Справа № 360/1676/20
Суддя: Т.І. Чернявська
Дата ухвалення: 2020-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

20 липня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1676/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Чернявська Т.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі - відповідач), в якому позивач з урахуванням уточненої позовної заяви від 04 травня 2020 року б/н (арк. спр. 41-48) просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки як учаснику бойових дій за період проходження служби в Національній поліції України з 07 листопада 2015 року по 02 вересня 2019 року;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки як учаснику бойових дій за період проходження служби в Національній поліції України з 07 листопада 2015 року по 02 вересня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з 12 серпня 1995 року по 06 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України (Біловодський районний відділ УМВС України в Луганській області). З 07 листопада 2015 року по 02 вересня 2019 року позивач проходив службу в Національній поліції України (Біловодський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області).

Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Луганській області від 29 серпня 2019 року № 821/ос позивача з 02 вересня 2019 року звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» за власним бажанням. Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні складає 24 роки 00 місяців 21 день.

Станом на день звільнення відповідач не провів з позивачем розрахунків щодо грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки як учаснику бойових дій, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за період служби в органах Національної поліції України.

03 березня 2020 року позивачем на адресу відповідача направлено запит в порядку Закону України «Про звернення громадян» щодо отримання інформації про термін перебування наданих позивачу соціальних відпусток як учаснику бойових дій за період його служби в Національній поліції.

Супровідним листом від 26 березня 2020 року за № 2150/111/19/05-2020 відповідачем на адресу позивача направлено письмові довідки. Згідно з довідкою Головного управління Національної поліції в Луганській області від 18 березня 2020 року вих. № 2478/111/47-2020 позивачу за час служби в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області як учаснику бойових дій за період з 07 листопада 2015 року по 02 вересня 2019 року соціальна відпустка надавалась лише один раз (з 06 серпня 2016 року по 19 серпня 2016 року на підставі наказу Головного управління Національної поліції в Луганській області від 05 серпня 2016 року № 522 о/с), а у 2015 році, 2017 році, 2018 році та до 02 вересня 2019 року соціальні відпустки як учаснику бойових дій позивачу не надавалися. Згідно з довідкою Головного управління Національної поліції в Луганській області від 13 березня 2020 року № 249/111/22-2020 грошова компенсація за невикористані дні соціальної відпустки як учаснику бойових дій за період з 07 листопада 2015 року по 02 вересня 2019 року не нараховувалася та не виплачувалася.

З посиланням на положення статей 4, 16-2 Закону України «Про відпустки», статей 5, 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», статті 91, 93 Закону України «Про Національну поліцію», Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260, позивач зазначає, що на час прийняття наказу про звільнення, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з 2015 року по 2019 рік, а отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Головне управління Національної поліції в Луганській області позов не визнало, про що 02 червня 2020 року через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) за вхідним реєстраційним № 21634/2020 подало відзив на позовну заяву від 02 червня 2020 року № 521/111/28-2020 (арк. спр. 70-75).

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначив, що відповідно до пункту 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» додаткова відпустка із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік надається учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них.

Посвідчення учасника бойових дій позивачу видано 04 квітня 2016 року, а отже, вимога про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік є безпідставною.

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Луганській області від 05 серпня 2016 року № 522 о/с ОСОБА_1 у період з 06 серпня 2016 року по 19 серпня 2016 року перебував у додатковій відпустці із збереженням грошового забезпечення як учасник бойових дій. Отже, вимога позивача про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік є безпідставною.

Також відповідач зазначив, що у статті 92 Закону України «Про Національну поліцію» визначені види відпусток поліцейських. Так, поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Позивач у позовній заяві посилається на вищезазначені положення Закону України «Про Національну поліцію». Але, на думку відповідача, виходячи зі змісту частини першої статті 92 Закону України «Про Національну поліцію», у вказаному Законі йдеться лише про «щорічні чергові оплачувані відпустки», а тому у частині десятій статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до якої за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону, йдеться про щорічну чергову оплачувану відпустку (яка відповідно до статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» складається з щорічної основної оплачуваної відпустки та щорічної додаткової оплачуваної відпустки). Тобто поліцейському, який звільняється зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за невикористану в році звільненні «щорічну чергову оплачувану відпустку».

Надання такого виду відпустки як «додаткова відпустка із збереженням заробітної плати» учаснику бойових дій передбачено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (пункт 12 частини першої статті 12); Законом України «Про відпустки» (стаття 16-2) та Кодексом Законів про працю України (стаття 77-2).

З урахуванням правил законодавчої техніки вбачається, що зазначений вид відпустки («додаткова відпустка із збереженням заробітної плати» учаснику бойових дій) не є щорічною відпусткою з огляду на: закріплення норми, яка регламентує надання зазначеної відпустки в окремій статті Кодексу Законів про працю України (стаття 77-2 «Додаткова відпустка окремим категоріям ветеранів війни»); розміщення норми, яка регламентує надання зазначеної відпустки (стаття 16-2 «Додаткова відпустка окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності») у Законі України «Про відпустки» у розділі III вказаного Закону (у свою чергу тривалість, умови та порядок надання щорічних (основних та додаткових) відпусток регламентовано у розділі II «Щорічні відпустки» цього Закону).

