Справа № 200/12429/19-а
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2020-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2020 р. Справа№200/12429/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кочанової П.В., при секретарі судового засідання Дяченка А.В., розглянувши у судовому засіданні матеріали адміністративного позову Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

за участю представників сторін:

від позивача - Шлемов Р.Ю.,

від відповідача - Голуб М.І.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області, в якій просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області від № від 02.10.2019 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення, яке винесене на підставі акту камеральної перевірки від 23.05.2019 року № 575/05-99-44-03-15-1/03337119 та яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 3089688,70 гривень.

Зазначає, що перевірку, за наслідком проведення якої прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, проведено відповідачем за відсутності на те правових підстав. Згідно підпункту 75.1.1 пункту статті 75 Податкового кодексу України предметом камеральної перевірки може бути своєчасність сплати узгоджених сум податкових зобов`язань, в той час як в ході проведеної перевірки відповідачем досліджувалися зобов`язання, що виникли в період з 01.01.2014 року по 31.10.2016 року, та які є неузгодженими.

Наголошує, що при прийнятті спірного рішення контролюючий орган не врахував те, що позивачем здійснювалась сплата податкових зобов`язань по деклараціям за квітень 2018 року - березень 2019 року та перераховувались підприємством на рахунок в системі електронного адміністрування ПДВ. Однак ці грошові кошти відображені в розрахунку фінансових санкцій, як такі, що були зараховані у сплату податкового боргу згідно рішень суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу 2011, 2012, 2013, 2015 років. Дата виникнення боргу по судових рішеннях до 01.07.2015 року. На розстрочений борг податковий орган не повинен нараховувати штраф за період дії договору, оскільки за таке розстрочення (відстрочення) податкового боргу позивач сплачує проценти, що дорівнюють сумі пені, визначеної п. 129.4 ст. 129 Податкового кодексу України.

Наголошує, що відповідачем не враховані положення пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, тобто, строку давності для застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).

Зазначає, що підприємство має сертифікат Торгово-промислової палати про настання обставин непереборної дії від 28.08.2014 року, який стосується сплати податків та обов`язкових платежів з 14 квітня 2014 року, тому податкове повідомлення-рішення про нарахування штрафу в розмірі 3089688,70 гривень є протиправним, винесеним з порушенням норм чинного законодавства України та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 19 листопада 2019 року.

У підготовчому засіданні 19 листопада 2019 року оголошено перерву до 18 грудня 2019 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року продовжено строк підготовчого засідання на тридцять днів та оголошено перерву до 23 січня 2020 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23 січня 2020 року зупинено провадження в адміністративній справі до 20 лютого 2020 року та призначено наступне судове засідання на 20 лютого 2020 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року витребувано в термін до 05 березня 2020 року від Головного управління ДФС у Донецької області відповідні докази.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року зупинено провадження в адміністративній справі до 10 березня 2020 року та призначено наступне судове засідання на 10 березня 2020 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року витребувано в термін до 25 березня 2020 року від Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» відповідні докази.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року зупинено провадження в адміністративній справі до 31 березня 2020 року та призначено наступне судове засідання на 31 березня 2020 року.

За клопотаннями представників сторін, розгляд справи призначений на 31 березня 2020 року, відкладено до 28 квітня 2020 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року поновлено провадження у справі.

У підготовчому засіданні 28 квітня 2020 року розгляд справи відкладено до 25 травня 2020 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 23 червня 2020 року.

23 червня 2020 року в судовому засіданні оголошено перерву до 13 липня 2020 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року замінено відповідача - Головне управління ДФС у Донецькій області на його правонаступника - Головне управління ДПС у Донецькій області.

13 липня 2020 року в судовому засіданні оголошено перерву до 15 липня 2020 року.

В судовому засіданні 15.07.2020 року повноважні представники позивача та відповідача підтримали свої вимоги викладені в позовній заяві, у відзиві та додаткових поясненнях.

Відповідачем надано письмовий відзив (т. 2 а.с. 50-56). В обґрунтування незгоди із позовом зазначив, що підставою для прийняття оскаржуваного позивачем податкового повідомлення-рішення стали висновки, що викладені в акті камеральної перевірки від 23.05.2019 року № 575/05-99-44-03-15-1/03337119.

