Справа № 320/5185/19
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2020-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5185/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Гайворонського В.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року, суддя Леонтович А.М., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Київській області третя особа: Головне територіальне управління юстиції в Київській області про визнання протиправними та скасування вимоги,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування вимог, а саме:

- вимоги Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску по ФОП ОСОБА_1 Ф №15859-51 від 11.02.2019 у сумі 2457, 18 грн;

- вимоги Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску по ФОП ОСОБА_1 Ф №15859-51/У від 10.05.2019 про стягнення боргу зі сплати єдиного соціального внеску, станом на 04.07.2019, у сумі 2754, 18 грн;

- вимоги Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску по ФОП ОСОБА_1 Ф №15859-51/У від 10.05.2019 про стягнення боргу зі сплати єдиного соціального внеску, станом на 04.07.2019, у сумі 5211,36 грн. із примусовим стягненням у сумі 2754, 18 грн;

- вимоги Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску по ФОП ОСОБА_1 Ф №15859-51 від 10.05.2019 про стягнення боргу зі сплати єдиного соціального внеску, станом на 30.04.2019, у сумі 5211, 36 грн;

- вимоги Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску по ФОП ОСОБА_1 Ф №15859-51 від 03.07.2019 про стягнення боргу зі сплати єдиного соціального внеску, станом на 30.06.2019, у сумі 2754,18 грн.

Позовні вимоги позивачка мотивує тим, що з 01.06.2017 по теперішній час позивач працює адвокатом в Адвокатському бюро "Олени Бабич", є застрахованою особою, єдиний внесок за неї сплачується платником єдиного внеску - Адвокатським бюро "Олени Бабич". Вважає дії відповідача щодо здійснення позивачці нарахування єдиного соціального внеску як особі, що провадить незалежну професійну діяльність - адвокатську, враховуючи наявність трудових відносин на посаді адвоката в адвокатському бюро, незаконними, а прийняті вимоги протиправними, а тому підялгають скасуванню.

Відповідно до рішення Київського окружного адміністративного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління ДПС у Київській області звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для задоволення клопотання про вихід із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Із матеріалів справи убачається, що згідно свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №4002/10 від 17.06.2009 та витягу з реєстру адвокатів ОСОБА_1 має право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.58, 59).

З 01.06.2017 ОСОБА_1 працює на посаді адвоката в Адвокатському бюро "Олена Бабич", що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , наказом про прийняття на роботу №3-К від 29.05.2017, довідкою №06/08-2018 від 06.08.2019 та витягом з реєстру адвокатів, витягом з відповіді Пенсійного фонду України (а.с.62, 63, 64, 79, 59).

Згідно відомостей з довідки №06/08-2018 від 06.08.2019 з позивачці за період з 01.06.2017 по 26.07.2019 була нарахована заробітна плата у сумі 96401, 20 грн. та сплачено єдиний соціальний внесок (22%) у сумі 21208, 26 грн. (а.с.64).

Згідно даних з облікової картки платника податків ОСОБА_1 реєстрацію незалежну професійну діяльність адвоката припинено 01.06.2019 (а.с.113).

Відповідно розрахунків заборгованості позивачу нараховано єдиний соціальний внесок за ФОП в т.ч. з незалежною професійною діяльністю у розмірі 5211, 36 грн., сплачено до бюджету 2457, 18 грн., недоїмка складає 2754, 18 грн. та заборгованість позивача складає 2754, 18 грн. (а.с.105).

11.02.2019 Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-15859-51, якою зобов`язано позивача сплати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 2457,18 грн. (а.с.110).

10.05.2019 Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-15859-51, якою зобов`язано позивача сплати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 5211, 36 грн. (а.с.106).

03.07.2019 Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-15859-51, якою зобов`язано позивача сплати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 2754, 18 грн. (а.с.109).

06.08.2019 позивач звернулася до податкового органу зі скаргою на вимогу №Ф-15859-51 від 03.07.2019.

Рішенням ГУ ДФС у Київській області від 27.08.2019 скаргу позивача залишено без розгляду (а.с.22-23).

13.05.2019 Баришівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області відкрито виконавче провадження №59102389 (а.с.65).

29.05.2019 позивачем сплачено борг за виконавчим провадженням №59102389 у розмірі 2971, 90 грн. (а.с.67).

20.08.2019 Баришівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області відкрито виконавче провадження №59851120 (а.с.25).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. №2464-VІ (надалі - Закон №2464-VІ).

Відповідно до п.п.2, 6 ч.1 ст.1 Закону №2464-VІ єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно п.4 ч.1 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Отже, фізична особа-підприємець, яка в силу положень ст. 50 Цивільного кодексу України визначається як особа, яка здійснює своє право на підприємницьку діяльність, є платником єдиного внеску.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VІ платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Статтею 7 Закону №2464-VІ визначено базу нарахування єдиного внеску.

Згідно п.п.2, 3 ч.1 ст.7 Закону № 2464-VІ єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до вимог пункту першого частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абз.3 ч.8 ст.9 Закону України №2464-VI).

Згідно ч.12 ст.9 Закону №2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до ч.4 ст.25 Закону №2464-VІ, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Відповідно до абз.7 ч.1 ст.5 Закону №2464-VІ, зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці шостому пункту 1 та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", - за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - за їхньою заявою.

Як встановлено судом першої інстанції та дана обставина підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з 01.06.2017 року та на час звернення до суду перебуває у трудових відносинах з Адвокатським бюро "Олени Бабич".

Отже, позивачка у спірний період надала правову допомогу в рамках трудових відносин з Адвокатським бюро "Олени Бабич" перебуваючи на посаді адвоката та була працівником в межах незалежної професійної діяльності.

У період за який позивачу нарахована заборгованість зі сплати єдиного внеску, його роботодавець щомісячно сплачував, зокрема, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за найманого працівника ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою №06/08-2018 від 06.08.2019 (а.с.64).

Доказів того, що позивачка у спірний період здійснював незалежну професійну діяльність поза межами Адвокатського бюро "Олени Бабич", як самозайнята особа та отримувала дохід від такої діяльност, податковий орган до суду не надав..

Таким чином, оскільки позивачка як самозайнята особа (адвокат) поза Адвокатського бюро "Олени Бабич" не працювала, відповідно доходів від незалежної професійної діяльності не отримувала, тому визначена в оскаржуваних вимогах Головного управління ДФС у Київській області сума єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фактично є подвійним оподаткуванням одного й того самого доходу позивача.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28 березня 2019 року у справі № 820/6324/17 (адміністративне провадження №К/9901/51065/18, №К/9901/50934/18).

Посилання податкового органу в апеляційній скарзі на судові рішення адміністративних судів колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони стосуються інших правовідносин.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивачка є застрахованою особою, і єдиний внесок за неї в період, за який винесена оскаржувана вимога, а саме за 2017-2019 роки, нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачка ще і як фізичною особою-підприємцем, яка має право провадити господарську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

Отже, за наведених вище мотивів, оскаржувані вимоги відповідача не можна вважати правомірною, а тому суд першої інстанції вірно визнав їх протиправни ми та скасував/

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.