Справа № 640/8299/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2020-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2020 року м. Київ № 640/8299/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮККА-СОЮЗ»

до Головного управління Держгеокадастру у Київській області,

третя особа без

самостійних вимог - Державне підприємство «Білоцерківське лісове господарство»,

на предмет спору

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮККА-СОЮЗ» (далі - позивач, Товариство, ТОВ «ЮККА-СОЮЗ») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Київській області) та просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у вчиненні відповідного запису про усунення зауважень та пропозицій на висновку державної експертизи землевпорядної документації від 14 грудня 2018 року №3524-18 у формі листа від 18 квітня 2019 року №28-10.9-5448/2-19;

- зобов`язати відповідача вчинити дії щодо посвідчення факту врахування зауважень шляхом здійснення відповідного запису на висновку державної експертизи землевпорядної документації від 14 грудня 2018 року №3524-18.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що ТОВ «ЮККА-СОЮЗ» є власником комплексу нежитлових будівель, та маючи намір щодо придбання земельної ділянки державної власності, на якій ці об`єкти розташовані, після необхідного погодження в органах державної влади відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» подало проект землеустрою 2018 року до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру для проведення експертизи землевпорядної документації, за результатами якої складений висновок від 14 грудня 2018 року та зафіксовано ряд зауважень до землевпорядної документації та зроблено висновок про те, що проект не у повній мірі відповідає вимогам законодавства країни, встановленим нормам і правилам та повертається на доопрацювання. Контроль за усуненням зауважень покладено на відповідача.

Після усунення зауважень проект землеустрою разом з клопотанням та коректурним аркушем подано відповідачу, проте за результатами розгляду відповідач надіслав лист від 18 квітня 2019 року №28-10.9-5448/2-19, у якому зазначено, що зауваження 2 Висновку землевпорядної експертизи враховано частково. До проекту землеустрою не долучено матеріали, що підтверджують віднесення запроектованої земельної ділянки до земель рекреаційного призначення згідно вимог статті 20 Земельного кодексу України. Крім того за наявними в управлінні даними, запроектована до відведення земельна ділянка перебуває у постійному користуванні ДП «Білоцерківське лісове господарство» на підставі матеріалів лісовпорядкування, що свідчить про її належність до земель лісогосподарського призначення.

Позивач вважає такі висновки відповідача протиправними, вчиненими на підставі неправильної оцінки наявних документів та помилкового застосування норм та актів земельного законодавства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 травня 2019 року відкрито провадження у справі № 640/8299/19, визначено розгляд справи провадити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державне підприємство «Білоцерківське лісове господарство», запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву та усі наявні докази.

Від відповідача 26 червня 2019 року надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що розробником землевпорядної документації з метою усунення зауважень, визначених пунктом 10 Висновку у частині долучення матеріалів, що підтверджують віднесення запроектованої до відведення земельної ділянки до земель рекреаційного призначення, згідно вимог частини першої статті 20 Земельного кодексу України, до проекту землеустрою було долучено копію розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 11 лютого 2004 року №57 «Про надання в оренду земельних ділянок». Проте у наведеному розпорядженні відсутня будь-яка інформація про віднесення земельної ділянки до земель рекреаційного призначення, тому проект землеустрою повернуто розробнику як такий, що не в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства України.

Від третьої особи у справі 10 липня 2019 року надійшли пояснення по суті позовних вимог, які прийняті судом, та у яких зазначається, що ДП «Білоцерківське лісове господарство» створене для ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання та відтворення лісів; право постійного користування спірною земельною ділянкою підтверджується рядом документальних доказів і у наявного землекористувача не вилучалася і використовується за цільовим призначенням - ведення лісового господарства. Проти позовних вимог заперечує, звертає увагу на невідповідність інформації, наведеної у поданих позивачем документах фактичним обставинам, недоліки оформлення землевпорядної документації та наполягає на приналежності земельної ділянки до земель лісового фонду.

Також 24 липня 2019 року від третьої особи надійшли додаткові пояснення, у яких підтримано позицію відповідача у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ДЕ «Білоцерківське лісове господарство» про поновлення строку для надання заперечень.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши у письмовому провадженні подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, встановивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ЮККА-СОЮЗ» є власником нежитлових будівель, які знаходяться на території урочища «Піщане» на території Рокитянської селищної ради Рокитянського району Київської області, та з метою придбання земельної ділянки державної власності, на якій ці об`єкти розташовані, на підставі розпорядження Київської обласної державної адміністрації №439 від 10 серпня 2019 року замовило у землевпорядної організації ТОВ «Регіональний центр розвитку» розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування об`єктів рекреаційного призначення.

Після отримання висновків відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Рокитянської районної державної адміністрації від 16 жовтня 2018 року №01-11/181, ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 13 листопада 2018 року №10050/82-18, відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації проект землеустрою подано позивачем до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру для проведення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації.

