Справа № 640/15945/20
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

16 липня 2020 року м. Київ № 640/15945/20

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючої судді Клочкової Н.В., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

ОСОБА_1

до Недержавної некомерційної професійної організації «Національна асоціація адвокатів України» в особі Ради адвокатів України

про визнання протиправним та скасування рішення

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до недержавної некомерційної професійної організації «Національна асоціація адвокатів України» в особі Ради адвокатів України (надалі - відповідач), адреса: 04070, місто Київ, вулиця Борисоглібська, 3, 2-й поверх, треті особи: Офіс генерального прокурора (надалі - третя особа 1), адреса: 01011, місто Київ, вулиця Різницька, 13/15, Національне антикорупційне бюро України (наділ - третя особа 2), адреса: 03035, місто Київ, вулиця Василя Сурикова, 3, в якій позивач просить суд:

- визнати нечинним з моменту прийняття рішення Ради адвокатів України № 37 від 18 червня 2020 року із визнанням відсутності повноважень і компетенції у Ради адвокатів України щодо встановлення плати у будь-якому вигляді за подачу заяв (скарг) щодо адвоката до кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури та до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури.

Підставою позову вказано порушення прав та інтересів позивача, внаслідок прийняття уповноваженим органом оскаржуваного рішення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до адміністративного суду з позовною заявою в якій, зокрема, просить суд визнати нечинним рішення Ради адвокатів України № 37 від 18 червня 2020 року.

Між тим, суд вважає за необхідне звернути увагу, що з аналізу змісту вимог позовної заяви позивача вбачається, що останнім також порушується питання щодо компетенційних повноважень суб`єкта владних повноважень, а саме, позивач просить суд розглянути питання щодо визнання відсутності повноважень і компетенції у Ради адвокатів України щодо встановлення плати у будь-якому вигляді за подачу заяв (скарг) щодо адвоката до кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури та до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури.

Щодо вищевикладеного, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Юрисдикція та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначаються Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Компетенція - це сукупність повноважень, прав та обов`язків державного органу, установи або посадової особи, які вони зобов`язані використовувати для виконання своїх функціональних завдань.

Під компетенційними спорами розуміються спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень.

Компетенцію державного органу чи посадової особи становлять їхні повноваження, визначені законом. Внаслідок різного тлумачення законодавства компетенція суб`єктів владних повноважень може перетинатися, внаслідок чого виникає компетенційний спір.

Завдання суду у компетенційних спорах, з урахуванням загального завдання адміністративного судочинства, розв`язати законодавчі колізії, а також, усунути наслідки дублювання повноважень.

При цьому, позивачем у компетенційних спорах є суб`єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб`єкт владних повноважень, відповідач, своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або у випадку, коли прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.

Відповідно до правових висновків зазначених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 820/3713/17 вбачається, що компетенційними є спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень. Особливістю таких спорів є те, що сторонами у них - як позивачем, так і відповідачем - є суб`єкти владних повноважень. Тобто позивачем у компетенційних спорах є суб`єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб`єкт владних повноважень - відповідач своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або що прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.

В постанові Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 802/833/17-а сформовано висновок, відповідно до якого, компетенція - це сукупність повноважень, прав та обов`язків державного органу, установи або посадової особи, які вони зобов`язані використовувати для виконання своїх функціональних завдань. Компетенцію державного органу чи посадової особи становлять їхні повноваження, визначені законом. Внаслідок різного тлумачення законодавства компетенція суб`єктів владних повноважень може перетинатися, внаслідок чого виникає компетенційний спір. Завданням суду у компетенційних спорах, з урахуванням загального завдання адміністративного судочинства, є розв`язання законодавчої колізії, а також усунення наслідків дублювання повноважень.

Таким чином, спори, визначені пунктом 3 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, можуть виникати внаслідок різного тлумачення суб`єктами владних повноважень законодавства щодо їхньої компетенції на вирішення певних питань у сфері управління. Також спори з приводу компетенції виникають у разі виявлення привласнення повноважень іншого суб`єкта владних повноважень або перевищення власних повноважень.

За таких обставин та виходячи з аналізу вищевикладених норм чинного законодавства, а також беручи до уваги правові висновки, зроблені Великою палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 820/3713/17 та від 12 червня 2019 року у справі № 9901/70/19, суд зазначає, що адміністративний позов може містити вимогу про встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень, проте такий адміністративний позов можливий у випадку відповідності пред`явленого позову вимогам щодо сторін такого провадження, а саме: наявність спору між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Отже, керуючись вищевикладеним в сукупності та виходячи з того факту, що ОСОБА_1 звертається до суду з даним позовом як фізична особа та не є суб`єктом владних повноважень, що є обов`язковою умовою для звернення до суду з вимогою адміністративного позову про встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 необхідно надати до суду нормативно обґрунтовані письмові пояснення, з метою з`ясування питання наявності у нього права на звернення до суду з вимогами стосовно визнання відсутності повноважень і компетенції у Ради адвокатів України щодо встановлення плати у будь-якому вигляді за подачу заяв (скарг) щодо адвоката до кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури та до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури.

Щодо залучення до розгляду справи третіх осіб, а саме Генеральну прокуратуру України та Національне антикорупційне бюро України, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

Суд зазначає, що предметом спору у даній адміністративній справі є, за доводами позивача, протиправні дії відповідача щодо винесення рішення № 37 від 18 червня 2020 року щодо встановлення плати за подачу заяв (скарг) щодо адвокатів до кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури та до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури.

Між тим, враховуючи обставини справи, а також предмет позову, з урахуванням того, що позивачем не зазначено, яким саме чином рішення у даній справі може вплинути на права та/або обов`язки Генеральної прокуратуру України та Національного антикорупційного бюро України, та взагалі не вказано на стороні кого із учасників справи виступають дані суб`єкти, суд дійшов до висновку про те, що позивачу необхідно надати до суду обґрунтовані письмові пояснення щодо залучення третіх осіб до участі у даній справі.

За таких підстав, оскільки судом встановлено, що позивачем подано позовну заяву без додержання вимог статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про необхідність надання позивачу п`ятиденного строку для усунення виявлених судом недоліків шляхом подання належним чином оформленої позовної заяви з уточненням складу сторін або уточненням позовних вимог разом з її копією відповідно до кількості учасників справи

Керуючись статтями 160-162, частиною 1, 2 статті 169, статтею 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху.

2. Встановити позивачу п`ятиденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків.

3. Попередити позивача про те, що у випадку неусунення недоліків позовної заяви позовна заява буде повернута йому відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

4. Копію ухвали невідкладно надіслати особі, що звернулась із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В. Клочкова