Справа № 653/1544/20
Суддя: Берлімова Ю. Г.
Дата ухвалення: 2020-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 653/1544/20
Провадження № 2-а/653/64/20
РІШЕННЯ

іменем України

08 липня 2020 року м. Генічеськ

Генічеський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Берлімової Ю.Г.

за участю секретаря Волвенко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в АР Крим та м. Севастополі Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови щодо притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в АР Крим та м. Севастополі Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Позовні вимоги мотивує тим, що 18 травня 2020 року відповідач виніс постанову серії ДП 18 № 861317 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, відповідно до якої 18 травня 2020 року о 08:49 годині ОСОБА_1 на 500 км автошляху М-18 на належному йому автомобілі рухався по смузі зустрічного руху для об`їзду перешкоди, чим порушив п. 11.3 ПДР України. Наголошує, що не вчиняв вказаного правопорушення, оскільки він проїжджав пост, де з введенням карантинних заходів на смузі його руху встановлені блоки та для їх об`їзду водії змушені виїжджати на смугу зустрічного руху. Крім того, наявність такої перешкоди не заперечується й самим відповідачем, оскільки про неї зазначено у постанові. Таким чином, оскільки п. 11.3 ПДР України дозволяє виїзд на смугу зустрічного руху для об`їзду перешкоди вважає винесену постанову незаконною. Просить суд визнати протиправною постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ДП 18 № 861317 від 18 травня 2020 року та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 за відсутністю складу правопорушення.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти доводів позовної заяви заперечує та наголошує, що відповідачем було виявлено автомобіль під керуванням позивача, який на автодорозі М-18 рухався по зустрічній смузі для руху, після об`їзду перешкоди, чим порушив вимоги п. 11.3 ПДР України. Встановивши вказаний факт відповідачем було складено постанову про адміністративне правопорушення та за результатами розгляду справи до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Таким чином вказує, що відповідач виніс постанову з дотриманням вимог чинного законодавства. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 був відсутнім. Його адвокат Токарєва І.В. надала до суду клопотання, в якому просила розгляд справи провести за їх відсутністю, в порядку письмового провадження. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні був відсутнім. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома що у відповідності до положень ч. 1 ст. 205 КАС України не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши представлені суду письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами по справі належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову з наступних підстав.

Реалізовуючи свої повноваження, суб`єкти владних повноважень повинні діяти добросовісно та на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Суд при вирішенні справи, відповідно до ст. 9 КАС України, перевіряє законність дій чи прийнятого рішення суб`єкта владних повноважень.

Частина 2 ст. 222 КУпАП наділяє повноваженнями працівників органів і підрозділів Національної поліції від імені органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення, в тому числі і передбаченими ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за, зокрема, порушення правил розташування транспортних засобів на проїзній частині та тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Так, пункт 11.3 ПДР України передбачає, що на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

Слід зазначити, що пред`являючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначає, що у винесеній відносно нього постанові суть правопорушення викладена, як рух по смузі зустрічного руху для об`їзду перешкоди, що на думку позивача, не є порушенням вимог п. 11.3 ПДР України, оскільки позивач, за відсутності можливості рухатися по своїй смузі, змістився на зустрічну смугу для того, щоб об`їхати перешкоду, не створюючи при цьому небезпеки для інших учасників руху та діяв в межах ПДР, в тому числі дотримувався вимог п. 11.3 ПДР України.

Разом з тим, як вбачається з копії наданої постанови та пояснень, викладених відповідачем у своєму відзиві на позов, суттю правопорушення, є саме рух по зустрічній смузі для руху вже після об`їзду перешкоди.

Так, з наданої відповідачем копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП 18 № 861317 від 18 травня 2020 року, вбачається, що поліцейським роти № 4 взводу № 2 УПП в Херсонській області Завістовським В.Р. винесено постанову відносно ОСОБА_1 , який керуючи транспортним засобом ВАЗ2112 д/з НОМЕР_1 травня 2020 року о 08:49 годині на автодорозі М-18 500 км рухався по зустрічній смузі для руху після об`їзду перешкоди, чим порушив вимоги п. 11.3 Правил дорожнього руху, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. На ОСОБА_1 цією постановою накладене адміністративне стягнення - штраф 425 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд дослідив наданий позивачем на підтвердження позовних вимог диск з відеозаписом та диски з відеозаписами, наданні відповідачем в якості доказів на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються заперечення.