В результаті проведеної експертизи складений висновок від 14 грудня 2018 року №3524-18, у якому викладено ряд зауважень та зазначено, що проект не у повній мірі відповідає вимогам законодавства України, встановленим нормам і правилам та повертається для доопрацювання. Контроль за усуненням зауважень покладено на ГУ Держгеокадастру у Київській області.

Виходячи з положень Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», державна експертиза землевпорядної документації - це діяльність, метою якої є дослідження, перевірка, аналіз та оцінка об`єктів експертизи на предмет їх відповідності вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам, а також підготовка обґрунтованих висновків для прийняття рішень щодо об`єктів експертизи.

У разі, якщо об`єкт державної експертизи не повною мірою відповідає вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам, він повертається на доопрацювання. При цьому вказуються конкретні вимоги, відповідно до яких необхідно внести зміни і доповнення до об`єкта державної експертизи.

Відповідно до положень Методики проведення державної експертизи землевпорядної документації, затвердженої наказом Держкомзему України від 03 грудня 2004 року №391 землевпорядна документація, яка не у повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам, повертається на доопрацювання.

Об`єкт експертизи, який повернуто на доопрацювання, оцінюється позитивно та погоджується після внесення змін і доповнень до нього в порядку, передбаченому цією Методикою з урахуванням зауважень та пропозицій, зазначених у висновку державної експертизи.

Як зазначає позивач, після усунення виявлених зауважень проект землеустрою разом з клопотанням та коректурним аркушем подано розробником землевпорядної документації до ГУ Держгеокадастру у Київській області, за результатами розгляду яких відповідачем надано лист від18 квітня 2019 року №28-10.9-5448/2-19, у якому зазначено, що зауваження 2 Висновку землевпорядної експертизи враховано частково. До проекту землеустрою не долучено матеріали, що підтверджують віднесення запроектованої земельної ділянки до земель рекреаційного призначення згідно вимог статті 20 Земельного кодексу України. Крім того за наявними в управлінні даними, запроектована до відведення земельна ділянка перебуває у постійному користуванні ДП «Білоцерківське лісове господарство» на підставі матеріалів лісовпорядкування, що свідчить про її належність до земель лісогосподарського призначення.

Із зазначеним рішенням у формі листа від 18квітня 2019 року не погоджується позивач та стверджує, що належно долучив до матеріалів підтвердження віднесення запроектованої земельної ділянки до земель рекреаційного призначення, а саме:

- копії з матеріалів проекту відведення земельної ділянки в оренду для розміщення православного монастиря Білоцерківської єпархії Української православної церкви в межах Рокитянської селищної ради Рокитянського району Київської області, розроблений ТОВ «Київський регіональний інститут земельної реформи» у 2002 році;

- копію розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 11 лютого 2004 року №57 «Про надання в оренду земельних ділянок»;

- листи відділу у Рокитянському районі ГУ Держгеокаждастру у Київській області від 12 грудня 2017 року №19-10-0.34-305/115-17 та від 11 вересня 2018 року №409/175-18.

Також позивач стверджує, що згідно з наведеними документами у 2002 році на земельну ділянку площею 9,9992 га, яка включає в себе територію земельної ділянки, що запроектована для відведення згідно з проектом землеустрою 2018 року, був розроблений проект землеустрою, згідно з яким передбачалося здійснення відведення земельної ділянки за рахунок земель лісогосподарського призначення та віднесення вказаних земель до категорії земель рекреаційного призначення, що підтверджується технічним завданням до вказаного проекту, а також його графічними матеріалами, у яких наведений діючий на той час код цільового використання відповідно до УКЦВЗ (Український класифікатор цільового використання землі, затверджений листом Держкомзему України від 24 квітня 1998 року №14-1-7/1205), 4.3 - землі рекреаційного призначення.

Даний проект землеустрою 2002 року був затверджений розпорядженням Київської обласної державної адміністрації від 11 лютого 2004 року №57, тому, на думку позивача, з цього моменту відбулася зміна цільового призначення земельної ділянки з «земель лісогосподарського призначення» на категорію земель «рекреаційного призначення» та прийнято рішення про надання земельної ділянки у користування.

Отже, позивач вважає розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 11 лютого 2004 року №57 тим документом, яким підтверджується віднесення запроектованої до відведення земельної ділянки до категорії земель рекреаційного призначення в розумінні статті 20 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття розпорядження).

Судом досліджено зміст розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 11 лютого 2004 року №57, та з`ясовано, що ним, зокрема, затверджено: розроблений ТОВ «Київський регіональний інститут земельної реформи» проект відведення земельної ділянки загальною площею 9,9992 га лісів першої групи за рахунок земель Білоцерківського держлісгоспу на території Рокитянської селищної ради Рокитянського району; надано Білоцерківській єпархії Української православної церкви в оренду на 50 років земельну ділянку, зазначену в пункті 1.3 цього розпорядження, для будівництва православного монастиря.