Додаткова оплачувана відпустка не належить до щорічних відпусток, перелік яких встановлено пунктом 1 статті 4 Закону «Про відпустки», у зв`язку з тим, що згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни» статтю 16-2 доповнено до розділу III «Додаткові відпустки у зв`язку з навчанням. Творча відпустка. Відпустка для підготовки та участі в змаганнях».

Отже, вищевказана відпустка надається за конкретний календарний рік зі збереженням заробітної плати; не переноситься та не продовжується у разі тимчасової непрацездатності працівника; не надається за минулий рік та не може бути поділена на частини.

Компенсація за невикористані дні додаткової відпустки відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» законодавством не передбачена.

Також відповідач зазначив, що положення зазначеного закону визначають лише те, що учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, надаються пільги, а саме використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. Але в ньому відсутні норми, які б визначали виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки. Норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не підлягають застосуванню при вирішенні даної справи.

Також відповідач звернув увагу суду, що відповідно до листа Біловодського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області від 28 травня 2020 року № 5200/111/47-2020 ОСОБА_1 з рапортами про надання додаткової відпустки як учаснику бойових дій та з рапортами про отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2019 роки не звертався.

Відповідач звернув увагу суду на те, що у пункті 8 розділу III Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ від 06 квітня 2016 року № 260, зазначено, що кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Тобто, обов`язковою передумовою для виплати поліцейському компенсації за невикористану відпустку є визначення кількості днів невикористаної відпустки в наказі про звільнення.

У даному випадку, належність до виплати позивачу компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2017-2019 роки зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій в наказі Головного управління Національної поліції України в Луганській області від 29 серпня 2019 № 821 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції не визначена.

Позивач у встановленому порядку наказ Головного управління Національної поліції України в Луганській області від 29 серпня 2019 року № 821 о/с, який є актом індивідуальної дії та на підставі якого фінансовим підрозділом Головного управління Національної поліції України в Луганській області проводиться виплата коштів, не оскаржив, а тому вимога про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2019 роки є передчасною та такою, що суперечить законодавчо закріпленій процедурі проведення таких виплат, що узгоджується з приписами пункту 8 розділу III Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ від 06 квітня 2016 року № 260.

З урахуванням вищевикладеного, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Користуючись правом на подання заяв по суті справи, позивачем подана відповідь на відзив від 06 червня 2020 року б/н (арк. спр. 99-103).

Ухвалою від 27 квітня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху (арк. спр. 36-37).

Ухвалою від 20 травня 2020 року про відкриття провадження в адміністративній справі судом ухвалено розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (арк. спр. 55-57).

Ухвалою від 20 травня 2020 року справу № 360/1676/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправною та зобов`язання вчинити певні дії направлено до Верховного Суду (арк. спр. 58-59).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) є учасником бойових дій та з 07 листопада 2015 року по 02 вересня 2019 року проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області на посадах начальника відділу та начальника сектору моніторингу Біловодського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області, про що свідчать рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій (учасників війни) від 22 січня 2016 року № 1/І/ХІІІ/284, посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 04 квітня 2016 року, видане Головним управлінням МВС України у Луганській області, дублікат трудової книжки від 06 листопада 20015 року серії НОМЕР_3, послужний список ОСОБА_1 , витяг з наказу Головного управління Національної поліції в Луганській області від 07 листопада 2015 року № 8 о/с по особовому складу (арк. спр. 16, 17, 18-19, 28-33, 91).

Згідно із витягом з наказу Головного управління Національної поліції в Луганській області від 08 серпня 2016 року № 522 о/с «Про надання відпусток» на підставі рапорту від 02 серпня 2018 року ОСОБА_1 надано додаткову відпустку за 2016 рік із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій у кількості 14 діб з 06 серпня 2016 року по 19 серпня 2016 року (арк. спр. 93, 94).

Відповідно до витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Луганській області від 29 серпня 2019 року № 821 о/с по особовому складу майора поліції ОСОБА_1 (0122204), начальника сектору моніторингу Біловодського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області, за пунктом 7 частини першої статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію», з 02 вересня 2019 року звільнено зі служби в поліції з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні 24 роки 00 місяців 21 день, у пільговому - 33 роки 00 місяців 08 днів, з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати складає 24 роки, з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 30 діб, встановивши відсоток премії за вересень 2019 року 16,49 % (арк. спр. 20, 92).

Згідно з довідками Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Луганській області від 13 березня 2020 року № 249/111/22-2020 та від 26 травня 2020 року № 416/111/22-2020 грошова компенсація за невикористані дні соціальної відпустки як учаснику бойових дій за період з 07 листопада 2015 року по 02 вересня 2019 року ОСОБА_1 не нараховувалась та не виплачувалась; у 2016 році надавалась відпустка як учаснику бойових дій (арк. спр. 23, 77).

