Справа № 480/3651/19
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2020-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 р.Справа № 480/3651/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Слобожанської митниці Держмитслужби на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.11.2019 року, (головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко, повний текст складено 25.11.2019 року) по справі № 480/3651/19

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Євротранс С"

до Слобожанської митниці Держмитслужби

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Євротранс С" (далі - ТОВ "Євротранс С", позивач) звернулося до суду з позовом, в якому з просило визнати протиправним та скасувати Сумської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 17.05.2019 UA805180/2019/000120/2.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 15.11.2019 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Сумської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 17.05.2019 UA805180/2019/000120/2.

Слобожанська митниця Держмитслужби (далі - відповідач), не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме ст.ст. 52-64, 257, 266, 335 Митного кодексу України, ст.ст. 2, 9 , 90, ч.3 ст. 242, ч. 4 ст. 246 КАС України.

Зазначає, що позивачем всупереч ст. 53 МК України, не надано банківські платіжні документи, що підтверджують числове значення складових митної вартості товарів.

Крім того, товар 1 переміщений на територію України на іншому напівпричепі та має пошкодження експлуатаційного характеру, тому згідно п.10 ст. 58 МК України до митної вартості повинна бути включена вартість витрат на навантаження.

Отже, з огляду на наявні недоліки поданих документів та ненадання додаткових документів, беручи до уваги сформовану автоматизованою системою митного оформлення "Інспектор" цінову інформацію по даним напівпричепам, відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості. Наведені обставини, на думку апелянта, свідчать про правомірність оскаржуваного рішення та необґрунтованість позовних вимог.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2020 замінено відповідача по справі: Сумську митницю ДФС на Слобожанську митницю Держмитслужби.

Позивач надав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін. В обґрунтування зазначає про не врахування відповідачем, що витрати на навантаження включені до ціни товару за контрактом.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 02.05.2019 на підставі договору купівлі-продажу 02/05-1 позивач придбав у UAB "Rimartas" два напівпричепи платформи 2007 року реєстрації: Donbur SEPPM38GC7L052811, Donbur SEPPM38GC7L052812, загальною вартістю 5000,00 євро (2 500,00 за одну одиницю) (а.с. 10-11).

З метою митного оформлення вказаних напівпричепів, позивачем до Сумської митниці ДФС подано 16.05.2019 митну декларацію, в якій митна вартість імпортованих напівпричепів автомобіля Donbur, модель PM38GC, шасі 52811 , VIN - SEPPM38GC7L052811 , SEPPM38GC7L052812 , рік виготовлення - 2007, визначена за основним методом, в сумі 2500,00 євро за кожну одиницю (а.с. 20-21).

На підтвердження митної вартості, разом з декларацією були подані: - зовнішньоекономічний договір купівлі-продажу 02/05-1 від 02.05.2019;- рахунок-фактура серії ART 000174 від 02.05.2019;- рахунок-фактура серії ART 000178 від 02.05.2019;- автотранспортна накладна 02052019-1 від 07.05.2019;- свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Н 4 від 15.10.2008; та № Н 0 від 17.10.2008;- платіжне доручення від 07.05.2019р. 1; рахунок -фактура про надання транспортно-експедиційних послуг № СФ-315 від 10.05.2019;- висновки про якісні характеристики товару від 15.05.2019 № 19/5946/3977 та № 19/5946/3978; договір про надання послуг митного брокера від 05.02.2018; - копія митної декларації країни відправлення 19LTLC0100EK0B54E7 від 07.05.2019 (а.с. 10-19).

16.05.2019 митним органом на адресу позивачу засобами електронного зв`язку направлено запит для підтвердження заявленої митної вартості, в якому запропоновано декларанту надати додаткові документи щодо митної вартості згідно ст.53 МКУ. (а.с.59)

Декларантом на вимогу митного органу додаткові документи не надавалися (а.с. 60).

У зв`язку з цим, 17.05.2019 Сумською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості UA805180/2019/000120/2, згідно з яким митна вартість визначена 3553,79 євро за кожну одиницю (а.с. 22-23).

