Справа № 640/19258/19
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2020-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 липня 2020 року №640/19258/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Київської міської митниці ДФС (далі - відповідач) в якому позивач просить суд:

- скасувати рішення про коригування митної вартості товарів відповідача від 11.07.2019 за № UA100000/2019/000206/2, (далі - оскаржуване рішення);

- скасувати картку відмови відповідача в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA100110/2019/00885 від 11.07.2019.Ухвалою суду від 29.10.2019 р. відкрито провадження в адміністративній справі №640/19258/19 (далі - справа), яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оскаржувані рішення прийнятті з порушенням вимог законодавства, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідач позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки оскаржувані рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

26.06.2019 позивачем придбано в нерезидента «GP Galyna Protasova» на території Республіки Польща (вул. Антоні Добровольского, 12, 30-394 Краків, Польща) транспортний засіб - легковий автомобіль марки Mercedes-Benz, модель S-500, номер кузова НОМЕР_1 , об`єм двигуна 4663 см3, 2014 календарного року виготовлення, який був у використанні (в стані після дорожньо-транспортної пригоди). Вартість придбання автомобіля становила 18000,00 євро. Вказана обставина підтверджується наявними в матеріалах справи завіреною копією платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах № 1 від 25.06.2019, завіреною копією меморіального валютного ордеру № 068FT1 від 26.06.2019, нотаріально завіреною копією перекладу рахунка- фактури проформи FPRO/000004/19 від 24.06.2019; нотаріально завіреною копією перекладу свіфт-платіж № BCI04190626/L (INGBPLPW) від 26.06.2019.

На підставі таких документів «GP Galyna Protasova» видано рахунок - фактура (інвойс) FV/2019/06/0003 від 26.06.2019, в якій зазначено ціна 18000,00 євро, за яку було продано ТЗ- Mercedes-Benz, модель S-500, номер кузова НОМЕР_1 .

Даний автомобіль був імпортований з Республіки Польща, про що свідчить оформлена митна декларація країни відправлення (супровідний експортний документ) MRN 19PL351020Е0456546 від 04.07.2019.

Декларантом ФОП ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 , як одержувача товару, 08.07.2019 подано до Київської міської митниці ДФС електронну митну декларацію UA100110/2019/141712, якою задекларовано для митного оформлення товар, що ввозиться на територію України, а саме: автомобіль легковий, марки Mercedes-Benz, модель S-500, номер кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 4663 см3, 2014 календарного року виготовлення, загальна кількість місць для сидіння, включаючи водія 5, кількість дверей 4; колісна формула: 4x2 при цьому використала резервний метод, зазначивши ціну 28 702,00 євро.

В графі 31 декларації відображений стан і умови доставления товару: "авто після ДТП, наявність пошкодження аварійного характеру".

В графі "42" (ціна товару) декларації визначено 18000,00 EUR, а в графах "45" (коригування) і "46" (статистична вартість) 830 951,37 гривень, яка із урахуванням графи "23" (курс валюти) 28.95099200 становить 28 702,00 EUR.

Митну вартість товару визначено за другорядним (6) методом, тобто за резервним методом, на підтвердження чого заповнено графу "43" митної декларації.

В додаток до вказаної митної декларації митним брокером додано копії документів: рахунок-фактуру (інвойс) FV/2019/06/0003 від 26.06.2019, в якій вказано продавця автомобіля, покупця автомобіля марки Mercedes-Benz, модель S-500, ОСОБА_1 , номер кузова НОМЕР_1 , ціна 18 000,00 євро за яку був проданий ТЗ; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу UA 209020/2019/31110 від 05.07.2019; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу UA 100110/2019/141488 від 05.07.2019; тимчасове свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 від 17.06.2019; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу UI НОМЕР_3 від 26.02.2014; довідка № 05.07.2019-46 від 05.07.2019; фото автомобіля; розшифровку він-коду, квитанцію про сплату митних платежів від 02.07.2019; експортну декларацію MRN 19PL351020E0456546 від 04.07.2019; сертифікат відповідності колісного транспортного засобу № 21524187 від 05.07.2019; закордонний паспорт ОСОБА_1 НОМЕР_4 , паспорт громадянина України ОСОБА_1 з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні ВТ118563 від 16.12.2014.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що 08 липня 2019 року від Київської міської митниці Державної фіскальної служби на адресу митного брокера позивача надіслано електронний запит про надання додаткових документів з метою підтвердження числових значень складових митної вартості товару та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, зокрема:

- договору (угоди, контракту) з третіми особами, пов`язаними з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

- рахунків про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

- рахунків про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

- копію митної декларації країни відправлення

- каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листи) виробника товару;

- страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування;

- банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару;

- транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення;

- за власним бажанням подати додаткові наявні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

10 липня 2019 року митним брокером позивача на адресу Київської міської митниці Державної фіскальної служби направлено заяву № 5 про відкликання митної декларації UA100110/2019/141712 від 08.07.2019 з метою коригування митної вартості.

