Справа № 487/3042/16-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2020-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року

м. Київ

справа № 487/3042/16-а

адміністративне провадження № К/9901/20276/18, №К/9901/20274/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Коваленко Н.В., судді Чиркіна С.М., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

за касаційними скаргами ОСОБА_1

на постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 січня 2017 року (прийняту у складі головуючого судді Щербини С.В.), додаткову постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2017 року (прийняту у складі головуючого судді Щербини С.В.) та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року (постановлені у складі колегії: головуючого судді Федусика А.Г., суддів Шевчук О.А. та Зуєвої Л.Є.),

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі також - ГУПФУ), в якому просив:

визнати протиправними дії ГУПФУ щодо відмови в перерахунку пенсії;

зобов`язати провести перерахунок пенсії: з 1 листопада 2010 року по 1 червня 2011 року згідно наказу Міністра оборони України №576 від 5 листопада 2010 року, яким передбачена щомісячна премія у розмірі 55% посадового окладу; з 1 червня 2011 року по 31 грудня 2015 року згідно наказу Міністра оборони України №355 від 25 червня 2011 року, яким передбачена щомісячна премія у розмірі 90% посадового окладу; з 1 січня 2016 року згідно наказу Міністра оборони України №44 від 27 січня 2016 року «Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році», яким передбачена щомісячна премія у розмірі 450% посадового окладу та щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 60% місячного грошового забезпечення, та здійснити відповідні виплати.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року, позовні вимоги в частині проведення перерахунку за період з 1 січня 2016 року згідно наказу Міністра оборони України №44 від 27 січня 2016 року «Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році» залишено без задоволення.

Приймаючи зазначене судове рішення, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з необґрунтованості позовних вимог та зазначав, що встановлення премій, передбачених наказом Міністра оборони України №44 від 27 січня 2016 року, не є підставою для перерахунку пенсії відповідно до вимог статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року №2262-XII (далі - Закон №2262-XII).

З огляду на вирішення не всіх позовних вимог по даній справі, суд першої інстанції прийняв додаткову постанову від 27 січня 2017 року, залишену без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року, якою позовні вимоги про зобов`язання ГУПФУ провести перерахунок пенсії з 1 листопада 2010 року по 1 червня 2011 року згідно наказу Міністра оборони України №576 від 5 листопада 2010 року, наказу Міністра оборони України №355 від 25 червня 2011 року в період з 1 червня 2011 року, та здійснити відповідні виплати залишено без розгляду у зв`язку із пропуском строку та неподанням позивачем клопотання про поновлення строку звернення з адміністративним позовом до суду.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційних скарг

Не погоджуючись з постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 січня 2017 року та ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, позивач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просив скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Касаційну скаргу на постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 січня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року позивач обґрунтовує тим, що відповідно до частини третьої статті 43 Закону №2262-XII пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а тому позивач має право на перерахунок його пенсії в порядку, визначеному частиною третьою статті 63 Закону №2262-XII.

Також, не погоджуючись з додатковою постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 січня 2017 року та ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, позивач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просив скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій.

Касаційну скаргу на додаткову постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 січня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року позивач обґрунтовує тим, що позивачу не можна ставити у провину пропуск строку звернення до суду, оскільки він не мав можливості стежити за прийняттям органами державної влади нормативно-правових актів, якими змінено розміри грошового забезпечення військовослужбовців.

Позиція інших учасників справи

15 червня 2017 року до суду надійшли заперечення відповідача на касаційні скарги позивача, в яких зазначається, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, прийнятими з правильним застосуванням норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, тому просить залишити касаційні скарги без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи

Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 12 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі №487/3042/16-а, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційні скарги, проте розгляд справи цим судом не був закінчений.

У зв`язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпункту 4 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, далі - КАС України) матеріали цієї справи передано до Верховного Суду.

Суддя-доповідач ухвалою від 15 липня 2020 року прийняв до провадження адміністративну справу №487/3042/16-а та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 16 липня 2020 року.

При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.

Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи

Судами попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що позивач перебуває на обліку в ГУПФУ та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону №2262-XII.

7 квітня 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про донарахування пенсії у зв`язку зі збільшенням грошового забезпечення на підставі наказів Міністра оборони України №595 від 15 листопада 2010 року та №44 від 27 січня 2016 року. У вказаній заяві позивачем було зазначено, що у зв`язку з прийняттям Міністром оборони наказів про збільшення премій військовослужбовцям, посадовий оклад за рахунок премії для нарахування йому пенсії збільшується в декілька разів, а тому підлягає перерахунку його пенсія.