Відповідно до довідки Біловодського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області від 18 березня 2020 року № 2478/111/47-2020 ОСОБА_1 у період з 06 серпня 2016 року по 19 серпня 2016 року перебував у додатковій відпустці зі збереженням грошового забезпечення як учасник бойових дій; у 2015, 2017, 2018 та 2019 роках у додаткових відпустках зі збереженням грошового забезпечення як учасник бойових дій не перебував (арк. спр. 24).

Згідно з довідкою Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Луганській області від 26 травня 2020 року № 417/111/22-2020 ОСОБА_1 при звільненні з Головного управління Національної поліції в Луганській області 02 вересня 2019 року сплачено грошове забезпечення, у тому числі грошова компенсація за невикористані 30 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за вересень в сумі 14212,81 грн та одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 79062,50 грн (арк. спр. 78).

Відповідно до довідки Біловодського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області від 28 травня 2020 року № 5200/111/47-2020 ОСОБА_1 до Біловодського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області з приводу виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2015, 2017-2019 роки не звертався (арк. спр. 90).

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

До спірних правовідносин необхідно застосувати Закон України від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР), Закон України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-ХІІ), Закон України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР встановлено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з статтею 5 Закону № 3551-ХІІ учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно зі статтею 60 Закону № 580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Частиною першою статті 92 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки (частина друга статті 92 Закону № 580-VIII).

Відповідно до частин першої та другої статті 93 Закону № 580-VIII, яка регулює питання обчислення тривалості відпусток, тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

Згідно із частиною восьмою статті 93 Закону № 580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку.

Частиною одинадцятою статті 93 Закону № 580-VIII визначено, що за бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Отже, законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. При цьому не передбачено позбавлення такої особи права на відпустку, яке вона вже отримала в попередньому календарному році.

Відповідно до частини десятої статті 93 Закону № 580-VIII за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відповідно до абзацу сьомого пункту 8 розділу III Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, що затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799 (далі - Порядок № 260), за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення (абзац восьмий пункту 8 розділу III Порядку № 260).

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі.

Відповідно до абзаців першого, третього пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку (абзац другий пункту 2 Порядку № 100).

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11 жовтня 2018 року у справі № 806/829/17, від 24 жовтня 2018 року у справі № 806/277/16.

З огляду на не врегулювання положеннями Закону № 580-VIII та Порядку № 260, питання компенсації невідбутої частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного питання підлягають застосуванню положення Кодексу законів про працю України, Закону № 504/96-ВР, Порядку № 100.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 826/8185/18.

Також при розгляді вказаної справи суд враховує правову позицію Верховного Суду від 07 травня 2020 року у справі № 360/4127/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової спеціальної відпустки, що у рамках спірних правовідносин пріоритетному застосуванню підлягають саме норми Закону № 3551-ХІІ, які не обмежують право особи-учасника бойових дій на отримання компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.

Відповідно до частини першої статті 83 Кодексу законів про працю України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 24 Закону № 504/96-ВР.

Як вже зазначалося, до щорічних відпусток належать додаткові відпустки, передбачені законодавством, зокрема, додаткова відпустка учасникам бойових дій із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. В разі невикористання такої відпустки особою, яка має право на таку відпустку, їй повинна виплачуватися грошова компенсація.

Оскільки право позивача на компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій порушено, тому воно підлягає відновленню в судовому порядку.

Європейським судом з прав людини у рішенні у справі «Трофимчук проти України» від 28 жовтня 2010 року, № 4241/03 (пункт 54) зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32), зокрема, у пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року № 4909/04 зазначив, що згідно з його усталеною практикою, що відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Оскільки статус учасника бойових дій позивачу встановлено у 2016 році, про що свідчить рішення комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій від 22 січня 2016 року № 1/І/ХІІІ/284 (арк. спр. 16), а додаткова відпустка як учаснику бойових дій за 2016 рік позивачем використана, що підтверджується витягом з наказу Головного управління Національної поліції в Луганській області від 08 серпня 2016 року № 522 о/с «Про надання відпусток особовому складу» (арк. спр. 93), а отже, підстави для виплати компенсації за неї відсутні, суд дійшов висновку, що вимоги про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки як учаснику бойових дій за період проходження служби в Національній поліції України з 07 листопада 2015 року по 31 грудня 2016 року та зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки як учаснику бойових дій за період проходження служби в Національній поліції України з 07 листопада 2015 року по 31 грудня 2016 року є безпідставними та задоволенню не підлягають.

За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, у зв`язку з чим позов слід задовольнити частково.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (ідентифікаційний код 40108845, місцезнаходження: 93406, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Вілєсова, буд. 1) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік в кількості 42 днів.

У задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки як учаснику бойових дій за період проходження служби в Національній поліції України за 2015-2016 роки та зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки як учаснику бойових дій за період проходження служби в Національній поліції України за 2015-2016 роки відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.І. Чернявська