11 липня 2019 року позивачем на адресу Київської міської митниці Державної фіскальної служби направлено заяву про застосування для цілей оподаткування фактурну вартість, яка міститься в рахунку-фактурі (інвойс) FV/2019/06/0003 від 26.06.2019 та в якій зазначено числове значення, яке являє собою ціну, що була фактично сплачена за товар, просив підтвердити митну вартість сумі 18 000,00 євро та повідомив про відсутність інших документів, які вимагались митницею.

11 липня 2019 року Київською міською митницею Державної фіскальної служби прийнято рішення про коригування митної вартості UА100000/2019/000206/2, яким позивачу визначено митну вартість заявленого до митного оформлення товару у розмірі 36 700,00 євро.

Також, митним органом сформовано картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100110/2019/00885 від 11.07.2019, на підставі якої позивачу відмовлено у прийнятті митної декларації або документа, що її замінює на підставі частини 6 статті 54, 256 Митного кодексу України.

Незгода позивача із вказаним рішенням від 11 липня 2019 року та карткою відмови зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Засади державної митної справи, зокрема, правовий статус органів доходів і зборів, митна територія та митний кордон України, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, митні режими та умови їх застосування, заборони та/або обмеження щодо ввезення в Україну, вивезення з України та переміщення через територію України транзитом окремих видів товарів, умови та порядок справляння митних платежів, митні пільги, визначаються Митним кодексом України та іншими законами України.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (частина 1 статті 49 Митного кодексу України).

Стаття 51 Митного кодексу України врегульовує порядок визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу (частина 1 статті 51 Кодексу).

Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частина 2 статті 51 Кодексу).

Стаття 57 Митного кодексу України визначає методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту.

Визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний (частина 1 статті 57 Кодексу).

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (частина 2 статті 57 Кодексу).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина 3 статті 57 Кодексу).

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог

щодо її конфіденційності (частина 4 статті 57 Кодексу).

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу (частина 5 статті 57 Кодексу).

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина 6 статті 57 Кодексу).

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу (частина 8 статті 57 Кодексу).

Метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів (частина 1 статті 58 Кодексу).

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (частина 2 статті 58 Кодексу).

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (частина 1 статті 52 Митного кодексу України).

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (частина 2 статті 52 Кодексу).

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 Кодексу).

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина 2 статті 53 Кодексу).

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (частина 1 статті 54 Кодексу).

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частина 2 статті 54 Кодексу).

Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина 6 статті 54 Кодексу).

У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина 7 статті 54 Кодексу).

Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів (частина 1 статті 55 Кодексу).

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частина 3 статті 53 Кодексу).

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу (частина 3 статті 58 Кодексу).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу (частина 3 статті 57 Кодексу).

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина 4 статті 57 Кодексу).

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу (частина 8 статті 57 Кодексу).

У повідомленні відповідача від 08 липня 2019 року, яку надав позивач, але не надав з відзивом відповідач, містилась вимога надати документально підтвердженні страхові документи, інші документи, що містять відомості про вартість страхування (чеки, рахунки страхових компаній тощо); платіжні документи, рахунки про здійснення платежів третім особам; рахунки про сплату посередницьких послуг; каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листи) виробника товару; транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення; договори з третіми особами, аргументуючи це тим, що подані представником позивача документи не містять всіх відомостей , що підтверджують числові значення митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни , що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

З наведеного вбачається, що відповідач поставив під сумнів митну вартість товару у зв`язку із відсутністю, зокрема, платіжних документів, що підтверджують оплату товару та всіх складових митної вартості при цьому не зазначав про жодні розбіжності, а також сумніви в достовірності поданих документів, про які відповідач зазначив в відзиві на адміністративний позов.

Стаття 53 МК України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МК України).

Згідно частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок- проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В силу вимог частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин 1 та 2 статті 53 Кодексу слідує, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

На переконання суду, подані 08.07.2019 декларантом до митного оформлення документи за назвою і змістом відповідали вимогам пунктів 1, 3 частини 2 статті 53 МК України, не мали розбіжностей чи підробки та підтверджували фактичну ціну, яка була сплачена позивачем за придбаний ТЗ.

