.12.2017 року №225; податкова накладна від 29.12.2017 року №226; податкова накладна від 29.12.2017 року №227; податкова накладна від 10.02.2017 року №119; податкова накладна від 14.02.2017 року №141; податкова накладна від 14.02.2017 року №142; податкова накладна від 27.02.2017 року №241; податкова накладна від 28.02.2017 року №251; податкова накладна від 10.03.2017 року №352; податкова накладна від 10.03.2017 року №353; податкова накладна від 10.03.2017 року №354; податкова накладна від 22.03.2017 року №434; податкова накладна від 28.03.2017 року №526; податкова накладна від 28.03.2017 року №527; податкова накладна від 29.03.2017 року №537; податкова накладна від 30.03.2017 року №539; податкова накладна від 30.03.2017 року №540; податкова накладна від 30.03.2017 року №541; податкова накладна від 30.03.2017 року №542; податкова накладна від 30.03.2017 року №543; податкова накладна від 31.03.2017 року №608; податкова накладна від 31.03.2017 року №609; податкова накладна від 31.03.2017 року №610; податкова накладна від 31.03.2017 року №611; податкова накладна від 31.03.2017 року №612; податкова накладна від 31.03.2017 року №613; податкова накладна від 31.03.2017 року №614; податкова накладна від 31.03.2017 року №615; податкова накладна від 31.03.2017 року №616; податкова накладна від 10.04.2017 року №51; податкова накладна від 10.04.2017 року №52; податкова накладна від 10.04.2017 року №99; податкова накладна від 17.04.2017 року №127; податкова накладна від 24.04.2017 року №134; податкова накладна від 24.04.2017 року №135; податкова накладна від 26.04.2017 року №145; податкова накладна від 28.04.2017 року №218; податкова накладна від 28.04.2017 року №219; податкова накладна від 28.04.2017 року №220; податкова накладна від 11.05.2017 року №35; податкова накладна від 10.05.2017 року №36; податкова накладна від 25.05.2017 року №122; податкова накладна від 25.05.2017 року №123; податкова накладна від 30.05.2017 року №156; податкова накладна від 30.05.2017 року №157; податкова накладна від 31.05.2017 року №210; податкова накладна від 14.06.2017 року №62; податкова накладна від 20.06.2017 року №136; податкова накладна від 20.06.2017 року №137; податкова накладна від 26.06.2017 року №263; податкова накладна від 30.06.2017 року №264; податкова накладна від 30.06.2017 року №265; податкова накладна від 30.06.2017 року №266; податкова накладна від 30.06.2017 року №267; податкова накладна від 30.06.2017 року №268; податкова накладна від 30.06.2017 року №269; податкова накладна від 30.06.2017 року №270; податкова накладна від 30.06.2017 року №271; податкова накладна від 30.06.2017 року №272; податкова накладна від 30.06.2017 року №273; податкова накладна від 30.06.2017 року №274; податкова накладна від 30.06.2017 року №275; податкова накладна від 11.07.2017 року №47; податкова накладна від 20.07.2017 року №101; податкова накладна від 20.07.2017 року №102; податкова накладна від 20.07.2017 року №103; податкова накладна від 25.07.2017 року №118; податкова накладна від 31.07.2017 року №177; податкова накладна від 31.07.2017 року №178; податкова накладна від 31.07.2017 року №179; податкова накладна від 31.07.2017 року №180; податкова накладна від 31.07.2017 року №181; податкова накладна від 31.07.2017 року №182; податкова накладна від 31.07.2017 року №183; податкова накладна від 31.07.2017 року №184; податкова накладна від 31.07.2017 року №185; податкова накладна від 31.07.2017 року №186; податкова накладна від 31.07.2017 року №187; податкова накладна від 31.07.2017 року №188; податкова накладна від 11.01.2018 року №28; податкова накладна від 15.01.2018 року №46; податкова накладна від 10.01.2018 року №53; податкова накладна від 22.01.2018 року №70; податкова накладна від 25.01.2018 року №94; податкова накладна від 29.01.2018 року №99; податкова накладна від 29.01.2018 року №100; податкова накладна від 31.01.2018 року №141; податкова накладна від 10.01.2018 року №53; податкова накладна від 12.02.2018 року №37; податкова накладна від 15.02.2018 року №68; податкова накладна від 21.02.2018 року №100; податкова накладна від 23.02.2018 року №113; податкова накладна від 23.02.2018 року №114; податкова накладна від 23.02.2018 року №115; податкова накладна від 26.02.2018 року №124; податкова накладна від 28.02.2018 року №173; податкова накладна від 28.02.2018 року №174; податкова накладна від 28.02.2018 року №176; податкова накладна від 28.02.2018 року №177; податкова накладна від 28.02.2018 року №178; податкова накладна від 28.02.2018 року №179; податкова накладна від 28.02.2018 року №180; податкова накладна від 28.02.2018 року №184; податкова накладна від 28.02.2018 року №185; податкова накладна від 28.02.2018 року №186; податкова накладна від 28.02.2018 року №187; податкова накладна від 12.03.2018 року №55; податкова накладна від 19.03.2018 року №56; податкова накладна від 20.03.2018 року №70; податкова накладна від 20.03.2018 року №71; податкова накладна від 29.03.2018 року №162; податкова накладна від 12.03.2018 року №55; податкова накладна від 30.03.2018 року №208; податкова накладна від 30.03.2018 року №209; податкова накладна від 30.03.2018 року №210; податкова накладна від 30.03.2018 року №211; податкова накладна від 30.03.2018 року №212; податкова накладна від 30.03.2018 року №213; податкова накладна від 30.03.2018 року №214; податкова накладна від 30.03.2018 року №215; податкова накладна від 30.03.2018 року №216; податкова накладна від 30.03.2018 року №217; податкова накладна від 30.03.2018 року №218; податкова накладна від 30.03.2018 року №219; податкова накладна від 30.03.2018 року №220; податкова накладна від 30.03.2018 року №221; податкова накладна від 11.04.2018 року №47; податкова накладна від 11.04.2018 року №49; податкова накладна від 12.04.2018 року №58; податкова накладна від 17.04.2018 року №79;податкова накладна від 17.04.2018 року №80; податкова накладна від 19.04.2018 року №100; податкова накладна від 19.04.2018 року №101; податкова накладна від 24.04.2018 року №124; податкова накладна від 25.04.2018 року №130; податкова накладна від 27.04.2018 року №178; податкова накладна від 