Справа № 520/11139/19
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2020-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Зоркіна Ю.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2020 р. Справа № 520/11139/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2020, по справі № 520/11139/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо зменшення розміру ставки грошового забезпечення з 90 відсотків до 70 відсотків; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії у розмірі 90 відсотків відповідних сум грошового забезпечення з урахуванням довідки про грошове забезпечення від 22.03.2018 № ФХ112869, наданої Харківським обласним військовим комісаріатом, починаючи з 01.01.2018, з урахуванням проведених виплат.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, щодо зменшення ОСОБА_1 розміру пенсії з 90 % грошового забезпечення до 70 % грошового забезпечення.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію в розмірі, який обчислено 90% грошового забезпечення, визначеного станом на 01.03.2018 відповідно до довідки № 112869 від 22.03.2018 року з 01.01.2018 з урахуванням проведених виплат.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

14.02.2020 від позивача надійшла заява про встановлення судового контролю за виконанням рішення шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати протягом трьох місяців з дати винесення ухвали звіт про виконання рішення суду від 22.11.2019 у справі 520/11139/19.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду по справі № 520/11139/19 відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою його заяву задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви позивача, виходив з відсутності підстав для задоволення заяви в порядку ст. 382 КАС України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 14 КАС України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи.

За визначенням ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Згідно з ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Аналіз викладених норм дає змогу дійти висновку, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду та вирішується на його розсуд.

Так, судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Отже, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється з метою реалізації завдань адміністративного судочинства.

Встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання свої зобов`язань у межах відповідної справи.

Тобто, встановлення судового контролю при ухваленні судового рішення по суті позовних вимог попереджує неналежне виконання обов`язків, що виникли внаслідок задоволення позовних вимог.

При цьому, за змістом ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, такі процесуальні дії є диспозитивним правом суду, та можуть бути застосовані за наявності об`єктивних обставин, існування яких доведено відповідними доказами.

Слід враховувати, що вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд повинен з`ясувати, чи виконано судове рішення, причини, які призвели до невиконання такого рішення та чи є вони об`єктивними, а також оцінити ризики, які можуть існувати для позивача у випадку невиконання рішення суду.

Судом першої інстанції при вирішенні питання щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 встановлено, що у зазначеній справі виданий виконавчий лист від 16.01.2020 щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії в розмірі, який обчислено 90% грошового забезпечення, визначеного станом на 01.03.2018 відповідно до довідки № 112869 від 22.03.2018 року з 01.01.2018 з урахуванням проведених виплат.

Водночас, позивачем в обгрунтування заяви про встановлення судового контрою за виконанням судового рішення не зазначено жодних підстав необхідності застосування судом таких заходів та не надано доказів на підтверждення того, що відповідачем не виконується судове рішення чи відповідач має намір ухилятись від його виконання.

У той же час, із матеріалів справи встановлено, що постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 29.01.2020 відкрито виконавче провадження № 61083732.

Так, завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження, що визначено ст.1 Закону України "Про виконавче провадження".

У разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України "Про виконавче провадження" врегульований порядок дій та заходів, що спрямованих на примусове виконання таких рішень.

Отже, рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, що у першу чергу забезпечується через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

У той же час, судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Отже, позивачем не вичерпано загальний порядок виконання судового рішення, визначений Законом України "Про виконавче провадження".

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у даній справі за заявою позивача.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 по справі № 520/11139/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Ральченко
Судді Г.Є. Бершов В.В. Катунов