У графі 33 цього рішення, в якості причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору, зазначено: використані декларантом відомості не є об`єктивними та достатньо підтвердженими документально. Подані документи місять розбіжності, зокрема оскільки товар 1 переміщений на митну територію України на іншому напівпричепі та має пошкодження експлуатаційного характеру, то згідно п. 10 ст. 58 МК України до митної вартості має бути включено вартість витрат на навантаження, та згідно п. 4.1 контракту 02/05-1 від 02.05.2019 покупець надає товар лише після повної сплати за товар, тому згідно ч.2 ст. 53 МК України до митного органу мають бути надані банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

17.05.2019 відповідачем складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UА805180/2019/00285 (а.с. 24).

Не погодившись з рішенням про коригування митної вартості, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача є неправомірними, оскільки позивачем до митного оформлення надано всі необхідні документи, які підтверджують правомірність та обґрунтованість застосування ним першого методу визначення митної вартості товару. Відповідачем не доведено, що зазначені документи не підтверджують визначену позивачем митну вартість товару.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Згідно ч.ч. 2,3 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Згідно ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до ч.ч 2,3,5 ст. 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 57 МК України при цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 2,3 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

З системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що обов`язок доведення митної ціни товару лежить на декларантові. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей може витребувати додаткові документи.

Колегія суддів зазначає, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 МК України.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Однак, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Водночас, навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що ненадання їх повного пакету може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 по справі 809/1884/16, від 03.04.2018 по справі 826/8797/16, від 19.03.2019 по справі 810/4116/17.

В той же час, саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 р. по справі 809/1469/16.

Судом встановлено, що оскаржуване рішення прийнято з підстав невідповідності обраного декларантом методу визначення митної вартості, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, а також подані документи місять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена, а також в зв`язку з ненадання декларантом витребуваних додаткових документів, відсутності даних щодо витрат понесених на навантаження.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що декларантом разом з митною декларацією надано митному органу достатній обсяг документів для підтвердження заявленої митної вартості при здійсненні митного оформлення, в тому числі документ, що підтверджує оплату вартості товарів.

Відповідач, в межах здійснення консультацій, не зазначив які саме документи слід додаткового надати митному органу, а лише послався в запиті на ст.53 МКУ.

Також митним органом, в оскаржуваному рішенні не зазначено в яких саме, наданих позивачем документах , містяться розбіжності та які документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена .

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у відповідача не було правових підстав виносити рішення про коригування митної вартості товарів як і картки відмови в прийнятті митної вартості товару.

Щодо доводів відповідача про не надання позивачем доказів в підтвердження вартості послуг із навантаження товарів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідач в рішенні про коригування митної вартості товарів посилається на порушення позивачем п. 10 ст. 58 МК України та не включення до митної вартості вартість витрат на навантаження.

Згідно п. 6 ч. 10 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Судовим розглядом встановлено, що згідно п. 4.6 Договору купівлі-продажу № 02/05-1 від 02.05.2019 майно поставляється на умовах FCA. Завантаження товару на транспортний засіб здійснювалось силами продавця товару у відповідності до вимог терміну FCA правил Інкотермс 2010, а отже позивач в силу приписів п. 6 ч. 10 ст. 58 МК України правильно не включив суму даної послуги до митної вартості товару.

Крім того, дані про здійснення поставки товару позивачу на умовах FCA відображені в контракті та в митній декларації, тому посилання митниці про не включення витрат на навантаження до митної вартості є помилковими, оскільки витрати були включені в ціну товару на умовах поставки FCA і окремо не оплачувались.

Доводи апелянта про не надання позивачем платіжного доручення на підтвердження оплати товару є необґрунтованими, оскільки судовим розглядом встановлено про надання останнього відповідачу при митному оформленні. Крім того, наявність платіжного доручення підтверджена відповідачем у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача, оскільки відповідач не довів правомірність прийнятого рішення про коригування митної вартості товарів.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Слобожанської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.11.2019 року по справі № 480/3651/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова
Повний текст постанови складено 20.07.2020 року