27.04.2018 року №179; податкова накладна від 27.04.2018 року №180; податкова накладна від 27.04.2018 року №181; податкова накладна від 27.04.2018 року №182; податкова накладна від 27.04.2018 року №183; податкова накладна від 27.04.2018 року №184; податкова накладна від 27.04.2018 року №185; податкова накладна від 11.05.2018 року №42;податкова накладна від 14.05.2018 року №46; податкова накладна від 16.05.2018 року №66; податкова накладна від 18.05.2018 року №81; податкова накладна від 21.05.2018 року №93; податкова накладна від 31.05.2018 року №174; податкова накладна від 31.05.2018 року №175; податкова накладна від 31.05.2018 року №176; податкова накладна від 31.05.2018 року №177; податкова накладна від 31.05.2018 року №178; податкова накладна від 31.05.2018 року №179; податкова накладна від 31.05.2018 року №180; податкова накладна від 31.05.2018 року №181; податкова накладна від 31.05.2018 року №182; податкова накладна від 31.05.2018 року №183; податкова накладна від 31.05.2018 року №184; податкова накладна від 14.06.2018 року №61; податкова накладна від 14.06.2018 року №62; податкова накладна від 20.06.2018 року №93; податкова накладна від 27.06.2018 року №201; податкова накладна від 27.06.2018 року №202; податкова накладна від 27.06.2018 року №203; податкова накладна від 27.06.2018 року №204; податкова накладна від 27.06.2018 року №205; податкова накладна від 27.06.2018 року №206; податкова накладна від 27.06.2018 року №207; податкова накладна від 27.06.2018 року №208; податкова накладна від 27.06.2018 року №209; податкова накладна від 27.06.2018 року №210; податкова накладна від 27.06.2018 року №211; податкова накладна від 27.06.2018 року №212; податкова накладна від 27.06.2018 року №213; податкова накладна від 18.06.2018 року №220; податкова накладна від 05.07.2018 року №13; податкова накладна від 05.07.2018 року №14; податкова накладна від 05.07.2018 року №15; податкова накладна від 10.07.2018 року №30; податкова накладна від 18.07.2018 року №75; податкова накладна від 18.07.2018 року №76; податкова накладна від 16.07.2018 року №107; податкова накладна від 27.07.2018 року №119; податкова накладна від 27.07.2018 року №120; податкова накладна від 31.07.2018 року №158; податкова накладна від 31.07.2018 року №159; податкова накладна від 31.07.2018 року №160; податкова накладна від 31.07.2018 року №161; податкова накладна від 31.07.2018 року №162; податкова накладна від 31.07.2018 року №163; податкова накладна від 31.07.2018 року №164; податкова накладна від 31.07.2018 року №165; податкова накладна від 31.07.2018 року №166; податкова накладна від 10.08.2018 року №34; податкова накладна від 15.08.2018 року №55; податкова накладна від 31.08.2018 року №152; податкова накладна від 31.08.2018 року №153; податкова накладна від 31.08.2018 року №165; податкова накладна від 31.08.2018 року №166; податкова накладна від 31.08.2018 року №167; податкова накладна від 31.08.2018 року №168; податкова накладна від 31.08.2018 року №169; податкова накладна від 31.08.2018 року №170; податкова накладна від 31.08.2018 року №171; податкова накладна від 31.08.2018 року №172; податкова накладна від 31.08.2018 року №173; податкова накладна від 11.09.2018 року №24; податкова накладна від 12.09.2018 року №32;податкова накладна від 17.09.2018 року №93; податкова накладна від 28.09.2018 року №189; податкова накладна від 28.09.2018 року №190; податкова накладна від 28.09.2018 року №191; податкова накладна від 28.09.2018 року №192; податкова накладна від 28.09.2018 року №193; податкова накладна від 28.09.2018 року №194; податкова накладна від 28.09.2018 року №195; податкова накладна від 28.09.2018 року №196; податкова накладна від 28.09.2018 року №197; податкова накладна від 28.09.2018 року №198; податкова накладна від 28.09.2018 року №199; податкова накладна від 28.09.2018 року №200; податкова накладна від 28.09.2018 року №201; податкова накладна від 28.09.2018 року №202; податкова накладна від 03.10.2018 року №11; податкова накладна від 04.10.2018 року №15; податкова накладна від 09.10.2018 року №29; податкова накладна від 12.10.2018 року №40; податкова накладна від 12.10.2018 року №42; податкова накладна від 12.10.2018 року №43; податкова накладна від 26.10.2018 року №100; податкова накладна від 31.10.2018 року №153; податкова накладна від 31.10.2018 року №154; податкова накладна від 31.10.2018 року №155; податкова накладна від 31.10.2018 року №156; податкова накладна від 31.10.2018 року №157; податкова накладна від 31.10.2018 року №158; податкова накладна від 31.10.2018 року №159; податкова накладна від 31.10.2018 року №160; податкова накладна від 31.10.2018 року №161; податкова накладна від 12.11.2018 року №34; податкова накладна від 14.11.2018 року №53; податкова накладна від 15.11.2018 року №82; податкова накладна від 15.11.2018 року №83; податкова накладна від 28.11.2018 року №117; податкова накладна від 30.11.2018 року №152; податкова накладна від 30.11.2018 року №153; податкова накладна від 30.11.2018 року №154; податкова накладна від 30.11.2018 року №155; податкова накладна від 30.11.2018 року №156; податкова накладна від 30.11.2018 року №157; податкова накладна від 30.11.2018 року №158; податкова накладна від 30.11.2018 року №159; податкова накладна від 30.11.2018 року №160; податкова накладна від 30.11.2018 року №161; податкова накладна від 11.12.2018 року №31; податкова накладна від 21.12.2018 року №84; податкова накладна від 21.12.2018 року №85; податкова накладна від 17.12.2018 року №86; податкова накладна від 21.12.2018 року №90; податкова накладна від 27.12.2018 року №168; податкова накладна від 27.12.2018 року №169; податкова накладна від 27.12.2018 року №170; податкова накладна від 27.12.2018 року №171; податкова накладна від 27.12.2018 року №172; податкова накладна від 27.12.2018 року №173; податкова накладна від 27.12.2018 року №190; податкова накладна від 28.12.2018 року №191; податкова накладна від 28.12.2018 року №19; податкова накладна від 28.12.2018 року №193; податкова накладна від 28.12.2018 року №194; податкова накладна від 28.12.2018 року №195; податкова накладна від 28.12.2018 року №196; податкова накладна від 28.12.2018 року №197; податкова накладна від 28.12.2018 року №198; податкова накладна від 28.12.2018 року №199; податкова накладна від 28.12.2018 року №200; податкова накладна від 28.12.2018 року №201; податкова накладна від 28.12.2018 року №202; податкова накладна від 28.12.2018 року №203; податкова накладна від 28.12.2018 року №204; податкова накладна від 04.01.2019 року №40; податкова накладна від 10.01.2019 року №41; податкова накладна від 01.01.2019 року №51; податкова накладна від 18.01.2019 року №59; податкова накладна від 22.01.2019 року №68; податкова накладна від 22.01.2019 року №69; податкова накладна від 30.01.2019 року №115; податкова накладна від 31.01.2019 року №145; податкова накладна від 31.01.2019 року №146; податкова накладна від 31.01.2019 року №147; податкова накладна від 31.01.2019 року №148; податкова накладна від 31.01.2019 року №149; податкова накладна від 31.01.2019 року №150; податкова накладна від 31.01.2019 року №151; податкова накладна від 31.01.2019 року №152; податкова накладна від 31.01.2019 року №154; податкова накладна від 11.02.2019 року №41; податкова накладна від 13.02.2019 року №51; податкова накладна від 26.02.2019 року №115; податкова накладна від 27.02.2019 року №123; податкова накладна від 27.02.2019 року №124; податкова накладна від 27.02.2019 року №125; податкова накладна від 28.02.2019 року №166; податкова накладна від 28.02.2019 року №167; податкова накладна від 28.02.2019 року №168; податкова накладна від 28.02.2019 року №169; податкова накладна від 28.02.2019 року №170; податкова накладна від 28.02.2019 року №171; податкова накладна від 28.02.2019 року №172; податкова накладна від 28.02.2019 року №173; податкова накладна від 28.02.2019 року №174; податкова накладна від 11.03.2019 року №36; податкова накладна від 13.03.2019 року №42; податкова накладна від 13.03.2019 року №43; податкова накладна від 15.03.2019 року №59; податкова накладна від 27.03.2019 року №169; податкова накладна від 27.03.2019 року №170; податкова накладна від 28.03.2019 року №184; податкова накладна від 29.03.2019 року №222; податкова накладна від 29.03.2019 року №223; податкова накладна від 29.03.2019 року №224; податкова накладна від 29.03.2019 року №225; податкова накладна від 29.03.2019 року №226; податкова накладна від 29.03.2019 року №227; податкова накладна від 29.03.2019 року №228; податкова накладна від 29.03.2019 року №229; податкова накладна від 29.03.2019 року №230; податкова накладна від 29.03.2019 року №231; податкова накладна від 29.03.2019 року №232; податкова накладна від 29.03.2019 року №233; податкова накладна від 29.03.2019 року №234; податкова накладна від 09.04.2019 року №48; податкова накладна від 10.04.2019 року №55; податкова накладна від 12.04.2019 року №74; податкова накладна від 15.04.2019 року №88; податкова накладна від 09.04.2019 року №48; податкова накладна від 22.04.2019 року №116; податкова накладна від 22.04.2019 року №117; податкова накладна від 26.04.2019 року №170; податкова накладна від 26.04.2019 року №171; податкова накладна від 26.04.2019 року №172; податкова накладна від 26.04.2019 року №173; податкова накладна від 26.04.2019 року №174; податкова накладна від 26.04.2019 року №175; податкова накладна від 26.04.2019 року №176; податкова накладна від 26.04.2019 року №177; податкова накладна від 26.04.2019 року №178; податкова накладна від 02.05.2019 року №4; податкова накладна від 02.05.2019 року №17; податкова накладна від 13.05.2019 року №61; податкова накладна від 15.05.2019 року №73; податкова накладна від 16.05.2019 року №80; податкова накладна від 16.05.2019 року №81; податкова накладна від 30.05.2019 року №151; податкова накладна від 30.05.2019 року №152; податкова накладна від 31.05.2019 року №188; податкова накладна від 31.05.2019 року №189; податкова накладна від 31.05.2019 року №190; податкова накладна від 31.05.2019 року №191; податкова накладна від 31.05.2019 року №192; податкова накладна від 31.05.2019 року №193; податкова накладна від 31.05.2019 року №194; податкова накладна від 31.05.2019 року №195; податкова накладна від 31.05.2019 року №196; податкова накладна від 31.05.2019 року №197; податкова накладна від 31.05.2019 року №198; податкова накладна від 31.05.2019 року №199; податкова накладна від 31.05.2019 року №200; податкова накладна від 31.05.2019 року №201; податкова накладна від 12.06.2019 року №35; податкова накладна від 12.06.2019 року №36; податкова накладна від 21.06.2019 року №84; податкова накладна від 26.06.2019 року №107; податкова накладна від 27.06.2019 року №191; податкова накладна від 27.06.2019 року №192; податкова накладна від 27.06.2019 року №193; податкова накладна від 27.06.2019 року №194; податкова накладна від 27.06.2019 року №195; податкова накладна від 27.06.2019 року №196; податкова накладна від 27.06.2019 року №197; податкова накладна від 27.06.2019 року №198; податкова накладна від 27.06.2019 року №199; податкова накладна від 27.06.2019 року №200; податкова накладна від 27.06.2019 року №201; податкова накладна від 27.06.2019 року №202; податкова накладна від 27.06.2019 року №203; податкова накладна від 27.06.2019 року №204; податкова накладна від 27.06.2019 року №205; податкова накладна від 27.06.2019 року №206; податкова накладна від 17.06.2019 року №218; податкова накладна від 10.07.2019 року №42; податкова накладна від 12.07.2019 року №51; податкова накладна від 15.07.2019 року №62; податкова накладна від 18.07.2019 року №80; податкова накладна від 30.07.2019 року №133; податкова накладна від 30.07.2019 року №134; податкова накладна від 30.07.2019 року №135; податкова накладна від 30.07.2019 року №136; податкова накладна від 31.07.2019 року №167; податкова накладна від 31.07.2019 року №168; податкова накладна від 31.07.2019 року №169; податкова накладна від 31.07.2019 року №170; податкова накладна від 31.07.2019 року №171; податкова накладна від 31.07.2019 року №172; податкова накладна від 31.07.2019 року №173; податкова накладна від 31.07.2019 року №174; податкова накладна від 31.07.2019 року №175; податкова накладна від 31.07.2019 року №176.

