Справа № 210/834/19
Суддя: Сільченко В. Є.
Дата ухвалення: 2020-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/834/19
Провадження № 2-а/210/10/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"14" липня 2020 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді Сільченко В. Є.

секретаря судового засідання Семко Н. А.

за участі:

представника позивача Мироненко С. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Інспектора полку патрульної поліції м. Кривий Ріг УПП у Дніпропетровській області Гончар Валерія Валерійовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому (після уточнення позовних вимог) просив визнати постанову ЕАБ № 901640 від 07.02.2019 року про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення протиправною та скасувати її.

Встановити відсутність у відповідача повноважень на складання спірної постанови ЕАБ № 901640від 07.02.2019 рокуна нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Визнати дії відповідача щодо складання постанови про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕАБ № 901640 від 07.02.2019 року протиправними.

Встановити відсутність у співвідповідача повноважень у здійсненні функцій територіального органу Національної поліції України у зв`язку з відсутністю державної реєстрації співвідповідача, як юридичної особи публічного права.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив у позові, що (зокрема) відповідач та співвідповідач не мали права здійснювати свою діяльність, зокрема - складати оскаржувану постанову, оскільки відповідач не надав суду докази того, що він є посадовою особою органів Національної поліції (не надав наказ чи розпорядження Голови Національної поліції України щодо створення полку патрульної поліції м.Кривий Ріг, його штатного розпису, наказу про присвоєння відповідачу спеціального звання лейтенанта Національної поліції України, тощо).

Співвідповідач не надав суду докази своєї державної реєстрації як юридичної особи, внесення відповідного запису до ЄРДПОУ, тощо.

За таких обставин вважав винесену відповідачем постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не законною, просив скасувати та встановити відсутність у відповідачів повноважень згідно позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, про що надав відповідні пояснення.

Відповідач та співвідповідач на неодноразові виклики в судове засідання не з`явилися. Відповідач надав відзив, згідно якого проти позову заперечував, вважав свої дії при винесенні оскаржуваної постанови законними.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши документи та докази, що маються в матеріалах справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Як видно зі змісту позовних вимог та пояснень представника позивача, предметом позову є оскарження постанови відповідача ЕАБ № 901640 від 07.02.2019 року, складеної за фактом керування позивачем транспортним засобом без полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.

При цьому сам факт відсутності такого полісу у водія стороною позивача не оспорюється взагалі.

Водночас, підставами позовних вимог позивачем зазначено відсутність державної реєстрації полку патрульної поліції, як юридичної особи та ненадання відповідачем-1 доказів того, що він є посадовою особою органів Національної поліції.

При цьому, суд, розглядаючи вказані позовні вимого, доходить до висновку, що позивачем в ході заявлення позову здійснено фактично підміну понять щодо предмету розгляду та обставин, які підлягають встановленню у даному судовому провадженні.

Так, згідно позову, позивач оскаржує рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП.

Згідно п.1 ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони (зокрема) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

При цьому, суд доходить до висновку, що позивач згідно заявлених позовних вимог безпідставно та необґрунтовано широко тлумачить вказану норму як таку, чи взагалі, безвідносно до даного конкретного рішення, діють відповідачі у справі та чи мають право взагалі здійснювати будь-які дії, оскільки, на його думку, позбавлені будь-яких владних чи інших повноважень у зв`язку з неналежною реєстрацією полку патрульної поліції, як юридичної особи та ненадання відповідачем-1 доказів того, що він є посадовою особою органів Національної поліції (на думку позивача).

Вказаним, на переконання суду, позивач підмінює предмет судового розгляду у даній справі та явно і необґрунтовано виходить за його межі, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне визначити предмет судового розгляду за даною позовною заявою.

Суд ще раз зазначає, що, згідно позову, позивач оскаржує рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП.

Згідно ст.280 КУпАП, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Саме наслідком виконання відповідачем вказаних дій в ході розгляду адміністративної справи виявилося винесення оскаржуваної постанови, а тому суд доходить до висновку, що предметом розгляду скарги за фактом винесення вказаної постанови є перевірка в порядку п.1 ч.2 ст.2 КАС України саме даних, конкретних дій конкретної особи у вказаний час у вказаному місці за вказаних обставин та за вказаним фактом.

