Справа № 320/3448/20
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2020-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2020 року справа №320/3448/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 до Києво-Святошинського районного відділу Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправною бездіяльність,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 з позовом до Києво-Святошинського районного відділу Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Центрального міжрегіонального Управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області в особі Києво-Святошинського районного відділу Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області щодо відмови неповнолітній дитині, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в оформленні та видачі паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне Управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області в особі Києво-Святошинського районного відділу Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області оформити та видати неповнолітній дитині, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України у вигляді паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, позивач звернулась до Києво-Святошинського районного відділу Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області з приводу видачі її неповнолітній дитині паспорта громадянина України виключно у формі паспортної книжечки, однак отримала лист-відмову, який мотивований тим, що з 01.11.2016 року запроваджено оформлення, обмін паспорта громадянина України із застосуванням ЄДДР з безконтактним електронним носієм, також зазначено, що у зв`язку із забезпеченням матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта з безконтактним електронним носієм, з 01.11.2016 припиняється видача паспорта громадянина України у вигляді книжечки.

Позивач вважає, що відмова відповідача в оформленні паспорту-книжечки є протиправною, оскільки діючи в інтересах своєї дитини та й сама дитина відмовляємось надавати згоду на обробку своїх персональних даних засобами реєстру, передбаченого ЗУ «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі - Закон «Про ЄДДР»), і вказана відмова абсолютно жодним чином не зачіпає національної безпеку, економічного добробуту країни.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.04.2020 в цій справі відкрито спрощене позовне провадження без проведення судового засідання.

Відповідачі проти позову заперечували, надали до суду письмові відзиви, у яких зазначили, що частиною 2 статті 21 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" передбачено, що кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Крім того, прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України", з 1 листопада 2016 року припиняється. Враховуючи наведене, відповідач вважає, що його дії повністю відповідають вимогам чинного законодавства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

У зв`язку з досягненням дочкою позивачки, ОСОБА_2 , 16 - річного віку вона та її дитина звернулися до із заявою Києво - Святошинського районного відділу Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області щодо оформлення та видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки зразка 1994 року, передбаченого діючим Положенням про паспорт громадянина України, затвердженим постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.

Листом - відповіддю за № 80.3232-765/80.3232.1-20 від 27.03.2020 року Києво-Святошинський районний відділ Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області у видачі паспорта у вигляді паспортної книжечки неповнолітній дитині, ОСОБА_2 , було відмовлено у зв`язку з тим, що відсутня альтернатива паспортам у формі ID-картки.

Свою відмову відповідач обгрунтував посиланням на запровадження паспортів нового зразка у формі ID-картки, а також на постанову КМУ №302 від 25.03.2015 року «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України», відповідно до якої прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 1 листопада 2016 року припиняється. А також зазначив, що відсутній механізм реалізації права видачі паспорта у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України.

Не погоджуючись з вказаною відмовою відповідача в отриманні паспорта-книжечки, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 32 Конституції України визначено, що не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Позивач зазначає, що діючи в інтересах своєї дитини та й сама дитина відмовляємось надавати згоду на обробку своїх персональних даних засобами реєстру, передбаченого ЗУ «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». І вказана відмова, на думку позивача, абсолютно жодним чином не зачіпає національної безпеку, економічного добробуту країни.

Відповідно до ст.21 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Водночас, частина 4 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Так, в ст. 1 Закону України «Про захист персональних даних» зазначено, що цей Закон регулює правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних.

Відповідно до ст. 2 Закону України ««Про захист персональних даних» у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:

згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди.

Зосереджуємо увагу суду на ч.1 статті 7 Закону України «Про захист персональних даних» - «Особливі вимоги до обробки персональних даних», якою чітко встановлюється, що забороняється обробка персональних даних про расове або етнічне походження, політичні, релігійні або світоглядні переконання, членство в політичних партіях та професійних спілках, засудження до кримінального покарання, а також даних, що стосуються здоров`я, статевого життя, біометричних або генетичних даних.

Таким чином, обробка даних про походження та біометричних даних особи заборонена ч. 1 ст. 7 Закону України «Про захист персональних даних».

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про захист персональних даних» положення частини першої цієї статті не застосовується, якщо обробка персональних даних здійснюється за умови надання суб`єктом персональних даних однозначної згоди на обробку таких даних.

В ч. 2 ст. 7 Закону України «Про захист персональних даних» вказано не просто згоди суб`єкта персональних даних, а «однозначної» згоди, чим законодавець закріпив обов`язковість надання згоди особою на обробку її персональних даних, розуміння нею для чого саме будуть оброблятись її персональні дані і обмежив двозначність або двоякість тлумачення «однозначності» згоди.

Таким чином, відповідачем грубо порушуються вимоги ст. 7 Закону України «Про захист персональних даних», якою заборонено обробку біометричних даних без згоди суб`єкта персональних даних.

