Справа № 826/14416/16
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2020-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2020 року м. Київ № 826/14416/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Банкомзв'язок» до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

установив:

15.09.2016 Приватне акціонерне товариство «Банкомзв'язок» (ПрАТ «Банкомзв'язок») звернулось в суд з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 14.06.2016.

Позивач зазначив, що відповідачем камеральна перевірка проведена поза строком, визначеним статтею 102 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (ПК України). Крім цього, дії податкового органу щодо проведення вказаної перевірки визнані протиправними у судовому порядку. Згідно судової практики, у такому випадку, спірне податкове повідомлення-рішення вважається незаконним. Позивач також вказує на те, що під час проведення камеральної перевірки відповідач вийшов за межи своїх повноважень, наданих йому ПК України під час здійснення перевірок такого виду. По суті протиправності спірного рішення позивач звертає увагу на те, що на момент укладання договору оренди земельної ділянки між сторонами була досягнута певна домовленість про сплату орендної плати, яка залишилася незмінною станом на 2013 рік, тобто зміни щодо сплати орендної плати до вказаного договору не були внесені. Згідно вимог діючого законодавства сплата орендної плати визначається саме умовами договору оренди земельної ділянки. Таким чином, позивач не повинен був сплачувати орендну плату в іншому розмірі, ніж передбачено умовами договору оренди земельної ділянки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2016 відкрито провадження в адміністративній справі.

Ухвалою суду від 21.09.2016 закінчено підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду у судовому засіданні 27.10.2016.

17.10.2016 відповідачем до суду надано клопотання про залучення до матеріалів справи певних документів, у тому числі, заперечення на адміністративний позов.

17.10.2016 позивачем до суду надано клопотання про долучення додаткових матеріалів до справи, а також клопотання про зупинення провадження по справі у зв`язку із розглядом позову (справа №826/14382/16) щодо визнання протиправними дій податкового органу по проведенню камеральної перевірки 19.05.2016.

27.10.2016 у судовому засіданні задоволено клопотання позивача про зупинення провадження у справі та судом прийнято ухвалу про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення у справі №826/14382/16.

21.11.2017 до суду надійшло клопотання позивача про поновлення провадження по справі у зв`язку із тим, що станом на цей час рішення суду у справі №826/14382/16 набрало законної сили.

06.03.2018 розпорядження керівника апарату суду №564 справу передано на повторний автоматизований розподіл у зв`язку із закінченням повноважень судді.

15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), шляхом його викладення в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Тобто, розгляд даної справи після 15.12.2017 здійснено відповідно до приписів нової редакції КАС України, за правилами загального позовного провадження.

Так, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.03.2018 справу прийнято до провадження і призначено до розгляду.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити повністю з підстав, викладених у позовній заяві та наданих у справу доказах.

Представник відповідача заперечувала проти позову та просила залишити його без задоволення з підстав, зазначених у письмових запереченнях. Пояснила, що між позивачем та Київською міською радою 27.12.1999 укладений договір оренди земельної ділянки. Пунктом 2.2 вказаного договору визначено, що річна орендна плата встановлюється у розмірі 1% від її грошової оцінки. Але з 01.01.2011 згідно вимог статті 288 ПК України річна орендна плата не може бути меншою 3% нормативної грошової оцінки землі. Київською міською радою прийнято рішення від 28.02.2013 №89/9146 «Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень статті 288 ПК України». Відповідач посилається на судову практику Верховного суду України, згідно якої норми ПК України є підставою для перегляду встановленого розміру річної орендної плати. За таких обставин, відповідачем була проведена камеральна перевірка, за результатами якої позивачеві донараховано податкове зобов'язання.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні та потреби заслухати свідка чи експерта, суд за клопотаннями представників сторін, на підставі частини третьої статті 194 КАС України, ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Отже, дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

27.12.1999 між позивачем та Київською міською радою укладений договір оренди земельної ділянки на 49 років, яка розташована за адресою: пр. Академіка Глушкова, 13/2 у Московському районі м. Києва, площею 35899 кв.м. Вказаний договір 27.12.1999 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.З. та зареєстрований 15.02.2000 Київським міським управлінням земельних ресурсів за №79-Б-00002. Згідно пункту 2.2 цього договору річна орендна плата встановлюється у розмірі 1% від її грошової оцінки. 18.12.2006 зареєстровані зміни до вказаного договору оренди земельної ділянки стосовно збільшення площі орендованої земельної ділянки - 34157 кв.м.