Перелік податкових накладних складених і зареєстрованих позивачем на операції з постачання (отримання) послуг від нерезидентів були предметом перевірки і наведені відповідачем у додатку № 1 до Акту перевірки.

За наслідками проведеної перевірки відповідачем не встановлено порушень дотримання позивачем податкового законодавства в частині повноти відображення операцій з отримання послуг від нерезидентів під час складення податкових накладних; не встановлено порушень податкового законодавства в частині порядку та своєчасності складання та реєстрації податкових накладних за такими операціями в Єдиному реєстрі податкових накладних за період з 01.01.2017 по 31.07.2019.

Відповідно п. 46.1. ст. 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Згідно з п. 203.1., п. 203.2. ст. 203 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Відповідно до п. 208.2. ст. 208 Податкового кодексу України, отримувач послуг, що постачаються нерезидентами, місце постачання яких розташоване на митній території України, нараховує податок за основною ставкою податку на базу оподаткування, визначену згідно з пунктом 190.2 статті 190 цього кодексу.

Згідно п. 208.3. ст. 208 Податкового кодексу України, якщо отримувача послуг зареєстровано як платника податку, сума нарахованого податку включається до складу податкових зобов`язань декларації за відповідний звітний період.

Судом встановлено, що на вартість отриманих від нерезидентів послуг на підставі складених та зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних за період з 01.01.2017 по 31.07.2019 позивачем нараховані податкові зобов`язання з податку на додану вартість, відповідно до п. 208.2, п. 208.3 ст. 208 Податкового кодексу України, які відображені у податкових деклараціях з податку на додану вартість: податкова декларація з податку на додану вартість за лютий 2017 року; податкова декларація з податку на додану вартість за березень 2017 року; податкова декларація з податку на додану вартість за квітень 2017 року; податкова декларація з податку на додану вартість за травень 2017 року; податкова декларація з податку на додану вартість за червень 2017 року; податкова декларація з податку на додану вартість за липень 2017 року; податкова декларація з податку на додану вартість за серпень 2017 року; податкова декларація з податку на додану вартість за вересень 2017 року; податкова декларація з податку на додану вартість за жовтень 2017 року; податкова декларація з податку на додану вартість за листопад 2017 року; податкова декларація з податку на додану вартість за грудень 2017 року; податкова декларація з податку на додану вартість за січень 2019 року; податкова декларація з податку на додану вартість за лютий 2019 року; податкова декларація з податку на додану вартість за березень 2019 року; податкова декларація з податку на додану вартість за квітень 2019 року; податкова декларація з податку на додану вартість за травень 2019 року; податкова декларація з податку на додану вартість за червень 2019 року; податкова декларація з податку на додану вартість за липень 2019 року; податкова декларація з податку на додану вартість за січень 2018 року; податкова декларація з податку на додану вартість за лютий 2018 року; податкова декларація з податку на додану вартість за березень 2018 року; податкова декларація з податку на додану вартість за квітень 2018 року; податкова декларація з податку на додану вартість за травень 2018 року; податкова декларація з податку на додану вартість за червень 2018 року; податкова декларація з податку на додану вартість за липень 2018 року; податкова декларація з податку на додану вартість за серпень 2018 року; податкова декларація з податку на додану вартість за вересень 2018 року; податкова декларація з податку на додану вартість за жовтень 2018 року; податкова декларація з податку на додану вартість за листопад 2018 року; податкова декларація з податку на додану вартість за грудень 2018 року.

За наслідками проведеної перевірки відповідачем не встановлено порушень дотримання позивачем податкового законодавства в частині повноти відображення у податкових деклараціях з податку на додану вартість податкових зобов`язань, нарахованих за операціями з отримання послуг від нерезидентів за період з 01.01.2017 по 31.07.2019.

Суд бере до уваги те, що відповідно до вступної частини акту перевірки підставою проведення перевірки слугували норми п. 78.1.1 ст. 78 Податкового кодексу України: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

За змістом акту перевірки інформацію, що свідчить порушення позивачем податкового законодавства, відповідачем отримано за результатами аналізу наявних в Єдиному реєстрі податкових накладних та поданих позивачем податкових деклараціях з податку на додану вартість за період з 01.2017 по 07.2019.

Відповідно до абз. 20 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, виявлення розбіжностей даних податкової декларації та даних Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.

Таким чином, підставою проведення перевірки за обставинами, вказаними в акті перевірки, могли би бути розбіжності даних податкової декларації та даних Єдиного реєстру податкових накладних.

Відповідачем за наслідками розгляду справи не доведено існування розбіжностей між даними податкових декларацій позивача та даними Єдиного реєстру податкових накладних, що свідчить про відсутність, передбачених законом підстав для проведення перевірки і свідчить про протиправність дій відповідача щодо проведення перевірки позивача.

Змістом порушення позивачем вимог податкового законодавства за висновками відповідача є порушення вимог п. 198.5 ст. 198, п. 201.10 ст. 201, з урахуванням п. 198.1 ст. 198, абз. 2 п. 201.12 ст. 201 Податкового кодексу України, в частині відсутності виписки та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) зведених податкових накладних на операції з отримання послуг від нерезидентів, місце постачання яких розташоване на митній території України, що призвело до заниження податкового кредиту та заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість.

На думку відповідача, внаслідок складення та реєстрації податкових накладних на операції з отримання послуг від нерезидентів та нарахування на вартість таких послуг податкових зобов`язань з податку на додану вартість у позивача на підставі складених і зареєстрованих податкових накладних одночасно виник обов`язок віднести суми податку на додану вартість по таких податкових накладних до складу податкового кредиту.

Внаслідок чого відповідачем зроблено висновок про заниження позивачем податкового кредиту. До такого висновку відповідач дійшов на підставі положень абз. в) п. 198.1 ст. 198, абз. 2 п. 201.12 ст. 201, абз. 2 п. 208.2 ст. 208 та ст. Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно абз. 2 п.201.12 ст.201 Податкового кодексу України для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається податкова накладна, складена платником за такими операціями та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, податкові зобов`язання за якою включені до податкової декларації відповідного звітного періоду.

Відповідно до п. 208.2 ст. 208 Податкового кодексу України, отримувач послуг, що постачаються нерезидентами, місце постачання яких розташоване на митній території України, нараховує податок за основною ставкою податку на базу оподаткування, визначену згідно з пунктом 190.2 статті 190 цього кодексу.

При цьому отримувач послуг - платник податку у порядку, визначеному статтею 201 цього Кодексу, складає податкову накладну із зазначенням суми нарахованого ним податку, яка є підставою для віднесення сум податку до податкового кредиту у встановленому порядку.

З буквального тлумачення вказаних норм податкового законодавства слідує, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання (ввезення на митну територію) товарів, робіт послуг, необоротних активів; документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається податкова накладна, складена платником за такими операціями та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, податкові зобов`язання за якою включені до податкової декларації відповідного звітного періоду; податкова накладна, складена платником податку - отримувачем послуг від нерезидента, із зазначенням суми нарахованого ним податку, є підставою для віднесення сум податку до податкового кредиту.

Водночас, відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Правовий та економічний зміст податкового кредиту як суми, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, не вказує на такий його обов`язок, надаючи платнику податку право суб`єктивного розсуду у питанні зменшення або не зменшення власник податкових зобов`язань.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів / послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних / розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Таким чином, наведена норма податкового законодавства вказує на те, що податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів / послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, і таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування, що в свою чергу знову ж таки не свідчить про існування такого обов`язку платника податку.

Відповідно до п. 201.10 п. 201.10 Податкового кодексу України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, а відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту, що в свою чергу свідчить про умови і підстави реалізації платником податку права на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту, і не є свідченням існування такого обов`язку.

Відповідно до п. 201.12 ст.201 Податкового кодексу України у разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку.

Для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається податкова накладна, складена платником за такими операціями та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, податкові зобов`язання за якою включені до податкової декларації відповідного звітного періоду.

Зі змісту даної статті вбачається, що документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, є митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - вважається податкова накладна, складена платником та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відтак, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, а підставою для реалізації цього права і що документом, що посвідчує таке право є податкова накладна, складена платником та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, податкові зобов`язання за якою включені до податкової декларації відповідного звітного періоду.

Враховуючи вищенаведене, висновок відповідача в акті перевірки про заниження позивачем податкового кредиту є необґрунтованим, а не віднесення позивачем сум податку на додану вартість на підставі складених та зареєстрованих податкових накладних не утворює порушення податкового законодавства, і, зокрема, не є порушенням вимог п. 201.10 ст. 201 з урахуванням п. 198.1 ст. 198, абз. 2 п. 201.12 ст. 201 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Встановивши, що позивачем не віднесено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість нараховані на вартість послуг, отриманих від нерезидентів, на підставі складених і зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних, висновок відповідача в акті перевірки про заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість, внаслідок не складення і не реєстрації зведених податкових накладних у порядку та на підставі п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України є необґрунтованим.

Зробивши висновок про заниження податкових зобов`язань, відповідач, оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, податкових зобов`язань позивачу не нарахував, що самостійно свідчить про необґрунтованість такого висновку.

