Справа № П/811/637/17
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2020-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року

м. Київ

справа № П/811/637/17

адміністративне провадження № К/9901/45471/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Калашнікової О.В.,

суддів: Білак М.В., Губської О.А.,

розглянувши у письмовому провадженні як суд касаційної інстанції справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 26 червня 2017 року (колегія суддів: головуючий суддя - Тимошенко В.П., судді: Гаврилюк В.О., Рідзель О.А.) та на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року (колегія суддів: головуючий суддя - Федотов І.В., судді: Троян Н.М., Чаку Є.В.) у справі № П/811/637/17

І. Суть спору

1. У квітні 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України (далі - відповідач, ДКС України), в якому просив:

- визнати протиправними дії ДКС України щодо невиконання постанови Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26 березня 2010 року у справі №2-а-126/2010;

- зобов`язати відповідача негайно здійснити дії щодо виконання постанови Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26 березня 2010 року у справі №2-а-126/2010;

- зобов`язати ДКС України нарахувати та виплатити компенсацію в розмірі 3% річних від несплаченої суми, починаючи з 11 липня 2015 року;

- стягнути з ДКС України на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

1.1. Крім того, позивач просив суд зобов`язати відповідача в місячний термін подати звіт про виконання судового рішення.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у ДКС України перебуває на виконанні постанова Гайворонського районного суду Кіровоградської області № 2-а-126/2010 від 26 березня 2010 року, якою зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Гайворонському районі Кіровоградської області провести відповідний перерахунок пенсії позивачу. Однак, судове рішення не виконується, внаслідок чого порушені права та інтереси позивача.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

2. Постановою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26 березня 2010 року у справі №2-а-126/2010 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України (далі - УПФ України) в Гайворонському районі Кіровоградської області про визнання неправомірними дій посадових осіб УПФ України в Гайворонському районі Кіровоградської області щодо відмови у перерахунку пенсії позивача та зобов`язано УПФ України в Гайворонському районі Кіровоградської області провести перерахунок пенсії позивача, інваліда 3 групи, з 01 жовтня 2008 року в розмірі 6-ти мінімальних пенсій за віком, а також провести перерахунок щомісячної додаткової пенсії за шкоду, завдану здоров`ю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, з урахуванням положень частини третьої статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

3. 06 січня 2012 року Гайворонським районним судом Кіровоградської області позивачу за вказаним судовим рішенням видано виконавчий лист №2-а-126/2010.

4. 14 квітня 2015 року УДВС Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області на адресу позивача направлено повідомлення про те, що зазначений виконавчий лист на підставі Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року №440, передано до ГУ ДКСУ у Кіровоградській області на підставі акта приймання-передавання судових рішень.

5. Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» на поточний рік за бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» було передбачено 144,757 млн. гривень.

6. Станом на листопад 2016 року на виконанні в ДКСУ перебували рішення судів на суму понад 630,14 млн. грн., які підлягають виконанню за бюджетною програмою КПКВК 3504040 та які надійшли раніше, ніж рішення щодо позивача у справі №2-а-126/2010.

7. 11 листопада 2016 року позивач звернувся із запитом до ДКС України щодо надання інформації про причини невиконання Казначейством постанови Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26 березня 2010 року у справі №2-а-126/2010.

8. Листом від 10 листопада 2016 року №5-14/1603/18861 ДКС України повідомила позивача про те, що на виконанні у Казначействі за бюджетною програмою «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» перебуває рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області у справі №2-а-126/2010 про стягнення коштів на користь позивача, передане УДВС Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області на підставі акту приймання-передавання від 10 квітня 2015 року, однак, відповідно до абз. 2 пп.1 п.9 р.VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України та п. 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845, безспірне списання коштів державного бюджету здійснюються Казначейством, зокрема за черговістю надходження таких рішень.

9. Крім того, у вказаному листі ДКС України зазначено, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» на поточний рік за Програмою передбачено 144,757 млн. грн., а на виконанні у Казначействі перебувають рішення судів на суму понад 630,14 млн. грн., які надійшли та зареєстровані раніше, ніж рішення щодо позивача, і дата перерахування коштів залежить від видатків, затверджених у Законі України про державний бюджет на відповідний рік. Цим же листом позивача було повідомлено, що питання нарахування компенсації буде розглянуто після виплати йому основної заборгованості.