Актом камеральної перевірки встановлено, що позивачем порушено строки сплати узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість згідно судових рішень про розстрочення (відстрочення) податкового боргу 2011, 2012, 2013, 2015 років, чим порушено ст. 16, п. 57.1. та 57.3 ст. 57, п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України, за що до нього правомірно застосовано штрафні санкції у розмірах, встановлених ст. 126 Податкового кодексу України. Вважає, що погашення податкових зобов`язань відбувалося з порушенням граничних термінів сплати узгоджених податкових зобов`язань, визначених судовими рішеннями про розстрочення (відстрочення) податкового боргу, тому до позивача правомірно застосовані штрафні санкції.

Відповідач також зауважив на тому, що приписи Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не передбачають безумовного звільнення платника податків від відповідальності за порушення строків сплати податкових зобов`язань.

Посилаючись на відповідність вимогам чинного законодавства викладених в акті камеральної перевірки висновків, що стали підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення, відповідач зауважував на необґрунтованості заявлених позивачем вимог та просив суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.

Представником позивача надано відповідь на відзив (т. 3 а.с. 147-151). В обґрунтування відповіді на відзив позивач зазначає, що станом на дату проведення камеральної перевірки та дату складення акту облік даних, що зберігається (опрацьовується) у відповідних інформаційних базах ГУ ДФС у Донецькій області оскаржується підприємством в судовому порядку, оскільки не узгоджує та не підтверджує розмір податкової заборгованості з ПДВ станом на 31.10.2016 року. Станом на теперішній час відкрито провадження по справі № 805/1194/17-а.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 30.11.2015 року у справі № 805/1035/15-а податковий борг за даними інформаційної бази органу обліку не підтверджується документально. Податковим органом не внесено жодних змін до облікової картки платника податків, що слугувало для звернення з новим позовом з вимогою зобов`язати податковий орган відобразити дані, які підтверджуються документально. Під час розгляду справи № 805/1194/17-а призначено судово-економічну експертизу. Таким чином, враховуючи час ухвалення рішень про стягнення податкового боргу та надання розстрочки щодо його сплати, а також періоди виникнення податкового боргу, та його часткове погашення підприємством після набрання рішеннями законної сили, та до завершення розгляду справи № 805/1194/17-а неможливо встановити порушення щодо несвоєчасної сплати ПДВ.

Згідно ст. 126 Податкового кодексу України документом для нарахування штрафних санкцій є податкова декларація з ПДВ, у якій визначається сума грошового зобов`язання, що підлягає сплаті у строки встановленні ст. 57 Податкового кодексу України, проте кількість днів затримки, згідно розрахунку фінансових санкцій доданого до спірного податкового повідомлення-рішення № від 02.10.2019 року перевищує 1095 днів, що порушує граничний строк передбачений п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України.

Крім того, положенням ст. 100 Податкового кодексу України та Порядку № 574 «Про затвердження Порядку розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу) платників податків» від 10.10.2013 року встановлено перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов`язань або податкового богу під проценти, розмір яких дорівнює розміру пені, визначеному пунктом 129.4 ст. 129 Податкового кодексу України. Порядком № 574 на розстрочені (відстрочені) грошові зобов`язання (податковий борг) пеня та штрафи не нараховуються з дати укладання (підписання) договору до закінчення строку дії договору про розстрочення (відстрочення) грошового зобов`язання (податкового боргу), тому податкове повідомлення-рішення про нарахування штрафу в розмірі 3089688,70 гривень є протиправним, винесеним з порушенням норм чинного законодавства України та таким, що підлягає скасуванню.

Представником позивача надано письмові пояснення (т. 4 а.с. 93-98) в яких зазначено періоди виникнення боргу на підставі рішень Донецького окружного адміністративного суду та період погашення заборгованості.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач, Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» є юридичною особою, зареєстровано та обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом 03337119, про що свідчить статут підприємства та виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т. 1 а.с. 15-25, 27-28).

Позивач перебуває на податковому обліку відповідача, про що зазначено у виписці з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Фахівцями Головного управління ДФС у Донецькій області проведено камеральну перевірку Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» з питань повноти та своєчасності розрахунків з бюджетом з податку на додану вартість за період з 03.09.2015 року по 26.04.2019 року, про що складено акт від 23.05.2019 року № 575/05-99-44-03-15-1/03337119 (т. 1 а.с. 33-47).