Відповідно до п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України 198.5 платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Суд звертає увагу, що відповідачем в акті перевірки не вказано з урахуванням яких обставин та на підставі яких фактичних даних відповідач дійшов до висновку, що послуги отримані позивачем від нерезидентів у період з 01.01.2017 по 31.07.2019, призначалися для використання в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 Податкового кодексу України та/або в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України.

Відповідно до ч. 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд звертає увагу, що відповідачем при складенні акта перевірки та прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення застосовано нечинну норму закону, яка не підлягала застосуванню до спірних правовідносин, а оскаржуване рішення відповідача, за таких обставин, не відповідає вимогам законності.

За змістом акту перевірки відповідачем застосовано п. 198.5 Податкового кодексу України у наступній редакції, яка була чинною до 01.01.2018: «Платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 ст. 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту)…».

Водночас, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» № 2245 від 07.12.2017 року п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України доповнено і викладено у наступній редакції: «Платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 ст. 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту)…».

Внаслідок застосування нечинної норми закону Відповідачем зроблено помилковий висновок про обов`язок позивача скласти та не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних зведену податкову накладну за послугами отриманими від нерезидентів у період з 01.01.2017 по 31.07.2019.

Матеріалами справи встановлено, що позивачем послуги у нерезидентів були придбані без податку на додану вартість.

Податок на додану вартість було нараховано позивачем на вартість таких послуг у порядку та на підставі п. 208.2 ст. 208 Податкового кодексу України, відповідно до якої отримувач послуг, що постачаються нерезидентами, місце постачання яких розташоване на митній території України, нараховує податок за основною ставкою податку на базу оподаткування, визначену згідно з пунктом 190.2 статті 190 цього кодексу.

Відповідно до п. 208.3 ст.208 Податкового кодексу України, якщо отримувача послуг зареєстровано як платника податку, сума нарахованого податку включається до складу податкових зобов`язань декларації за відповідний звітний період.

Таким чином, суд доходить до висновку, що придбання послуг з податком на додану вартість і нарахування податку на вартість послуг є різними за своїм правовим змістом і правовими наслідками операціями, що, в свою чергу, зумовлює відсутність правових підстав для виникнення у позивача обов`язку скласти та зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних зведену податкову накладну за послугами, отриманими від нерезидентів, придбаними без податку на додану вартість, у порядку та на підставі п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України.

Суд також звертає увагу на те, що обов`язок позивача скласти та зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних зведену податкову накладну за послугами, отриманими від нерезидентів у порядку та на підставі п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, за відсутності віднесення сум податку на додану вартість по таких операціях до складу податкового кредиту, спричинить подвійне нарахування податку на додану вартість на вартість послуг, придбаних позивачем у нерезидентів, що не відповідає економічному та правовому змісту податку на додану вартість.

На підставі дослідження матеріалів справи судом встановлено факт складення та реєстрації позивачем в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних у зв`язку з придбанням позивачем послуг у нерезидентів, нарахування на вартість послуг податку на додану вартість та відображення у податкових деклараціях податкових зобов`язань з податку на додану вартість по таких операціях.

Відсутність реєстрації позивачем зведених податкових накладних на підставі п. 198.5 статті 198 Податкового кодексу України будь-яких негативних наслідків у вигляді несплати чи несвоєчасної сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість не спричинила.

Податковим повідомленням-рішенням відповідачем застосовані заходи фінансової відповідальності, як виду юридичної відповідальності за порушення законів з питань оподаткування у виді штрафної (фінансової) санкції (штрафу) у розмірі 50% від суми податкових зобов`язань на підставі ст. 120-1 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.113.2 ст.113 Податкового кодексу України, застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), передбачених цією главою, не звільняє платників податків від обов`язку сплатити до бюджету належні суми податків та зборів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, а також від застосування до них інших заходів, передбачених цим Кодексом.

Вказана норма податкового законодавства опосередковано відображає мету та правові наслідки застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення законів з питань з оподаткування, які полягають у тому, що на платника податку, окрім обов`язку сплати податки у визначеному законом порядку та розмірі, покладається додатковий обов`язок сплатити штрафні (фінансові) санкції (штраф), від суми занижених або несплачених податкових зобов`язань, і які спричиняють негативні майнові наслідки для платника податків.

З даного приводу суд зазначає, що застосування відповідачем штрафної (фінансової) санкції у розмірі 50% від суми податкових зобов`язань за відсутності самого донарахування відповідачем податкових зобов`язань позивачу, свідчить про безпідставність застосування відповідачем заходу фінансової відповідальності і свідчить про порушення відповідачем принципу обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень.

Зважаючи на наявність факту відображення позивачем у податкових деклараціях податкових зобов`язань з податку на додану вартість за операціям з отримання послуг від нерезидента, та встановлення відповідачем факту не віднесення позивачем сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту, висновок податкового органу в акті перевірки про заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість та не реєстрацію зведених податкових накладних є необґрунтованим, а податкове рішення про застосування штрафу протиправним.

Приймаючи до уваги викладене у сукупності, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення відповідача є необґрунтованим, безпідставним та такими, що підлягає скасуванню.

Європейський суд з прав людини у п. 50 рішення від 13.01.2011 (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява № 28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10.07.2003, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Поряд з цим, зміст принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, передбачений п. 4 ч. 3 ст. 2 КАС України, зобов`язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до з`ясування обставин, які не були безпосереднім предметом перевірки, проте впливають на правильність визначення спірних правовідносин.

В акті перевірки відсутній детальний опис чи обґрунтування змісту господарських операцій, за якими у позивача виник обов`язок скласти та зареєструвати відповідно до вимог п. 198.5 ст. 198 ПК України зведені податкові накладні на суми податку на додану вартість по таких операціях.

Такими операціями, за висновками акту, складеного відповідачем, є операції позивача з отримання послуг від нерезидентів за період з 01.01.2017 по 31.07.2019 та всі такі операції, призначені для використання в господарських операціях, що не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість відповідно до статі 196 Податкового кодексу України та/або в операціях, які звільнені від оподаткування відповідно до ст. 197, підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України.

Предметом перевірки була повнота відображення операцій з отримання послуг від нерезидентів, місце постачання яких розташоване на митній території України, за складеними податковими накладними, а також, своєчасність складення та реєстрації таких податкових накладних у ЄРПН.

3 переліку операцій, які зазначені у Додатку №1 до акту перевірки можна дійти висновку, що позивачем складено податкові накладні по операціях з придбання послуг у нерезидентів, які не є об`єктом оподаткування податку на додану вартість на підставі п.196.1.5 ст.196 ПК України; не є об`єктом оподаткування ПДВ на підставі ст. 186 ПК України (місце постачання послуг розташоване поза межами митної території України); звільнення від оподаткування податком на додану вартість на підставі п. 26-1 підрозділу ІІ розділу ХХ ПК України; звільнення від оподаткування на підставі міжнародних договорів та угод.

Відповідно до п.186.4 ст.186 Податкового кодексу України місцем постачання послуг є місце реєстрації постачальника, крім операцій, зазначених у пунктах 186.2 і 186.3 цієї статті.