Отже, як встановлено судом, у розпорядженні Київської обласної державної адміністрації від 11 лютого 2004 року №57 відсутня будь-яка інформація, що земельна ділянка, яка передається в оренду Білоцерківській єпархії Української православної церкви, змінює категорію з «земель лісогосподарського призначення» та з часу прийняття розпорядження відноситься до «земель рекреаційного призначення».

Таким чином, документальних підтверджень зміни категорії земельної ділянки з «земель лісового господарства» до «земель рекреаційного призначення» суду не надано, твердження щодо зворотного є суб`єктивною оцінкою позивача та його тлумаченням змісту розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 11 лютого 2004 року №57.

Окрім того, третьою особою у справі - ДП «Білоцерківське лісове господарство» надано до матеріалів справи документи, які підтверджують право постійного користування державного підприємства спірною земельною ділянкою, а саме:

- проект організації та розвитку лісового господарства ДП «Білоцерківське лісове господарство» Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства Сухоліське лісництво, 2015 рік;

- проект організації та розвитку лісового господарства ДП «Білоцерківське лісове господарство» Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства з пояснювальною запискою;

- таксаційний опис земельних ділянок лісового фонду за станом на 01 січня 2015 року.

З наведених документів вбачається, що площа земель лісового фонду ДП «Білоцерківський лісгосп» на території Рокитянської сільської ради Рокитянського району Київської області становить 3 686,5 га.

Зазначена земельна ділянка відповідно до норм чинного законодавства України у наявного землекористувача не вилучалася.

Отже, на даний час ДП «Білоцерківський лісгосп» має закріплене (оформлене) право постійного користування лісовими угіддями, у тому числі й на спірній земельній ділянці, площею 3 686,5 га, використовує її за цільовим призначенням - веденням лісового господарства.

При цьому, у проекті землеустрою, наданого позивачем, міститься копія абрису земельної ділянки, в описі меж якої зазначено, що від А до Б - землі державної власності в адміністративних межах Рокитянської селищної ради (ТОВ «ЮККА-СОЮЗ» - :10:001:0002); від Б до В - землі державної власності в адміністративних межах Рокитянської селищної ради (ДП «Білоцерківське лісове господарство»); від В до Г - землі державної власності в адміністративних межах Острівської селищної ради (запас); від Г до А - землі державної власності в адміністративних межах Рокитянської селищної ради(запас).

В Акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який наявний в проекті землеустрою, не вказано суміжних землевласників, у тому числі ДП «Білоцерківське лісове господарство», відсутні підписи суміжних землевласників, відсутня дата складання Акту та інформація про кадастровий номер земельної ділянки, межі якої встановлені межовими знаками.

При цьому, погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками (користувачами) є обов`язковим при виділені земельної ділянки у власність, чого позивачем зроблено не було.

З наведеного суд приходить до висновку, що чітких меж спірної земельної ділянки не визначено, не погоджено із суміжними власниками (користувачами), а окрім того, ДП «Білоцерківський лісгосп» вважає зазначену земельну ділянку такою, що входить до складу земель, якими воно користується на постійній основі, та відносить її до земель лісогосподарського призначення.

Отже, між позивачем та третьою особою у справі наявні вищеозначені спірні питання, які підлягають вирішенню до вирішення питання про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу.

За таких обставин суд не вбачає ознак протиправності у відповіді Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 18 квітня 2019 року №28-10.9-5448/2-19 щодо повернення Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ «ЮККА-СОЮЗ» для обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, яка розташована в урочищі «Піщане» на території Рокитянської селищної ради Рокитянського району Київської області, як такий, що не у повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам.

Згідно з частиною першою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини першої статі 1861 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Частиною п`ятою цієї ж статті передбачає, що органи, зазначені у частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.

Отже, законодавством чітко передбачено можливі дії розробника у разі отримання висновку стосовно наявних недоліків проекту землеустрою, а також у разі відмови у погодженні проекту.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналізуючи дії та висновки відповідача, викладені у листі від 18 квітня 2019 року №28-10.9-5448/2-19 стосовно недоліків проекту землеустрою позивача, суд не знаходить порушень положень частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Одночасно суд вважає за доцільне зазначити, що спосіб захисту, обраний позивачем та викладений у позовних вимогах не відповідає вимогам частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, а вимоги в частині зобов`язання відповідача вчинити дії щодо посвідчення факту врахування зауважень шляхом здійснення відповідного запису на висновку державної експертизи землевпорядної документації від 14 грудня 2018 року №3524-18 зачіпають ті повноваження відповідача, які є дискреційними, та щодо яких суд не має права втручання.

Враховуючи викладене вище у сукупності, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких відшкодуванню підлягають судові витрати сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень при задоволенні позову.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮККА-СОЮЗ» до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Державне підприємство «Білоцерківське лісове господарство», про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮККА-СОЮЗ», адреса: 01042, м. Київ, вул. І. Кудрі, 37, рнокпп 32915653, тел. .

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Київській області, адреса: 03115, м. Київ, вул. Серпова, 3/14, , тел.+.

Суддя В.І. Келеберда