Таким чином, предметом розгляду у даному провадженні суд визначає дії відповідача, спрямовані на встановлення факту наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, вини даної особи в його вчиненні, підляганняїї адміністративній відповідальності, наявності обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, заподіяння майнової шкоди, наявності підстав для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясування інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Інші питання, на переконання суду, явно виходять за межі судового розгляду, встановлені п.1 ч.2 ст.2 КАС України.

При цьому, досліджуючи вищевказані питання, суд доходить до висновку, що позивачем взагалі жодним чином не оспорюється той факт, що позивач дійсно керував транспортним засобом без полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Обов`язковість такого полісу встановлена п.«ґ» ст. 2.1 розділу 2 Правил дорожнього руху України.

Відповідальність за порушення вказаного пункту Правил дорожнього руху України ч.1 ст.126 КУпАП, за якою позивача і притягнуто до адміністративної відповідальності згідно оскаржуваної постанови ЕАБ № 901640 від 07.02.2019 року.

Хід винесення вказаної постанови та обставини скоєння позивачем даного правопорушення доводяться наявною у справі оскаржуваною постановою, диском з відеозаписом з нагрудної камери відповідача, з яким представник позивача ознайомився та отримав копію.

Додаткові обставини щодо даного питання також викладені у відзиві відповідача.

Таким чином, суд доходить до висновку, що в діях позивача дійсно наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.126 КУпАП, і, отже, рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності прийнято законно та обґрунтовано.

Вирішуючи згідно п.1 ч.2 ст.2 КАС України питання, чи прийнято оскаржуване рішення «в межах повноважень» відповідної посадової особи, суд виходить не з розширених загальних тлумачень позивача наявності у відповідачів доказів присвоєння спеціальних звань чи цивільної право- чи дієздатності, а з прямих вимог Закону, передбачених КУпАП до осіб, що виносять постанови про притягнення громадян до адміністративної відповідальності.

Так, відповідно до ч.2 ст.222 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно п.12 ч.4 Положення «Про національну поліцію», затверджену постановою Кабінету Міністрів Українивід 28 жовтня 2015 р. № 877, Національна поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, передбачених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно ст.4 розділу 1 «Загальні положення», Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (затверджену наказом Міністерства внутрішніхсправ України від 07.11.2015, № 1395), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Таким чином, згідно наведених вище норм, повноваження виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення (зокрема) за ч.1 ст.126 КУпАП визначено за працівниками органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, поліцейськими.

Отже, ознакою, визначеною Законом, що надає суб`єкту право складання постанови у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, є сукупність даних, які свідчать про те, що вказана особа є поліцейським.

Згідно ч.1 ст.51 Закону України «Про національну поліцію», ознаками належності до поліції є символіка поліції, однострій поліцейських, спеціальні звання, відомчі відзнаки, спеціальний жетон та службове посвідчення поліцейського.

Жодних інших вимог щодо ідентифікації особи, як поліцейського, Законом не передбачено.

Згідно ч.3 ст.18 Закону України «Про національну поліцію», звертаючись до особи, або у разі звернення особи до поліцейського, поліцейський зобов`язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук.

При цьому, позивачем не доведено та взагалі не згадується у позові, що відповідач вказані вимоги Закону не виконав.

Інших вимог щодо меж повноважень посадових осіб (в сенсі питання, що підлягає вирішенню згідно п.1 ч.2 ст.2 КАС України) законодавством України не встановлено.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, ствердження позивача, що відповідач не довів йому, що він має право від імені органів Національної поліції накладати адміністративні стягнення, не ґрунтуються на вимогах Закону, оскільки вказаними вимогами такого обов`язку на відповідача не покладено, а відповідно до приписів ч.2 ст.19 Конституції України, у такому випадку він не має права їх надавати, оскільки такий спосіб його дій не передбачений Законом.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких обставин, позовні вимоги задоволенню не підлягають як такі, що не ґрунтуються на вимогах Закону.

У зв`язку з викладеним, керуючись ст. ст. 9, 72, 77, 242-246, 250, 268, 286 КАС України, ст.ст. 222, 258, 268 КупАП, суд-

УХВАЛИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Інспектора полку патрульної поліції м. Кривий Ріг УПП у Дніпропетровській області Гончар Валерія Валерійовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовити.

Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку через Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в десятиденний термін з дня його проголошення.

Суддя: В. Є. Сільченко