Положення п. 186.3 ст. 186 Податкового кодексу України передбачають наступні господарські операції з нерезидентом, місцем постачання яких є митна територія України:

а) надання майнових прав інтелектуальної власності, створення за замовленням та використання об`єктів права інтелектуальної власності, у тому числі за ліцензійними, договорами, а також надання (передача) права на скорочення викидів парникових: газів, (вуглецевих одиниць);

б) рекламні послуги;

в) консультаційні, інжинірингові, інженерні, юридичні (у тому числі адвокатські), бухгалтерські, аудиторські, актуарій, а. також послуги, з розроблення, постачання та тестування програмного, забезпечення, з- оброблення даних та надання консультацій, запитань інформатизації, надання інформації та інших послуг у сфері інформатизації, у тому числі з Використанням комп`ютерних систем.;

г) надання персоналу, у тому числі якщо персонал працює за місцем здійснення діяльності покупця;

ґ) надання в оренду (лізинг) рухомого майна, крім транспортних засобів та банківських сейфів;

д) телекомунікаційні, послуги, а саме: послуги, пов`язані з передаванням, поширенням або прийманням сигналів, Слів, зображень та звуків або інформації будь-якого характеру за допомогою дротових, супутникових, стільникових, радіотехнічних, оптичних- або інших електромагнітних систем зв`язку, Включаючи відповідне надання-або переданий права на використання можливостей такого передавання, поширення або приймання, у тому числі надання доступу до глобальних інформаційних мереж;

є) послуги радіомовлення та телевізійного мовлення;

є) надання посередницьких послуг від імені та за рахунок іншої особи або від свого імені, але за рахунок іншої особи, якщо забезпечується, надання покупцю, послуг, перерахованих у цьому підпункті.

Відповідно до п. 186.2. ст. 186 Податкового кодексу України місцем постачання послуг є:

186.2.1 місце фактичного постачання послуг, пов`язаних з рухомим майном, а саме:

а) послуг, що є допоміжними у транспортній діяльності: навантаження, розвантаження, перевантаження, складська обробка товарів та інші аналогічні види послуг;

б) послуг із проведення експертизи та оцінки рухомого майна;

в) послуг, пов`язаних із перевезенням пасажирів та вантажів, у тому числі з постачанням продовольчих продуктів і напоїв, призначених для споживання;

г) послуг із виконання ремонтних робіт і послуг із переробки сировини, а також інших робіт і послуг, що пов`язані з рухомим майном;

186.2.2 фактичне місцезнаходження нерухомого майна, у тому числі що будується, для тих послуг, які пов`язані з нерухомим майном:

а) послуг агентств нерухомості;

б) послуг з підготовки та проведення будівельних робіт;

в) інших послуг за місцезнаходженням нерухомого майна, у тому числі що будується.

Таким чином, якщо послуга, надана нерезидентом, не відповідає вище зазначеному переліку, то місцем її постачання є місце реєстрації постачальника.

Не відповідають критеріям п. 186.3 ст. 186 Податкового кодексу України послуги, отримані Позивачем у період з 01.01.2017 по 31.07.2019, а саме: послуги MasterCard, що не пов`язані з переказом коштів; послуги за участь у програмі пріоритетного доступу до залів очікування підвищеного комфорту аеропорту "Priority Pass"; послуги розміщення, представників AT "ОТП Банк" у готелі; компенсація штрафу за несвоєчасну оплату за інвойсом Visa International; послуги з операцій по торгівлі Іноземною валютою ICE UBOR; послуги Bloomberg; послуги Reuters.

За вказаними операціями у позивача не виник податковий обов`язок з податку на додану вартість, оскільки у порядку п. 186.4 ст. 186 ПК України місце постачання таких операцій вважається за межами митної території України. При цьому факт складення податкових накладних за такими господарськими операціями слугує підставою для висновку про помилковість таких дій позивача, оскільки юридичні обставини, які б породжували податковий обов`язок з податку на додану вартість і відповідну реєстрацію податкових накладних відсутні.

Вказані помилки могли і повинні були бути виявлені під час перевірки відповідачем, а їх належна правова оцінка слугувала б підставою для висновку про завищення податкових зобов`язань позивачем.

Послуги з використання міжнародних платіжних систем Visa, Master Card, S.W.I.F.T., Apple Pay відповідно до положень п. 196.1.5 ст. 196 ПК України, постанови Національного банку України № 73 від 01.08.2017 (надалі - Постанова № 73) не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.

Відповідно до п. 196.1.5 ст. 196 ПК України не є об`єктом оподаткування операції з надання послуг платіжних організацій платіжних систем, пов`язаних з переказом коштів, з інкасації, розрахунково-касового обслуговування, залучення, розміщення та повернення коштів за договорами позики, депозиту, вкладу (у тому числі пенсійного), управління коштами та цінними паперами (корпоративними правами та деривативами), доручення, надання, управління і відступлення прав вимоги за фінансовими кредитами фінансових установ, кредитних гарантій і банківських поручительств особою, що надала такі кредити, гарантії або поручительства. Перелік послуг з розрахунково-касового обслуговування визначається Національним банком України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Постановою № 73 передбачено перелік з розрахунково-касового обслуговування, які відповідно до п. 196.1.5 ст.196 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 31.03.2020 у справі №826/8983/16, послуги, отримані від міжнародної міжбанківської системи передавання інформації та здійснення платежів S.W.I.F.T., не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.

Надання послуг за Ліцензійною угодою про членство та використання торгових марок від 29.10.2001, укладеною між Visa International Service Association (Сполучені Штати Америки) та АБ "Райфайзенбанк Україна" (після зміни найменування - АТ "ОТП Банк"), зокрема послуг щодо супроводження карткового бізнесу та проектної підтримки, послуг, що забезпечують виконання розрахунків або є їх складовою частиною та операції з електронними платіжними засобами за програмами "Асоційоване членство", "Туристські чеки Віза", "Гроші для подорожей ВІЗА", "Плюс", "Сполучна ланка", "Готівка віза", "Виплата готівки", не є об`єктом оподаткування ПДВ на підставі п. 196.1.5 ст. 196 ПК України та пп. 13 п. 4 Постанови № 73 (розрахункові операції, що проводяться з використанням міжнародних, внутрішньодержавних, внутрішньобанківських та інших платіжних систем).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 14.08.2018 у справі №820/2891/14, операції з надання послуг з платіжними картками міжнародної платіжної системи Visa International Service Association не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.

Надання послуг за Договором про членство і ліцензування від 03.07.2000, укладеним між АТ "ОТП Банк" та Europay International S.A. (Бельгія), та Додатком № 2 від 13.04.2000 до Договору, укладеним між АБ "Райфайзенбанк Україна" (після зміни найменування - АТ "ОТП Банк") та Master Card International Incorporated (Сполучені Штати Америки), не є об`єктом оподаткування ПДВ на підставі п. 196.1.5 ст.196 ПК України та пп.13 п. 4 Постанови № 73 (розрахункові операції, що проводяться з використанням міжнародних, внутрішньодержавних, внутрішньобанківських та інших платіжних систем).

Відповідно до зазначеного вище правового висновку Верховного Суду операції з надання послуг з платіжними картками міжнародної платіжної системи Master Card не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.

Надання послуг згідно Умов користування Платформою APPLE PAY від 30.05.2018, укладених між АТ "ОТП Банк" та APPLE DISTRIBUTION INTERNATIONAL, зокрема послуг з надання доступу власникам карток до Платформи APPLE PAY для здійснення безконтактних платежів в точках продажу і віддалених операціях не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість на підставі п. 196.1.5 ст. 196 ПК України, пп. 13 п.4 Постанови № 73 (розрахункові операції, що проводяться з використанням міжнародних, внутрішньодержавних, внутрішньобанківських та інших платіжних систем), пп. 8 п. 8 Постанови № 73 (обслуговування розрахунків з використанням електронних грошей).

Відповідно до положень Закону України "Про платіжні системи" платіжний інструмент - це засіб певної форми на паперовому, електронному чи іншому носії інформації, який використовується для ініціювання переказів. До платіжних інструментів належать документи на переказ та електронні платіжні засоби (пункт 1.31 статті 1 Закону).

Електронний платіжний засіб - це платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ (пункт 1.14 статті 1).

Мобільний платіжний інструмент - це електронний платіжний засіб, реалізований в апаратно-програмному середовищі мобільного телефону або іншого бездротового пристрою користувача (пункт 1.19-3 статті 1).

Отже, суд погоджується з доводами позивача, що платформа APPLE PAY є мобільним платіжним інструментом, що використовується для ініціювання переказів коштів. Відтак, зазначені послуги не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість згідно з положень п.196.1.5 ст.196 ПК України.

Відповідно до положень п.196.1.5 ст.196 ПК України не є об`єктом оподаткування операції з надання послуг платіжних організацій платіжних систем, пов`язаних з переказом коштів, з інкасації, розрахунково-касового обслуговування, залучення, розміщення та повернення коштів за договорами позики, депозиту, вкладу (у тому числі пенсійного), управління коштами та цінними паперами (корпоративними правами та деривативами), доручення, надання, управління і відступлення прав вимоги за фінансовими кредитами фінансових установ, кредитних гарантій і банківських поручительств особою, що надала такі кредити, гарантії або поручительства. Перелік послуг з розрахунково-касового обслуговування визначається Національним банком України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Надання послуг по операціях по торгівлі іноземною валютою "ICE LIBOR" компанією REFINITIV UK EASTERN EUROPE Limited (Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії) не є об`єктом оподаткування ПДВ на підставі п.196.1.5 ст.196 ПК України (надання послуг платіжних організацій платіжних систем, пов`язаних з переказом коштів, з інкасації, розрахунково-касового обслуговування), пп. 9 п. 3 Постанови № 73 (купівля-продаж безготівкової іноземної валюти, банківських металів за дорученням клієнтів та для здійснення власних операцій банку).

Надання послуг згідно виставлених OTP Travel Ltd (Угорщина) інвойсів на адресу АТ "ОТП Банк" за надання послуг з розміщення працівників АТ "ОТП Банк" у готелях Park Inn by Radisson в Угорщині не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.

Послуги з розміщення працівників АТ "ОТП Банк" у готелях не входять до переліку вказаному у п. 186.3 ст.186 ПК України, отже місцем постачання вказаних послуг є Угорщина.

Надання послуг за Договором щодо надання дисконтних платіжних карток "Priority Pass" від 01.12.2010, що укладений між АТ "ОТП Банк" та Priority Collection Limited (Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії), зокрема, послуг з доступу до обраних VIP-залів аеропортів за стандартною платою за кожен візит, незалежно від класу подорожі або авіакомпанії, послуги якої використовуються не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.

Зазначені послуги не входять до переліку, вказаного в п.186.3 ст.186 ПК України, отже місцем постачання послуг за Договором від 01.12.2010 є Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії.

Надання послуг за Договором про надання послуг за проектом № 600339 від 22.11.2017, укладеним між АТ "ОТП Банк" та Міжнародною фінансовою корпорацією (International Finance Corporation, Сполучені Штати Америки), зокрема, послуг з надання доступу до програми оцінки аграрних ризиків, що належить Міжнародній фінансовій корпорації "Оцінка аграрних ризиків на базі грошового потоку", послуг з проведення тренінгу з використання програми "Оцінка аграрних ризиків на базі грошового потоку", послуг з надання постійної підтримки (консультації та системна підтримка) стосовно використання програми "Оцінка аграрних ризиків на базі грошового потоку" не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.

Надані за Договором № 600339 від 22.11.2017 послуги не є об`єктом оподаткування ПДВ, адже такі послуги не входять до переліку послуг, що передбачений п. 186.3 ст.186 ПК України.

Відповідно до п. 186.4 ст.186 ПК України, місцем постачання послуг є місце реєстрації постачальника. Отже, місцем постачання послуг, наданих Міжнародною фінансовою корпорацією є Сполучені Штати Америки.

Надання послуг згідно договірних відносин між АТ "ОТП Банк" та WM Gruppe (Німеччина) з надання послуг з щорічного перегляду / поновлення даних ідентифікатора юридичної особи (Legal entity identification) послуги не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.

Надані послуги не є об`єктом оподаткування податку на додану вартість, адже такі послуги не входять до переліку послуг, що передбачений п. 186.3 ст.186 ПК України.

Відповідно до п. 186.4 ст.186 ПК України, місцем постачання послуг є місце реєстрації постачальника. Отже, місцем постачання послуг, наданих WM Gruppe, є Федеративна Республіка Німеччина.

Надання послуг згідно договірних відносин між АТ "ОТП Банк" та The Financial Times LTD (Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії) з друку періодичного видання "The Banker ТВ" не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.

Надані послуги не є об`єктом оподаткування податку на додану вартість, адже такі послуги не входять до переліку послуг, що передбачений п.186.3 ст.186 ПК України.

Відповідно до п.186.4 ст.186 Податкового кодексу України місцем постачання послуг є місце реєстрації постачальника. Отже, місцем постачання послуг, наданих The Financial Times LTD, є Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії.

Місцем надання послуг згідно договірних відносин між АТ "ОТП Банк" та Malev Air Tour (Угорщина) щодо розміщення представників АТ"ОТП Банк" у готелі Abacus Hotel Herceghalon (Угорщина) та у готелі Шератон (Угорщина) є Угорщина.

Надані послуги не є об`єктом оподаткування податку на додану вартість, адже такі послуги не входять до переліку послуг, що передбачений п.186.3 ст.186 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.186.4 ст.186 Податкового кодексу України місцем постачання послуг є місце реєстрації постачальника. Отже, місцем постачання послуг, наданих Malev Air Tour, є Угорщина.

Пунктом 26-1 підрозділу ІІ розділу XX ПК України встановлено, що тимчасово, з 01.01.2013 до 01.01.2023, звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з постачання програмної продукції. Для цілей цього пункту до програмної продукції відносяться: результат комп`ютерного програмування у вигляді операційної системи, системної, прикладної, розважальної та/або навчальної комп`ютерної програми (їх компонентів), а також у вигляді інтернет-сайтів та/або онлайн-сервісів та доступу до них; примірники (копії, екземпляри) комп`ютерних програм, їх частин, компонентів у матеріальній та/або електронній формі, у тому числі у формі коду (кодів) та/або посилань для завантаження комп`ютерної програми та/або їх частин, компонентів у формі коду (кодів) для активації комп`ютерної програми чи в іншій формі; будь-які зміни, оновлення, додатки, доповнення та/або розширення функціоналу комп`ютерних програм, права на отримання таких оновлень, змін, додатків, доповнень протягом певного періоду часу; криптографічні засоби захисту інформації.