Листом № 468-0-07 від 19 квітня 2016 року відповідач відмовив позивачу у такому перерахунку, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка висновків судів попередніх інстанцій та доводів учасників справи

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 січня 2017 року, додаткова постанова Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2017 року та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року відповідають, а доводи касаційних скарг є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №2011-ХІІ) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових:

1) посадовий оклад;

2) оклад за військовим званням;

3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення;

4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною першою статті 15 Закону №2011-ХІІ визначено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Однією з умов пенсійного забезпечення військовослужбовців є визначення видів грошового забезпечення, які враховуються при обчисленні пенсій.

Так, частиною третьою статті 43 Закону №2262-XII визначено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 7 Постанови пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Таким чином, Закону №2262-XII, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, зокрема осіб, звільнених з військової служби, та має на меті реалізацію цими особами, конституційного права на державне пенсійне забезпечення і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України, передбачає включення до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, лише щомісячні основні види грошового забезпечення, до яких належать: посадовий оклад, оклад за військовим званням, процентна надбавка за вислугу років, а також щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії (в розмірах, установлених законодавством).

Тобто, при обчисленні пенсії не враховується такий складовий елемент грошового забезпечення як одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Факт сплати єдиного внеску не є безумовною підставою для включення виплати, з якої цей внесок утримано, до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, та має значення лише для включення до цього грошового забезпечення його видів з переліку, визначеного статтею 43 Закону №2262-XII, який є вичерпним.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 6 березня 2019 року у справі №522/11262/16-а, від 13 березня 2019 року у справі №758/12628/16-а, від 19 березня 2019 року у справі № 727/5754/16-а та від 26 квітня 2019 року у справі №734/1066/16-а.

При цьому, суд звертає увагу на позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 13 травня 2020 року у справі №592/5164/16-а (провадження №11-76апп20), відповідно до якої накази Міністерства оборони України, якими встановлювався розмір премій премії для військовослужбовців, є відомчими, внутрішніми документами, які носять тимчасовий характер, не містять нормативно-правових приписів та не породжують будь-яких правових підстав для проведення перерахунку пенсії.

За таких обставин, суд касаційної інстанції зазначає, що суди попередніх інстанції дійшли правильного висновку, що отримані позивачем премії, передбачені наказами Міністра оборони України, не входять до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія.

Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Таким чином, за діючого законодавчого регулювання не можуть бути включені до грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія такі складові як пенсійна надбавка, матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань та одноразова грошова винагорода, винагорода за безперервну службу, одноразова грошова допомога при звільненні.

Суд виходить з того, що виключно у компетенції Верховної Ради України знаходиться повноваження змінювати таке регулювання пенсійних правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачами у цій справі, шляхом прийняття нового закону або внесення змін до чинних.

Така позиція ґрунтується на положеннях до статті 6, 75 та 85 Основного Закону України, які імперативно встановлюють, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову; органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України; єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України; прийняття законів належить до виключних повноважень Верховної Ради України.

Крім того, суд критично ставиться до тверджень позивача про те, що він пропустив строк звернення до суду у зв`язку із тим, що йому не було відомо всіх наказів Міністерства оборони України, оскільки необізнаність щодо прийнятих актів законодавства або байдужість до своїх прав не може бути поважною причиною пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом, а тому суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про наявність підстав для залишення частини позовних вимог без розгляду відповідно до частини першої статті 100 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного судового рішення).

Аналогічна позиція щодо подібних причин пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом неодноразово була висловлена Верховним Судом, зокрема, від 11 липня 2019 року у справі №0940/1181/18, від 31 жовтня 2019 року у справі № 823/1915/18 та від 22 січня 2020 року у справі №826/4464/17, в яких суд зазначив, що пропуск відповідного строку на звернення до суду через байдужість до своїх прав або небажання скористатися цим правом не є поважною причиною пропуску строку та, відповідно, підставою для поновлення звернення до суду з адміністративним позовом.

Крім того, в постанові від 27 листопада 2018 року у справі №473/2236/17 Верховний Суд вказав, що нерозуміння або незнання законодавства не свідчить про наявність поважних причин для поновлення процесуального строку.

При цьому, як було зазначено вище судом касаційної інстанції, премії, виплачені відповідно до відомчих наказів Міністерства оборони України в будь-якому випадку не входять до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія.

Розглядаючи цю справу в касаційному порядку, суд також враховує, що згідно з імперативними вимогами статі 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

У відповідності до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у справі.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскаржених судових рішеннях повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційних скарг їх не спростовують.

Висновки щодо розподілу судових витрат

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 січня 2017 року, додаткову постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2017 року та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: Н.В. Коваленко

С.М. Чиркін