19.02.2013 позивач подав податкову декларацію зі сплати за землю за 2013 рік, згідно якої річна орендна плата становить 935821,90 грн, щомісячно - 77985,16 грн., грудень - 77985,14 грн.

31.03.2015 Господарським судом міста Києва прийнято рішення у справі №910/639/15-г, залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.10.2015, про внесення змін до пункту 2.2 договору оренди земельної ділянки від 27.12.1999, виклавши його у наступній редакції: «Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 3% (три відсотки) від її нормативної грошової оцінки».

19.05.2016 відповідачем проведена камеральна перевірка позивача, за результатами якої складений акт від 19.05.2016 №566/26-50-15-03-17/19353391 про результати камеральної перевірки з питання дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати орендної плати позивачем за період з 01.05.2013 по 31.12.2013.

У ході перевірки відповідачем встановлено порушення позивачем вимог статті 21 Закону України «Про оренду землі», підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України та встановлено заниження податкового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб за звітні періоди травень-грудень 2013 року у загальній сумі 1 247 762,55 грн.

03.06.2016 позивачем направлені відповідачеві заперечення №540 на акт перевірки, які листом від 13.06.2016 за №7245/26-50-12-03-10 залишені без розгляду у зв`язку із пропущенням строку подачі заперечень на акт перевірки.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.06.2016 №, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з орендної плати у сумі 1 247 762,55 грн та застосовані штрафні (фінансові) санкції згідно у сумі 311 940,63 грн.

Позивач оскаржив податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку, однак рішенням ГУ ДФС у м. Києві від 25.08.2016 за №19136/10/26-15-10-02-16 скарга позивача залишена без задоволення.

Позивач не погоджується із результатом адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення від 14.06.2016 №, вважає вказане рішення протиправним, а тому звернувся з даним позовом до суду.

Суд, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 286.2 статті 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України (в редакції, чинній на момент проведення перевірки) встановлено право контролюючих органів проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно із вимогами пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

За змістом пункту 76.1 статті 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Отже, камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених пунктом 75.1 статті 75 ПК України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника. Тобто, перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.

Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).

В той же час, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків (абзац перший підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України).

На відміну від камеральної перевірки, документальна перевірка потребує наявності наказу про її призначення та обов'язкового доведення до відома платника податків про дату та місце її проведення, пред'явлення направлення на перевірку.

Відповідно частини п'ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 24.04.2018 у справі №803/1338/17, від 13.06.2018 у справі №826/623/13-а.

Суд зазначає, що предметом камеральної перевірки ПрАТ «Банкомзв'язок» результати якої оформлені актом від 19.05.2016 №566/26-50-15-03-17/19353391 фактично було питання щодо розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, тобто питання, яке у відповідності до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України має перевірятися податковим органом шляхом проведення документальної перевірки, проведенню якої має передувати видача відповідного наказу та повідомлення платника податків.

Таким чином, вказана камеральна перевірка ПрАТ «Банкомзв'язок» охопила питання, яке не входить до предмету камеральної перевірки, що свідчить про незаконність такої перевірки.

Також суд зважає на те, що в пункті 2.6 акту перевірки зазначено, що при проведенні перевірки відповідачем, крім даних податкової декларації, також були використані: договір оренди земельної ділянки та зміни до нього, витяг з технічної документації. Тобто, при камеральній перевірці відповідачем використані документи, які перевіряються у ході документальної перевірки та використання яких не передбачено вимогами ПК України під час камеральної перевірки.

Крім того, суд враховує, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.07.2017 у справі №826/14382/16, яка набрала законної сили 17.10.2017, визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві щодо проведення камеральної перевірки ПрАТ «Банкомзв'язок» з питання дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати орендної плати за період з 01.05.2013 по 31.12.2013.