Операції з надання послуг згідно Рамкового договору про надання ІТ послуг № SZ100022727 від 01.01.2017 року, укладеного між АТ "ОТП Банк" та OTP Bank Plc. (Угорщина), зокрема, послуг надання доступу до програмного забезпечення Swift Side watch, Spider Pig, SAS oprisk Monitor EGR, NORKON Anti-money Laundering System, MRP-NR Portal, Kondor +, MGR Officer, наземного каналу передачі даних звільняються від оподаткування податком на додану вартість відповідно до абз. 3 п. 26-1 підрозділу ІІ розділу ХХ Податкового кодексу України.

Операції з надання послуг згідно Договору № 2017-1704 від 17.04.2017 про надання послуг, укладеного між АТ "ОТП Банк" та ТОВ SMP Solutions (Угорщина), та Договору № 2008/087 про надання послуг з технічного обслуговування та дистанційного спостереження програмного продукту "VidUx" від 30.06.2008, укладеного між АТ "ОТП Банк" та ТОВ SMP Solutions (Угорщина), зокрема, послуг з оновлення версії програмного забезпечення Oracle Data Base Enterprise, Oracle Partitioning, Oracle Tuning Pack, Oracle SOA Suite, Oracle Active Data Guard, Internet Application Server звільняються від оподаткування податком на додану вартість відповідно до абз. 3 п. 26-1 підрозділу ІІ розділу ХХ ПК України.

Операції з надання послуг згідно Договору про надання послуг з технічної підтримки програмного забезпечення № OTPAU/2009/SIDE/M від 20.07.2009, укладеного між АТ "ОТП Банк" та Omikron Magyarorszag Kft . (Угорщина), зокрема, усунення помилок, несправностей, оновлення програмного забезпечення "SWIFT Alliance Access" звільняються від оподаткування податком на додану вартість відповідно до абз. 3 п. 26-1 підрозділу ІІ розділу ХХ ПК України.

Операції з надання послуг згідно Договору про технічну підтримку програмного забезпечення FlexCube від 01.05.2014, укладеного між АТ "ОТП Банк" та ТОВ Jet-SOL (Угорщина), зокрема послуг з підтримки програмного забезпечення Flex Cube Universal Banking звільняються від оподаткування податком на додану вартість відповідно до абз. 3 п. 26-1 підрозділу ІІ розділу ХХ ПК України.

Операції з надання послуг згідно Генеральної угоди про ліцензування і обслуговування (MLSA) від 19.09.2013 року, укладеної між АТ "ОТП Банк" та Fair Isaac Services Ltd (Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії), зокрема послуг з надання технічної підтримки та обслуговування програмного забезпечення Capstone Decision Accelerator звільняються від оподаткування податком на додану вартість відповідно до абз. 3 п. 26-1 підрозділу ІІ розділу ХХ ПК України.

Операції з надання послуг за Договором № 1971С/15 від 31.12.2015 на послуги технічної підтримки програмного забезпечення, укладеного між АТ "ОТП Банк" та ЗАО "НАУ-СЕРВІС" (Російська Федерація), зокрема послуги технічної підтримки програмного забезпечення Naumen Service Desk v. 4 звільняються від оподаткування податком на додану вартість відповідно до абз. 3 п. 26-1 підрозділу ІІ розділу ХХ ПК України.

Операції з надання послуг згідно Договору про рішення від 16.07.2007, укладеного між АТ "ОТП Банк" та з REUTERS TRANSACTION SERVICES LIMITED (Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії), зокрема, послуг з використання програмного забезпечення, технічного обслуговування, підтримки програмного забезпечення звільняються від оподаткування податком на додану вартість відповідно до абз. 3 п. 26-1 підрозділу ІІ розділу ХХ ПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до п. 3.2 ст. 3 Податкового кодексу України, якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені ПК України, застосовуються правила міжнародного договору.

Операції за Проектним договором фінансування енергоефективності в житловому секторі України від 07.04.2016, укладеним між АТ "ОТП Банк" та Європейським банком реконструкції та розвитку, зі сплати комісії за організацію кредиту та відшкодування витрат на юридичні послуги звільняються від оподаткування податком на додану вартість на підставі розділу 8.01 ст. 8 Договору між Урядом України та Європейським Банком Реконструкції та Розвитку про співробітництво та діяльність Постійного Представництва ЄБРР в Україні, ратифікованого Верховною Радою України Законом України № 319-VI від 04.06.2008 року, яким передбачено, що усі імпортовані та вироблені в Україні обладнання, матеріали, роботи та послуги, включаючи консультаційні послуги, які використовуються для надання Технічної допомоги або для грантового співфінансування і фінансуються за рахунок Грантових коштів, звільняються від будь-яких податків і зборів або обов`язкових платежів, що стягуються Україною або на території України.

Розділом 8.02 ст. 8 Договору передбачено, що за умови дотримання положень попереднього розділу всі платежі підрядникам за контрактами надання Технічної допомоги звільняються від будь-яких податків або будь-яких інших зборів чи обов`язкових платежів, що стягуються Україною або на території України, такою мірою, якою ці платежі фінансуються за рахунок Грантових коштів.

Таким чином, проведені між АТ "ОТП Банк" та Європейським Банком Реконструкції та Розвитку операції звільняються від оподаткування ПДВ на підставі розділів 8.01, 8.02 ст. 8 Договору.

Згідно з положеннями статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Європейський суд з прав людини в рішення від 26.06.2014 у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви №68385/10 та №71378/10) наголосив: «Перша і найбільш важлива вимога статті 1 Першого Протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання органів влади у право мирно володіти своїм майном має бути законним і переслідувати законну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання має бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має бути досягнуто «справедливого співвідношення» між інтересами суспільства і вимогами щодо захисту прав людини».

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Інтерсплав» проти України» наголосив: «що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства».

У постанові від 02.03.2018 у справі № 814/1743/17 Верховний Суд постановив, що «Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення Європейського суду з прав людини від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden).

Має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення Європейського суду з прав людини від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (пункти 166,167,168 Рішення)».

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин і не довів правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243- 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов Акціонерного товариства «ОТП БАНК» до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДПС від 02.03.2020 № .

Присудити на користь Акціонерного товариства «ОТП БАНК» (01033, м.Київ, вул.Жилянська, 43, ) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків ДПС (04119, м.Київ, вул. Дегтярівська, 11-г, ) судові витрати в сумі 21 020,00 грн.

Позивач: Акціонерне товариство «ОТП БАНК» (01033, м.Київ, вул.Жилянська, 43, ).

Відповідач: Офіс великих платників податків Державної податкової служби (04119, м.Київ, Дегтярівська, 11-г, ).

Рішення суду, відповідно до ч.1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п.15.5 п.15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону №2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Смолій