Відповідно до п. 2 ст. З Закону України «Про ЄДДР» біометричні дані - це сукупність даних про особу, зібраних на основі фіксації її характеристик, що мають достатню стабільність та істотно відрізняються від аналогічних параметрів інших осіб (біометричні дані, параметри - відцифрований підпис особи, відцифрований образ обличчя особи, відцифровані відбитки пальців рук).

Відповідно до п.2 Положення про національну систему біометричної верифікації та ідентифікації громадян України, іноземців та осіб без громадянства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2017 р. № 1073 (надалі Положення), біометричні дані (параметри) - це відцифровані відбитки пальців рук, відцифроване зображення обличчя особи.

Вказане Положення прийняте на виконання вимог Закону України «Про ЄДДР». Згідно п. 4 Положення обробка персональних даних у національній системі, у тому числі їх зберігання, здійснюється з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних".

Таким чином, в законодавстві є механізм реалізації права громадянина отримати паспорт в разі, якщо особа не надає згоди ( акт добровільного волевиявлення) на обробку персональних даних ( біометричних) засобами реєстру.

І такий механізм, передбачений ЗУ «Про громадянство» і діючим Положенням про паспорт громадянина України, затвердженим постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ від 1992 року.

В такому випадку органи міграційної служби зобов`язані були реалізувати право дітей на отримання паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки без обробки їх біометричних даних, з вклеюванням їх фотокартки, отриманням власноручного підпису і без відбитків пальців.

Аналізуючи норми Закону У країни «Про захист персональних даних», можна дійти висновку, що обов`язковою умовою обробки персональних даних, як згода особи, а що стосується обробки біометричних даних - такої як «однозначна згода».

Тобто будь - яка дія, пов`язана із персональними даними фізичної особи потребує її згоди та гарантій щодо невтручання в особисте життя суб`єкта персональних даних, що забезпечується як вітчизняним, так і європейським законодавством, однак не виконується на практиці органами ДМС.

Суб`єкт персональних даних (тобто людина) має право знати як обробляються його персональні дані, куди вони передаються і їх передача та обробка можлива лише при отриманні обов`язкової згоди особи.

Для отримання паспорта у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, обробка біометричних даних людини не здійснюється засобами єдиного реєстру шляхом їх верифікації, кодифікацій та присвоєння унікальних номерів засобів Реєстру.

При видачі паспорта - книжечки уповноваженою посадовою особою органу ДМС здійснюється обробка даних щодо прізвища, імені, по - батькові особи, народження, місця проживання особи, здійснюється вклеювання фотокарки, ставиться власноручний підпис особи, спеціальної та специфічної обробки автоматизованими системами особистої інформації особи не проводиться.

Тому на отримання паспорта - книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України без присвоєння унікальних номерів, без обробки автоматизованими системами шляхом верифікації і кодифікації, особа надає згоду.

Але на обробку своїх персональних даних, зокрема біометричних, до яких згідно Закону належать: відцифрований підпис особи, відцифрований образ обличчя особи, відцифровані відбитки пальців рук, позивач не надає згоди, оскільки така обробка проводиться шляхом засобів єдиного державного реєстру, відправки в Головний обчислювальний центр, верифікації, кодифікації особистої біометричної інформації і присвоєння Унікального номеру засобу реєстру (УНЗР), який присвоюється людині довічно і навіть після її смерті не видаляється з Реєстру.

Присвоєння людині будь - яких номерів заборонено.

Таким чином, якщо особа заповнює заяву - анкету, яка формується Засобами Реєстру, вона надає згоду на обробку своїх персональних, в тому числі біометричних даних (які належать тільки людині, є її особистими), їх кодифікацію, присвоєння унікальних номерів (УНЗР) та відповідно отримання лише одного виду паспорта - це ID - картки. Саме на таку обробку персональних даних позивач та дитина не надають згоди.

Суд наголошує, що обробка персональних даних, яка є необхідною для видачі паспорта у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, є абсолютно іншою ніж та, яка здійснюється для отримання біометричного паспорта.

Паспорт книжечка видається відповідно до Положення про паспорт громадянина України, а біометричний паспорт відповідно до ЗУ «Про ЄДДР та постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302.

Для паспорта - книжечки проводиться традиційна обробка персональних даних на паперових носіях і програми в комп`ютері, а для біометричного паспорта - специфічна шляхом обробки біометричних даних людини автоматизованими системами, засобами єдиного Реєстру у формі верифікації, кодифікації, присвоєння унікальних номерів, встроюванням безконтактного електронного носія, інформацію на якому навіть працівники ДМС не можуть зчитати, не говорячи вже про громадянина.

Таким чином, згоду на обробку персональних даних в традиційних формах на паперових носіях, в межах необхідних для оформлення та отримання паспорта у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України позивач та її дитина надають.

Однак згоду на обробку персональних даних, в тому числі біометричних, автоматизованими системами із специфічною їх обробкою шляхом їх верифікації, кодифікації, присвоєння УНЗР не надають, що дозволяє їм чинне законодавство, а саме безпосередньо ЗУ «Про захист персональних даних», ст. 32 Конституції України.