У ході судового розгляду справи №826/14382/16 встановлено, що 19.05.2016 відповідач провів камеральну перевірку податкової декларації ПрАТ «Банкомзв'язок» з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) для орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності за 2013 рік поза межами граничних строків, визначених статтею 102 ПК України, а тому такі дії відповідача є протиправними.

Згідно частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням викладеного суд констатує, що камеральна перевірка ПрАТ «Банкомзв'язок» результати якої оформлені актом від 19.05.2016 №566/26-50-15-03-17/19353391 не є законною.

У постанові від 21.02.2020 у справі №826/17123/18 Верховний Суд зауважив, що оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

За змістом постанови Верховного Суду від 28.01.2020 року у справі №818/998/17 у разі недотримання вимог проведення податкової перевірки у контролюючого органу відсутні підстави на прийняття рішення за результатами виявлених порушень, порушення процедури проведення перевірки нівелюють її наслідки.

Також суд враховує, сформульовану Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», доктрину з умовною назвою «плоди отруйного дерева» за змістом якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що оскільки перевірка ПрАТ «Банкомзв'язок» результати якої оформлені актом від 19.05.2016 №566/26-50-15-03-17/19353391 є незаконною, така перевірка не може мати будь яких правових наслідків, окрім тих які пов`язані із її протиправністю, що є безумовним свідченням протиправності прийнятого за висновками такої перевірки податкового повідомлення-рішення № від 14.06.2016.

При розгляді даної справи суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України», «Проніна проти України» та «Серявін та інші проти України»: принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії».

З огляду на наведене суд надав правову оцінку визначальним доводам сторін. Відсутність у даному рішенні правової оцінки окремих доводів сторін жодним чином не відобразилось на повноті та об'єктивності дослідження судом обставин справи та не вплинуло на результат розгляду даної справи.

Щодо зафіксованого у акті від 19.05.2016 №566/26-50-15-03-17/19353391 порушення ПрАТ «Банкомзв'язок» вимог статті 21 Закону України «Про оренду землі» та підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України, шляхом заниження податкового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб за звітні періоди травень-грудень 2013 року у загальній сумі 1 247 762,55 грн, суд зазначає наступне.

З урахуванням висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 21.02.2020 у справі №826/17123/18, суд зазначає, що незаконність вказаної перевірки ПрАТ «Банкомзв'язок» тягне за собою протиправність податкового повідомлення-рішення № від 14.06.2016 незалежно від обґрунтованості висновків перевірки.

Відтак, у даному випадку для ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення у даній справі не обов'язково переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового законодавства.

До того ж, навіть за умови обґрунтованості висновків перевірки щодо допущення позивачем вказаного порушення, в силу вимог статті 102 ПК України щодо граничних строків нарахування зобов'язань, відповідач позбавлений можливості донарахувати позивачу податкове зобов'язання за звітні періоди травень-грудень 2013 року.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірності оскаржуваного рішення, а позивачем надано належні та достатні докази на підтвердження протилежного, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, підлягає задоволенню повністю, а згідно наявного у справі платіжного доручення від 07.09.2016 №2988 позивачем за його подання сплачено судовий збір у розмірі 23 395,55 грн, то вказана сума підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246 КАС України,

вирішив:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Банкомзв'язок» задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.06.2016 №.

Стягнути з Головного управління ДПС у місті Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного акціонерного товариства «Банкомзв'язок» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 23 395,55 грн (двадцять три тисячі триста дев'яносто п'ять гривень п'ятдесят п'ять копійок).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» цього ж Кодексу.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Приватне акціонерне товариство «Банкомзв'язок» (місцезнаходження юридичної особи: 09025 Київська область, Сквирський район, село Безпечна, вулиця Ордаша, будинок 19; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 19353391).

Відповідач - Головне управління ДПС у місті Києві (місцезнаходження юридичної особи: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 43141267).

Суддя О.М. Чудак