Зміст відтворених відеозаписів зводиться до спілкування ОСОБА_1 та поліцейських з приводу пред`явленого ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху, а саме його руху по зустрічній смузі та містить процес розгляду справи за фактом порушення п. 11.3 ПДР України. Під час даного розгляду ОСОБА_1 наголошував, що здійснював об`їзд перешкоди через неможливість рухатись по своїй смузі та на тому, що дорожній рух, ускладнений створеними перешкодами погано організований, відсутні необхідні розмітки, конуси, що дозволяли водіям орієнтуватись на дорозі.

Слід наголосити, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Незважаючи на те, що представник відповідача надав до суду відзив, в якому фактично заперечує проти доводів позивача та наголошує на законності дій поліцейського, до суду не надано належних доказів, на яких ґрунтуються вказані заперечення.

На підтвердження провини позивача відповідач надав лише постанову про адміністративне правопорушення та відео фіксацію розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Проте, позивач факт виїзду на зустрічну смугу не заперечує та пояснює це саме об`їздом перешкоди, якою є блоки, встановленні на посту у зв`язку із введеними карантинними заходами на смузі його руху.

Наявність перешкод зафіксована й у наданих до суду відеозаписах та не заперечується самим відповідачем.

Разом з тим, суду не надані жодні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 після об`їзду перешкоди продовжував рух по зустрічній смузі, у зв`язку із чим відносно нього була винесена постанова за фактом порушення п. 11.3 ПДР України.

Так, суду не надані жодні фактичні данні, в розумінні ст. 251 КУпАП, на підставі яких можливо встановили наявність факту порушення позивачем ПДР України, зокрема, відсутня фіксація порушення, відсутні дані щодо конкретного руху позивача до моменту його зупинки працівниками поліції в умовах встановлених перешкод, відсутня інформація щодо відстані, що проїхав водій після перешкоди до моменту зупинки транспортного засобу, що могла свідчити про навмисний рух водія по зустрічній полосі.

Тобто відсутні належні докази того, що рух автомобіля по зустрічній смузі не був об`їздом перешкоди, що допускається й самим п. 11.3 ПДР України.

Також слід зазначити, що Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена Наказом МВС України № 1395 від 7 листопада 2015 року передбачає винесення інспектором адмінпостанови без складання протоколу у разі виявлення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого, зокрема, ч. 2 ст. 122 КУпАП (абз. 2 п. 4 розділу I).

При цьому, незважаючи на те, що працівник патрульної поліції може винести постанову на місці вчинення правопорушення, тобто на місці зупинки транспортного засобу, проте така постанова не може бути винесена без розгляду адміністративної справи.

Дані норми вказують на те, що працівник патрульної поліції повинен дотримуватися вимог ст. 283 КУпАП та встановленого пунктом 9 Розділу ІІІ вищевказаної Інструкції порядку розгляду справи поліцейським, під час якого, зокрема, заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Всупереч вказаного, під час розгляду справи не були дослідженні докази, що вказували на факт вчинення адміністративного правопорушення. Не містить посилання на такі докази й сама постанова.

Таким чином, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, проте одночасно, сама по собі постанова про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Відповідачем, на якого законом покладено обов`язок щодо збирання доказів правопорушення та на якого покладений обов`язок доказування правомірності свого рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, не надано суду докази, які б безпосередньо свідчили про наявність події правопорушення, яка б була підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП..

Враховуючи викладене вище, скоєння ОСОБА_1 оскаржуваного адміністративного правопорушення є недоведеним, а тому притягнення позивача до адміністративної відповідальності шляхом винесення спірної постанови не може вважатися законним і обґрунтованим.

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення (ч. 3 ст. 286 КАС України).

Внаслідок цього, оскаржувана постанова, як така, що винесена з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права підлягає скасуванню як незаконна, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд дійшов до таких висновків.

Частиною 1 ст. 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 18 березня 2020 року (провадження №11-1287апп18, справа № 543/775/17) відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 13 грудня 2016 року (провадження № 21-1410а16) про те, що у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення судовий збір у порядку і розмірах, встановлених Законом № 3674-VI, сплаті не підлягає, вказавши, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 18 березня 2020 року, у справах щодо накладення адміністративного стягнення за подання позовної заяви судовий збір складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України).

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Таким чином, враховуючи те, що позов підлягає задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 420 грн. 40 коп. на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 5, 6, 77, 241-250, 286 КАС України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в АР Крим та м. Севастополі Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови щодо притягнення до адміністративної відповідальності- задовольнити.

Визнати незаконною постанову серії ДП 18 № 861317 від 18 травня 2020 року, винесену в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 та скасувати її.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в АР Крим та м. Севастополі Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: Херсонська область, м. Херсон, проспект Адмірала Сенявіна, 128) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Генічеський районний суд Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Генічеського районного суду Ю. Г. Берлімова