Те, що орган ДМС ставить позивача та її дитину тільки в рамки примусового нав`язування і примушення отримати біометричний паспорт є порушенням права людини на невтручання в особисте життя, порядку збирання інформації про людину, порушує її основоположні права і свободи, які є особистими і природніми для людини, волю людини.

Тому Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні наголосила, що будь - які технології не можуть бути примусовими, має бути альтернатива, традиційна обробка даних і видача паспорта в традиційній формі на паперових носіях відповідно до Положення про паспорт громадянина України.

В свою чергу, Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302 (далі Порядок), також прийнятий на виконання вимог ЗУ «Про СДДР» та визначає особливості отримання інформації органами ДМС та взаємодії під час здійснення ідентифікації особи.

Відповідно до п. 16 вказаного Порядку ДМС має право отримувати інформацію про особу з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, в обсязі, необхідному для ідентифікації особи у зв`язку з оформленням (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміном паспорта.

Згідно з п. 17 Порядку до підключення Мін`юсту до Реєстру одержання відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть, які підлягають обов`язковому внесенню до Реєстру, здійснюється шляхом надсилання до Мін`юсту в електронній формі захищеними каналами зв`язку запитів щодо кожної особи, відповідь на які Мін`юст надає протягом трьох робочих днів з дня надходження такого запиту.

Таким чином, саме обов`язковому внесенню в Реєстр підлягають особисті дані особи, які стосуються її походження, родинних зв`язків, сім`ї, таємниці усиновлення, що є проявом втручання в особисте приватне життя особи.

Тим паче, про їх отримання із різних джерел, в тому числі реєстру Мінюсту, особа не повідомляється і відповідно це збирання про особу її особистої інформації є незаконним з точки зору ЗУ «Про захист персональних даних», оскільки на отримання такого виду інформації та її обробки потрібна однозначна згода особи.

Особливої уваги заслуговує ст. 228 Сімейного Кодексу України «Забезпечення таємниці усиновлення». Відповідно до вимог вказаної статті Сімейного Кодексу України відомості про усиновлення видаються судом лише за згодою усиновлювача, крім випадків, коли такі відомості потрібні правоохоронним органам, суду у зв`язку з цивільною справою чи кримінальним провадженням.

Отже, відомості щодо усиновлення можуть бути видані лише судом і лише за згодою усиновлювача.

В свою чергу, збиранням такої інформації та її надання органами РАЦС, Мінюстом може бути лише за рішенням суду. Збирання і обробка такої інформації є несанкціонованою та протизаконною.

Органи ж ДМС, в даному випадку відповідачі, протизаконно здійснюють обробку персональних даних.

Отже, на людину збирається досьє, а не просто інформація, яка може ідентифікувати її серед інших.

Це надмірний обсяг інформації, який збирається державою на людину, що є порушенням с пі, 3 2 Конституції України, є грубим втручанням в особисте життя людини без її інформування і отримання від неї згоди

Суд звертає увагу, що 19.09.2018 року Великою Палатою Верховного Суду було винесено рішення в зразковій справі № 806/3265/17 за позовом ОСОБА_3 до Коростенського районного сектору ДМС України у Житомирській області, Управління ДМС у Житомирській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання видати паспорт у формі паспортної книжечки, яким позов ОСОБА_3 було задоволено частково.

Згідно з рішенням: визнано відмову Коростенського районного відділу Управління ДМС України у Житомирській області у видачі ОСОБА_3 паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки відповідно до Положенням про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ - неправомірною. А також зобов`язано Коростенський районний відділ Управління ДМС України у Житомирській області оформити та видати ОСОБА_3 паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки відповідно до Положенням про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-Х1І.

Рішення суду набрало законної сили, оскільки набирає законної сили з дати прийняття, є остаточним та оскарженню не підлягає. Є обов`язковим для виконання та врахування усіма судами та органами ДМС при виникненні питань, спорів стосовно форми видачі паспорта, оскільки справа мала статус «зразкової».

Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено правомірності своєї відмови у видачі ОСОБА_2 , в інтересах якої подано позовну заяву, паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки, а тому позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, для належного захисту порушених прав позивача слід зобов`язати Державну міграційну службу оформити та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт №2503-ХІІ.

Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що чинне законодавство України та встановлена рішенням Верховного Суду правова позиція, у їх поєднанні з фактичними обставинами справи, дає підстави вважати позовні вимоги у частині визнавання протиправною бездіяльності відповідача щодо не оформлення паспорту-книжечки та зобов`язання видати ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України № 2503-ХІІ, обґрунтованими, та такими що підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправними дії Центрального міжрегіонального Управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області в особі Києво-Святошинського районного відділу Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області щодо відмови неповнолітній дитині, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в оформленні та видачі паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.

Вобов`язати Центральне міжрегіональне Управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області в особі Києво-Святошинського районного відділу Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області оформити та видати неповнолітній дитині, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України у вигляді паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.