Крім того, відповідач просив позивача надати рахунки про здійснення платежів третім особам.

Однак суд звертає увагу, що визначення покупця (отримувача) товару чи власника товару не впливає на його митну вартість. Крім того, продавець товару підтвердив, що треті особи не мають будь-яких прав чи претензій щодо придбаного автомобіля, право керування/транспортування автомобіля не обмежено, автомобіль не знаходиться у заставі, спори щодо прав власності на автомобіль відсутні. У зв`язку з цим суд вважає, що у відповідача не було підстав для витребування від декларанта рахунків про здійснення позивачем платежів третім особам.

Також судом встановлено, що страхування автомобіля не здійснювалося; відомості про те, що таке за умовами купівлі-продажу повинне було здійснюватися за рахунок позивача з жодних документів не випливає, відтак вимога надати документи про вартість страхування автомобіля також є необґрунтованою та за наведених умов не виконуваною, оскільки обов`язок застрахувати цей автомобіль у позивача був відсутній.

Щодо відсутності у позивача каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листи) виробника товару, суд зазначає, що в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Відсутність специфікацій, прейскурантів виробника товару не повинна братися митницею до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару. Більш того, у виробника товару не може бути специфікацій та прейскурантів пошкоджених після ДТП автомобілів.

Щодо відсутності у позивача рахунків про сплату посередницьких послуг; договорів з третіми особами, суд зазначає, що позивач в ході митного оформлення повідомляв про відсутність таких рахунків та договорів так як вони не складалися; відомості про те, що таке за умовами купівлі-продажу повинне було здійснюватися за рахунок позивача з жодних документів не випливає, відтак вимога надати документи про сплату посередницьких послуг та укладення договорів з третіми особами є необґрунтованою та за наведених умов не виконуваною, оскільки такий обов`язок позивача був відсутній.

Щодо відсутності у позивача документів на транспортування, то з матеріалів справи вбачається, що перевезення ТЗ здійснювалось на лафеті безкоштовно громадянином ОСОБА_3 , який не являється суб`єктом господарювання. Інших документів, які б спростували даний факт, відповідач не надав.

На підставі досліджених письмових доказів суд вважає, що використані декларантом відомості підтверджені документально та визначені кількісно; їх достовірність не спростована відомостями від компетентних органів інших країн щодо не підтвердження обставин відчуження позивачу продавцем нерезидентом - GP Galyna Protasova товару або що видані позивачу документи є фіктивними, недійсними.

Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Разом з тим, ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатньою підставою для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

За змістом пункту 5 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які перемішуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 11 вересня 2015 року №689, під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків можуть використовуватися такі джерела інформації: спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС; спеціалізовані видання, які містять інформацію про ціни, сформовані на світовому ринку; інформація, отримана від ДФС, про ціни на товари та/або сировину, матеріали, комплектуючі, які входять до складу товарів; інформація, отримана від митних органів іноземних держав за результатами перевірки автентичності документів, які подавалися під час митного контролю та митного оформлення товару; інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю, в тому числі, за результатами проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства з питань державної митної справи; інформація, отримана від державних органів, установ та організацій на запити територіальних органів та/або ДФС; цінова інформація, отримана в рамках домовленостей, укладених між ДФС та асоціаціями, спілками та іншими об`єднаннями імпортерів та виробників; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; інформація отримана з мережі Інтернет.

Суд погоджується, що наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів та ініціювання повної її перевірки, але така інформація не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Згідно із пунктом 2 частини 6 статті 54 Митного кодексу України, на підставі якого відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу. За правилами частини третьої, восьмої згаданої статті кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина 4 статті 57 Митного кодексу України).

На підставі системного аналізу вказаних законодавчих положень суд дійшов висновку, що, виходячи з принципу послідовності, передбаченого статтею 57 Митного кодексу України, відповідач при виборі методу визначення митної вартості повинен проводити консультації з декларантом, обмінюючись наявною у кожного з них інформацією. При цьому, застосування резервного методу відповідно до вимог, встановлених статтею 64 Митного кодексу України, можливе лише за наявності обґрунтованих підстав незастосування попередніх п`яти.

Разом з тим, доказів того, що відповідач провів необхідну консультацію у належний спосіб матеріли справи не містять.