10. Вважаючи протиправними дії відповідача щодо невиконання вказаного судового рішення, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

11. Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 26 червня 2017 року, залишеного без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

11.1 Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що відповідачем у межах наданих йому повноважень було вжито заходів для виконання виконавчого листа №2-а-126/2010 і невиплата коштів ОСОБА_1 за вказаним листом пов`язана виключно з відсутністю належного бюджетного асигнування, що не входить до компетенції ДКС України, а також з того, що позивачем не доведено факт завдання йому моральної шкоду, яку він просить стягнути з відповідача, та її розміру.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНИХ СКАРГ ТА ВІДЗИВІВ (ЗАПЕРЕЧЕНЬ)

12. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся із касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

13. У касаційній скарзі зазначено, що підставою для оскарження судових рішень в касаційному порядку є неповне з`ясування судами обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків судів обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

14. На думку позивача, судами першої та апеляційної інстанцій не враховано вимоги Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» в частині визначення обов`язку ДКС України щодо перерахування коштів за рішенням суду протягом трьох місяців та щодо виплати відповідної компенсації.

15. Заперечень ДКС України на касаційну скаргу позивача не подано.

V. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

16. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

17. Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання встановлює Закон України від 5 червня 2012 року N 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон N 4901-VI).

18. Частиною першою статті 2 Закону N 4901-VI передбачено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

19. Відповідно до частин першої, другої статті 3 Закону N 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

20. Частиною другою статті 4 Закону №4901-VI у разі, якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

21. Пунктом 9 розділу VІ Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України (далі - БК України) регламентовано, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання.

Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

22. Згідно з частинами першою, другою статті 23 БК України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

23. Відповідно до пунктів 3, 47 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року N 845 (далі - Порядок №845) рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих: органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника; керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей.

VI. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

24. 08 лютого 2020 року набув чинності Закон України від 15 січня 2020 року N 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон N 460-IX).

25. Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону N 460-IX, касаційний розгляд справи буде здійснюватися в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

26. Частинами першою-третьою статті 341 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

27. Предметом позову у справі, що розглядається є бездіяльність ДКС України щодо невиконання рішення суду про здійснення перерахунку пенсійних виплат.

28. Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння), яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового акта віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

29. При цьому, для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків.

30. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 688/4324/16-а.

31. З викладених правових норм вбачається, що безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється органами казначейства виключно у порядку черговості надходження виконавчих документів, що відповідає принципам пропорційності та балансу інтересів. У відповідача відсутні повноваження щодо здійснення першочергового або позачергового безспірного списання коштів.

32. Аналізуючи наведені положення у зіставленні зі встановленими обставинами цієї справи треба звернути увагу, що при виконанні рішень суду, за якими боржником є держава, ДКС України обмежена відповідними бюджетними призначеннями державного органу та коштами, передбаченими програмою для забезпечення виконання рішень суду.

33. Отже, перед тим як констатувати факт протиправної бездіяльності ДКС України у правовідносинах, які виникають у зв`язку з виконанням судових рішень, за якими боржником є державний орган, треба з`ясувати, поряд з тим, чи виконано рішення суду у встановлений строк, також те, чи вжило Казначейство в межах своїх повноважень усі залежні від нього дії (ухвалило рішення), спрямовані на те, аби сплатити кошти за судовим рішенням, а також чи були для цього об`єктивні підстави та можливості.

34. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №688/4324/16-а.

35. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на момент виникнення спірних правовідносин при наявності бюджетних асигнувань в розмірі 144,757 млн. грн., виділених за програмою КПКВК «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою», на виконанні в ДКС України перебували судові рішення на загальну суму стягнення понад 630,14 млн. грн., які надійшли раніше, ніж виконавчий лист №2-а-126/2010, виданий 06 січня 2012 року Гайворонським районним судом Кіровоградської області.

36. Отже, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про відсутність у відповідача правових підстав для виплати позивачу суми стягнення за постановою суду, щодо якої видано вказаний виконавчий лист, у позачерговому порядку до виконання судових рішень, що надійшли раніше, що обумовлює відсутність достатніх та необхідних правових підстав для задоволення адміністративного позову у цій справі.

37. Також є необґрунтованими доводи позивача, викладені в касаційній скарзі щодо не врахування судами вимог статті Закону №4901-VI щодо встановлено строку здійснення перерахунку коштів за рішенням суду та щодо виплати відповідної компенсації. Колегія суддів Верховного Суду погоджується з тим, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає виконанню. Втім у контексті цієї справи треба зауважити, що сам факт невиплати позивачу коштів протягом трьох місяців (від дати подання необхідних документів) за судовим рішенням, боржником за яким є державний орган, без з`ясування усіх обставин, які зумовили таку ситуацію, не є достатньою підставою вважати, що ДКС України допустило протиправну бездіяльність.

38. Частиною першою статті 350 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

СУДОВІ ВИТРАТИ

39. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 353, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 26 червня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді О.В. Калашнікова

М.В. Білак

О.А. Губська