Перевіркою встановлено порушення Обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго» підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, пункту 57.1, пункту 57.3 статті 57, пункту 203.2 статті 203 Кодексу в частині несвоєчасної сплати сум узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість по рішенню суду про розстрочення (вiдстрочення) податкового боргу № 2а/0570/21291/2011 від 24.11.2011, рішенню суду про розстрочення (вiдстрочення) податкового боргу № 2а/0570/2702/2012 вiд 19.03.2012, рішенню суду про розстрочення (вiдстрочення) податкового боргу № 2а/0570/4516/2012 вiд 27.04.2012, рішенню суду про розстрочення (вiдстрочення) податкового боргу № 805/2426/15-а вiд 28.07.2015, рішенню суду про розстрочення (вiдстрочення) податкового боргу № 805/16715/13-а вiд 28.11.2013, рішенню суду про розстрочення/відстрочення № 805/4234/15-а вiд 05.11.2015.

Позивачем подано заперечення від 13.06.2019 року № 1513/03 до акту перевірки № 575/05-99-44-03-15-1/03337119 від 23.05.2019 року (т. 1 а.с. 48-53).

За результатами розгляду заперечень до акту перевірки Головним управлінням ДФС у Донецькій області надано відповідь від 20.06.2019 року № 48803/10/05-99-44-03-15-1 в якій зазначено, що висновки акту перевірки № 575/05-99-44-03-15-1/03337119 від 23.05.2019 року відповідають нормам Податкового кодексу України та залишаються без змін (т. 1 а.с. 54-58).

На підставі вказаного акту перевірки Головним управлінням ДФС у Донецькій області було прийнято податкове повідомлення-рiшення від 24.06.2019 року № про застосування штрафних санкцій за затримку сплати грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 3090854,30 гривень (т. 1 а.с. 60).

Позивач не погодившись з податковим повідомленням-рішенням від 24.06.2019 року № подав скаргу від 16.07.2019 року № 1786/03 до Державної фіскальної служби України (т. 1 а.с. 71-78).

За результатами розгляду скарги Державною податковою службою України 19.09.2019 року було прийнято рішення № 2436/6/99-00-08-05-05 про скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 24.06.2019 року № в частині застосування штрафу в сумі 1165,60 гривень та залишання без змін зазначеного податкового повідомлення-рішення в іншій частині, а скаргу позивача задовольнив частково (т. 1 а.с. 79-83).

На підставі акту перевірки від 23.05.2019 року № 575/05-99-44-03-15-1/03337119 з урахуванням рішення Державної податкової служби України від 19.09.2019 року № 2436/6/99-00-08-05-05 Головним управлінням ДПС у Донецькій області було прийнято податкове повідомлення-рiшення від 02.10.2019 року № про застосування штрафних санкцій за затримку сплати грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 3089688,70 гривень (т. 1 а.с. 66).

Податковим повідомленням-рішенням від 02.10.2019 року № на підставі ст. 126 Податкового кодексу України застосовано фінансові санкції в розмірі 20% за затримку сплати узгоджених сум податкових зобов`язань з податку на додану вартість на кількість днів - 598, 599, 600, 606, 607, 608, 609, 610, 613, 614, 615, 620, 621, 622, 623, 624, 627, 628, 699, 840, 843, 844, 879, 880, 902, 930, 932, 934, 937, 938, 942, 964, 965, 969, 972, 973, 993, 994, 995, 996, 1030, 1031, 1056, 1057, 1058, 1072, 1073, 1154, 1174, 1187, 1196, 1209, 1214, 1239, 1246, 1247, 1248, 1258, 1259, 1272, 1274, 1583, 1596, 1597, 1598, 1626, 1627, 1630, 1631, 1632, 1633, 1637, 1648, 1656, 1759, 1763, 1781, 1784, 1791, 1820, 1826, 1829, 1830, 1833, 1834, 1835, 1854, 1856, 1857, 1861, 1865,1877, 1889, 1890, 1893, 1915, 1916, 1934, 1940, 1966, 1967, 2002, 2003, 2029, 2060, 2099, 2214, 2215, 2247, 2249, 2264, 2270, 2306, 2313, 2332 в сумі 15448443,73 гривень, внаслідок чого нараховано фінансових санкцій на суму 3089688,70 гривень.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку штрафних санкцій до податкового повідомлення-рішення від 02.10.2019 року № (т. 3 а.с. 136-139), за несвоєчасну сплату зобов`язань до позивача застосовані штрафні санкції у розмірі:

- 439267,07 гривень за несвоєчасну сплату зобов`язань розстрочених згідно рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу від 24.11.2011 року по справі № 2а/0570/21291/2011;

- 414816,39 гривень за несвоєчасну сплату зобов`язань розстрочених згідно рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу від 19.03.2012 року по справі № 2а/0570/2702/2012;

- 432199,09 гривень за несвоєчасну сплату зобов`язань розстрочених згідно рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу від 27.04.2012 року по справі № 2а/0570/4516/2012;

- 433154,35 гривень за несвоєчасну сплату зобов`язань розстрочених згідно рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу від 28.11.2013 року по справі № 805/16715/13-а ;

- 502102,40 гривень за несвоєчасну сплату зобов`язань розстрочених згідно рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу від 28.07.2015 року по справі № 805/2426/15-а;

- 868149,40 гривень за несвоєчасну сплату зобов`язань розстрочених згідно рішення суду про розстрочення/відстрочення податкового боргу від 05.11.2015 року по справі №805/4234/15-а.

Як встановлено судом та визнається сторонами, рішеннями судів з позивача була стягнута податкова заборгованість. На підставі заяв позивача були прийняті рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу по справі № 2а/0570/21291/2011 від 24.11.2011 року, рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу по справі № 2а/0570/2702/2012 від 19.03.2012 року, рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу по справі № 2а/0570/4516/2012 від 27.04.2012 року, рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу по справі № 805/2426/15-а від 28.07.2015 року, рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу по справі № 805/16715/13-а від 28.11.2013 року, рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу по справі № 805/4234/15-а від 05.11.2015 року.

На підставі ст. 87 Податкового кодексу України податковий орган перерахував з електронного рахунку податку на додану вартість позивача в порядку черговості на погашення податкового боргу, який виник та був розстрочений рішеннями судів грошові кошти, направлені позивачем згідно платіжних документів, зазначених в акті перевірки та в розрахунку фінансових санкцій, на сплату податкових зобов`язань по деклараціям за квітень 2018 року - березень 2019 року.

Спірним питанням у даній справі є прийняття податкового повідомлення-рішення від 02.10.2019 року № без врахування всіх обставин та невірного застосування норм Податкового кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України, статті 94 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Підпунктами 19-1.1.1, 19-1.1.2 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України до функцій контролюючих органів віднесено, зокрема, здійснення адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проведення відповідно до законодавства перевірок та звірок платників податків; контролювання своєчасності подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

Відповідно до ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові, виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Відповідно до положень статті 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Порядок узгодження податкового зобов`язання визначений статтею 54 Податкового кодексу України. Так, відповідно до пунктів 54.1 та 54.5 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою. Якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно пункту 56.17.5 статті 56 Податкового кодексу України день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків.

Відповідно до пункту 56.1.8 Податкового кодексу України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Матеріалами справи підтверджується, що податковим органом було проведено камеральну перевірку своєчасності сплати Обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго» податкових зобов`язань з податку на додану вартість згідно судових рішень про розстрочення (відстрочення) податкового боргу 2011, 2012, 2013, 2015 років.

Враховуючи наведене вище, суд вважає безпідставними доводи позивача стосовно проведення камеральної перевірки щодо своєчасності сплати неузгоджених податкових зобов`язань, оскільки оскарження позивачем правомірності визначення боргу на 31.10.2016 року в ІКП з податку на додану вартість не свідчить про оскарження ним рішень контролюючого органу, яким платнику податків визначено податкове зобов`язання, що в подальшому розстрочене згідно рішень судів. Крім того, прийняті рішення судів про стягнення податку на додану вартість обґрунтовуються тим, що Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» самостійно задекларував податкові зобов`язання та визнавав позовні вимоги в повному обсязі про, що зазначено в судових рішеннях у справах № 2а/0570/21291/2011, № 2а/0570/2702/2012, № 2а/0570/4516/2012, № 805/16715/13-а, № 805/2426/15-а, № 805/4234/15-а.

Самостійно визначені платником податків зобов`язання взагалі не передбачають його оскарження. Отже, спір що стосується правильності ведення відповідачем обліку зобов`язань в ІКП з податку на додану вартість не впливає на їх узгодження.

Позивачем не заперечувалося правомірність відображення в обліковій картці після 31.10.2016 чергових платежів зі сплати податкового боргу, розстроченого судовими рішеннями. Крім цього, оскільки за даними облікової картки позивача з податку на додану вартість станом на 01.12.2016 року, податковий борг з податку на додану вартість становить 60930188,90 гривень, у т.ч. пеня - 16376027,40 гривень, рішення у справі № 805/1194/17, предметом якої є визначення правомірності відображення боргу в у сумі 45345456,57 гривень, з яких недоїмка складає 30604224,60 гривень, залишок несплаченої пені складає 14741231,90 гривень не впливає на обставини несвоєчасної сплати боргу, відображеного в обліковій картці позивача після 31.10.2016 року.

Згідно з пунктом 113.3 статті 113 Податкового кодексу України штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Статтею 114 Податкового кодексу України передбачено, що граничні строки застосування штрафних санкцій до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначених статтею 102 цього Кодексу.

Погашення податкового боргу з податку на додану вартість згідно судових рішень про розстрочення (відстрочення) податкового боргу 2011, 2012, 2013, 2015 років відбулося поза межами стоків, встановлених Податковим кодексом України, що підтверджується актом перевірки, розрахунком фінансових санкцій до спірного податкового повідомлення-рішення.

В свою чергу, підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Отже, нарахування податковим органом штрафних санкцій має відбуватись з урахуванням строків давності, встановлених Податковим кодексом України.

Суд зазначає, що приписами пункту 102.2 статті 102 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Під час застосування статті 102 Податкового кодексу України Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, що приписи пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України пов`язують початок перебігу строку давності застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання із останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань. Наведену правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 05.07.2019 року у справі № 820/11541/13-а, від 29.01.2019 року у справі № 820/495/18, від 02.10.2018 року у справі № 820/3543/17, від 05.06.2018 року у справі № 824/760/17-а, від 10.05.2018 року у справі № 820/3544/17, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до частини 5 статті 242 КАС України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до розрахунку фінансових санкцій за порушення термінів сплати узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість, що є додатком до податкового повідомлення-рішення загальна сума штрафних санкцій складає 3089688,70 гривень (т. 3 а.с 136-139). Штрафні санкції, які нараховані відповідачем поза межами 1095 днів складають 1576292,90 гривень.

Відтак, визначене у податковому повідомленні-рішенні від 02.10.2019 року № грошове зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій за несвоєчасну сплату податку на додану вартість в сумі 1576292,90 гривень прийнято за межами застосування строків давності, про що свідчить розрахунок штрафної санкції, тому відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень, та не у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

У спірних правовідносинах суд також застосовує рішення Європейського суду з прав людини у справах «Серков проти України» (заява № 39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та статті 6 КАС України підлягають застосуванню судами як джерела права.

Вказаними рішеннями встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов`язань зі сплати податку.

Суд не бере до уваги зауваження позивача про те, що він здійснював сплату податкових зобов`язань по деклараціям за квітень 2018 року - березень 2019 року, а відповідачем погашено податковий борг, що виник раніше, оскільки вимогами п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України передбачено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Крім того, відповідно до статті 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Джерелом самостійної сплати грошових зобов`язань з податку на додану вартість є суми коштів, джерела яких зазначені в абзаці першому цього пункту та обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. У разі сплати податкових зобов`язань, що виникли до 01 липня 2015 року, та/або погашення податкового боргу за податковими зобов`язаннями, що виникли до 01 липня 2015 року, перерахування коштів до бюджету здійснюється безпосередньо з поточних рахунків платника податків, відкритих у банках.

Не можуть бути джерелом погашення податкового боргу, крім погашення податкового боргу з податку на додану вартість (крім податкового боргу, що виник до 1 липня 2015 року), кошти на рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. Для погашення такого податкового боргу за рахунок коштів на рахунку платника податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість центральний орган виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, за умови наявності підстав, передбачених статтею 95 цього Кодексу, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр, у якому зазначаються найменування платника податків, податковий та індивідуальний податковий номер платника податків та сума податкового боргу, що підлягає перерахуванню до бюджету (крім сум податкового боргу за податковими зобов`язаннями з податку на додану вартість, що підлягали сплаті до державного бюджету та за якими сформовано реєстр для перерахування коштів до державного бюджету з рахунка у системі електронного адміністрування відповідно до пункту 200.2 статті 200 цього Кодексу). Порядок формування та надсилання центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, такого реєстру визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Статтею 95 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Пунктом 95.3 статті 95 Податкового кодексу України, яка є спеціальною відносно стягнення коштів з рахунків електронного адміністрування, передбачено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеному у постанові у справі № 440/4082/18 від 30.07.2019 року в разі, коли платник податку на додану вартість не сплатив самостійно узгоджену суму податкового зобов`язання в установлений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України строк і не сплачує податковий борг, який внаслідок цього виник, контролюючий орган вправі здійснити за платника податку заходи щодо погашення податкового боргу за рахунок коштів на рахунку цього платника податку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість за рішенням суду.

Враховуючи наявність судових рішень про стягнення податкового боргу, що виник до липня 2015 року (№ 2а/0570/21291/2011, № 2а/0570/2702/2012, № 2а/0570/4516/2012, № 805/16715/13-а, № 805/2426/15-а, № 805/4234/15-а), суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача щодо порушення вимог Податкового кодексу України під час зарахування в рахунок сплати цих зобов`язань коштів з рахунків електронного адміністрування. В даному випадку, на стягнення податкового боргу, що виник до липня 2015 року наявні судові рішення, що свідчить про недопущення відповідачем порушень ст. 95 Податкового кодексу України.

Стосовно наявності у позивача сертифікату Торгово-промислової палати, яким встановлено наявність форс-мажорних обставин на підприємстві, суд зазначає наступне.

Статтею 14 -1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» (в редакції від 02.09.2014 року) визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Частиною першою статті 14 вказаного вище Закону визначено, що Торгово-промислова палата України здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, інших законів, нормативно-правових актів та свого Статуту.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) визначений Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що затверджений Рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44(5), який набрав чинності з 18.12.2014 та чинний на момент виникнення спірних правовідносин.

Статтею 6.1. вказаного Регламенту передбачено, що підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених уст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» в редакції від 02.09.2014 року, а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів (стаття 6.2.).

Якщо сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) виданий щодо обставин, які на момент його видачі тривають та період дії яких встановити неможливо, заявник, після закінчення дії таких обставин, має право звернутися до ТПП України/регіональної ТПП для засвідчення форс-мажорних обставин за подальший період з дня, наступного за датою видачі сертифікату до дня їх закінчення. Засвідчення форс-мажорних обставин у такому випадку проводиться на загальних засадах відповідно до цього Регламенту.

Порядком засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) визначеного Регламентом, що затверджений Рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44(5) передбачено, що засвідченню підлягають форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) по кожному окремому податковому та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання якого настало згідно нормативно - правових актів проте таке виконання стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Сертифікат не може засвідчувати форс-мажорні обставини на майбутнє. У разі якщо сертифікат про форс-мажорні обставини виданий щодо обставин, які на момент його видачі тривають та період дії яких встановити неможливо, Заявник, після закінчення дії таких обставин, має право звернутися до ТПП України для засвідчення форс-мажорних обставин за подальший період саме з дня, наступного за датою видачі сертифікату до дня їх закінчення.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 01.10.2019 року у справі №805/385/17-а, який суд також враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки». Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії».

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «… адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень».

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України», «Проніна проти України» та «Серявін та інші проти України»: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявлених позивачем вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 02.10.2019 року № в частині суми в розмірі 1576292,90 гривень.

За вимогами ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 19210,00 гривень, що документально підтверджується платіжним дорученням № 6230 від 03.10.2019 року.

Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 9800,94 гривень підлягає стягненню на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в частині суми в розмірі 1576292,90 гривень.

Згідно частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Керуючись статтями 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" (місцезнаходження згідно даних з ЄДР: 84307, Донецька область, м. Краматорськ, пров. Земляний, буд. 2; поштова адреса зазначена в позовній заяві: 85114, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Ємельянова, буд. 69, ) до Головного управління ДПС у Донецькій області (місцезнаходження згідно даних з ЄДР: 87500, Доненька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 02.10.2019 року № - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області від 02.10.2019 року № в частині штрафних санкцій на суму 1576292,90 гривень.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС у Донецькій області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" () судові витрати з судового збору у розмірі 9800 (дев`ять тисяч вісімсот) гривень 94 копійки.

Вступну та резолютивну частину рішення складено у нарадчій кімнаті та проголошено у судовому засіданні 15 липня 2020 року в присутності представників сторін, що з`явилися.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 20 липня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя П.В. Кочанова