Згідно із пунктом 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №598, у рішенні вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59-61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів); посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Між тим, як вбачається з рішення про коригування митної вартості товарів від 11 липня 2019 року UА100000/2019/000206/2, у ньому зазначено лише про неможливість застосування другого-п`ятого методів визначення митної вартості у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари та даних, на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно з методами четвертим та п`ятим. Доказів в підтвердження проведення посадовою особою відповідача перевірки наявності чи відсутності відомостей про митне оформлення ідентичних чи аналогічних товарів, як цього вимагають митні процедури, відповідачем суду не надано.

Відтак, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. При прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем використано виключно інформацію, надану у зв`язку зі спрацюванням ризиків АСАУР, наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел, з ЄАІС ДФС».

При цьому суд звертає увагу, що спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів детальніше проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Зазначена в Рішенні митна вартість 36 700,00 Евро, відповідачем не підтверджена та не відповідає за наявними документами дійсній митній вартості ТЗ, придбаного позивачем.

Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Такий висновок суду відповідає позиції Верховного, Суду, викладеній в постанові від 19 лютого 2019 року в справі №805/2713/16-а.

Також суд зазначає, що використання зовнішніх джерел, баз даних, каталогів для визначенням митної вартості товарів є неправомірною та такою, яка не відповідає Угоді про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року та Митному кодексу України.

Так, згідно статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року та статті 64 Митному кодексу України, митна вартість імпортних товарів не визначається на підставі мінімальної митної вартості, довільної чи фіктивної вартості.

Використання з метою визначення митної вартості будь-яких баз даних може розглядатись, як запровадження мінімальних митних вартостей. Зазначене суперечить Генеральній угоді (п.2 (ґ) статті 7) та Кодексу (ч. З ст. 64) відповідно до положень яких митна вартість для цілей митної оцінки не може визнаватися на підставі мінімальних митних вартостей.

Використання індикативних цін для цілей визначення митної вартості товарів не передбачено національним законодавством України та не відповідає Угоді про застосування статті з тарифів і торгівлі VII ГУТТ.

Таким чином, визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, на підставі мінімальних, довільних чи фіктивних вартостей, а також індикативних цін, не передбачено законодавством та не повинно здійснюватися ДФС України на практиці.

Суд окремо звертає увагу на те, що матеріалами справи підтверджено подання представником позивача до відповідача 10.07.2019 заяви № 5 про відкликання ЕМД UA100110/2019/141712, яка проігнорована відповідачем та на неї не дано письмової відповіді.

З аналізу матеріалів справи і в їх сукупності, суд приходить до висновку, що не повернувши ЕМД UА100110/2019/141712, відповідач порушив право позивача на вибір методу визначення митної вартості та з яких вбачається, що позивач під час митного оформлення визначав митну вартість з врахуванням основному методу визначення митної вартості - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Щодо інших доводів, на які посилається відповідач у відзиві, суд зазначає, що вони не мають свого документального підтвердження та виникли після прийняття Рішення та Картки, і не можуть братись судом до уваги при вирішенні питання, щодо правомірності/неправомірності прийнятих рішень.

Суд зазначає, що подані позивачем до Київської міської митниці ДФС документи та інформація при здійсненні митних формальностей з придбаним ТЗ містять всі дані та числові значення ціни, яка була фактично сплачена позивачем за придбаний ТЗ, надають можливість здійснити ідентифікацію автомобіля з ціною, яка була за нього сплачена, підтверджують всі складові митної вартості та спростовують заявлені вимоги відповідача, не містять розбіжностей та підробки і відповідають документам передбаченим Митним кодексом України, якими підтверджується митна вартість товару.

Таким чином, наведене не дає підстав вважати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 11 липня 2019 року UА100000/2019/000206/2 обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини 2 статті 55 Митного кодексу України, відтак наявні підстави для його скасування у судовому порядку як протиправного, а отже і картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА100110/2019/00885 від 11.07.2019.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з`ясованих судом обставин вбачається, що позов ОСОБА_1 до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Суд також звертає увагу, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову, суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень, відтак, суд вважає за доцільне, задовольняючи позов викласти зміст резолютивної частини, з урахуванням специфіки позовних вимог, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 2315,50 грн.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 192, 241-246, 250, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) до Київської міської митниці ДФС (місцезнаходження: 03680, м. Київ, бульв. Вацлава Гавела, 8-А; ) про визнання протиправними та скасування рішень задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Київської міської митниці ДФС від 11 липня 2019 року № U А100000/2019/000206/2.

3. Визнати протиправною та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №UA100110/2019/00885 від 11 липня 2019 року Київської міської митниці ДФС.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 2315,50 грн. (дві тисячі триста п`ятнадцять гривень п`ятдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської митниці ДФС.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко