Справа № 520/7334/2020
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2020-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

15 липня 2020 р. Справа № 520/7334/2020

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Бідонько А.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків,61022) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Відділу з питань перерахунків пенсій N64 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (СДРІІОУ: 14099344) від 29.05.2020 р. без номеру.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) з 01.01.2014 по 02.08.2014 у відповідності до ч. 4 ст. 54 Закону України) «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року у відповідності до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи із мінімального розміру пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст.. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати однією су мою. з у рахуванням раніше сплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що отримує основну державну пенсію по ІІ групі інвалідності та додаткову пенсію відповідно до Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Позивач вважає, що у період з 01.01.2014 по 02.08.2014 нарахування та виплата основної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, повинні були здійснюватись відповідно до статей 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Позивач зазначає, що в травні 2020 року він звернувся до відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №4 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою, в якій просив здійснити перерахунок щомісячної основної державної пенсії по інвалідності з 01.01.2014 року по 02 серпня 2014 року по 2 групі інвалідності в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, відповідно до ч.4 ст. 54. уст. 6~ Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та з врахуванням вимог статті 50 та частини 4 статті 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Однак, рішенням відділу з питань перерахунків пенсії № 4 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 29.05.2020 року ОСОБА_1 було відмовлено у здійсненні перерахунку та повідомлено, що відсутні підстави для проведення перерахунку пенсії відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Виплата основної та додаткової пенсії ОСОБА_1 проводиться на законних підставах, у розмірах, встановлених постановою КМУ № 1210.

Позивач, не погодившись з відмовою щодо перерахунку їй пенсії у період з 01.01.2014 по 02.08.2014, звернувся за захистом своїх прав до суду. Просив суд позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 11.06.2020 року відкрито спрощене провадження по справі відповідно до ст. 263 КАС України. Запропоновано відповідачу надати до суду відзив на позов.

13.07.2020 року представником відповідача - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, надано до суду відзив на позов, в якому він зазначив, що розміри основної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, передбачені статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, були змінені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №745, а з 01.01.2012 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1210. За таких обставин, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вважає, що проводячи виплату основної та додаткової пенсії позивачу в розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України, пенсійний орган діяв правомірно.

Посилаючись на практику Верховного Суду пенсійний орган також зауважив, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду з даним позовом щодо перерахунку пенсії з 01.01.2014 по 02.08.2014, передбачений ст. ст. 122, 123 КАС України, просив залишити позов без розгляду.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, вимоги заявленого позову та відзиву проти нього, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 03.07.2019 року, копія якого є в матеріалах справи (а.с. 8).

Позивач є інвалідом ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджено копією довідки Серії МСЕ ХАР НОМЕР_3 від 15.03.2001 року (а.с. 16).

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує основну державну пенсію по ІІ групі інвалідності та додаткову пенсію відповідно до Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в сумах, обчислених відповідно до постанови КМУ від 23.11.2011 року №1210.

Як встановлено за матеріалами справи позивач 27.05.2020 року звернувся до відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 4 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про перерахунок пенсії за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 у відповідності до статті 50 та частини 4 статті 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та з врахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням відділу з питань перерахунків пенсії № 4 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 29.05.2020 року ОСОБА_1 було відмовлено у здійсненні перерахунку та повідомлено, що відсутні підстави для проведення перерахунку пенсії відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зазначено, що виплата основної та додаткової пенсії ОСОБА_1 проводиться на законних підставах, у розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 1210.

Не погоджуючись з отриманим рішенням пенсійного органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Частинами першою та другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Суд зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, з урахуванням принципу правової визначеності, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду в розумних межах, з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

Згідно матеріалів справи, позивачем вказано, що в період з 01.01.2014 по 02.08.2014 пенсійним органом невірно здійснювався розрахунок та виплата їй основної державної пенсії по ІІ групі інвалідності та додаткової пенсії відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв`язку із чим 27.05.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії за період з 01.01.2014 по 02.08.2014.

Рішенням відділу з питань перерахунків пенсії № 4 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 29.05.2020 року ОСОБА_1 було відмовлено у проведенні такого перерахунку.

Зазначені обставини зумовили ОСОБА_1 звернутись з позовом до суду 09.06.2020 року.

Разом з тим, суд зазначає, що пенсія є щомісячним платежем, а тому, не отримуючи кожного місяця у належному розмірі починаючи з 01.01.2014 року позивач повинна була бути обізнана про порушення свого права та мала змогу звернутись до суду за їх захистом.

Вказаний висновок відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 08.08.2019 у справі № 127/13736/16-а, від 09.12.2019 року у справі №431/1700/16-а.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, твердження позивача, що відносини щодо реалізації її права на соціальний захист між ним та пенсійним органом виникли з моменту отримання відповідачем його заяви про перерахунок пенсії, є безпідставними та не беруться судом до уваги при визначенні строку звернення до суду з даним позовом.

Отже, звернувшись 09.06.2020 року до суду з позовом щодо перерахунку пенсії з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року, позивач пропустив строк звернення до суду.

При цьому поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б підтверджували неможливість своєчасного звернення до суду щодо захисту своїх прав позивачем не вказано.

Суд також вважає безпідставними доводи позивача про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносинах строків звернення до суду, виходячи з наступного.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

У справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany)

Право на доступ до правосуддя в Україні, як і в більшості держав світу, не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання іншого, не менш важливого принципу - верховенства права, а точніше, одного з його елементів - принципу правової визначеності.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини Перез де Рада Каванілес проти Іспанії, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PЙREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (CASO OSMAN CONTRA REINO UNIDO № 23452/94; KREUZ v. POLAND № 28249/95).

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що позивачем не обґрунтовано правових підстав для не застосування до спірних правовідносин строків звернення до суду передбачених ст.122 КАС України.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Посилання позивача на висновки Верховного Суду від 05.04.2019 року у справі №809/248/18, суд вважає безпідставними, оскільки вони стосуються пенсії військовослужбовця та ґрунтувалися на приписах частини третьої статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за змістом якої, перерахунок пенсії у випадку не проведення його з вини органів Пенсійного фонду України проводиться без обмеження строком. При цьому, позивачу призначено пенсію не за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» , а тому до вказаних правовідносин приписи ст. 51 не підлягають застосуванню.

Посилання позивача на висновки Верховного Суду від 07.02.2019 року у справі №295/6531/17, суд також вважає безпідставними, оскільки згідно вказаної постанови, Верховний Суд скасовуючи рішення суддів та повертаючи справу на новий розгляд дійшов висновку, що судами не вирішувалось питання на підставі позовної заяви та доданих до неї документів про наявність чи відсутність причин поважності пропуску строку, не дослідили чи є ці правовідносини, з якими позивач пов`язує порушення свого права, триваючими. Посилання позивача на висновки Верховного Суду від 24.04.2018 року у справі № 646/6250/17, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у вказаній справі судом досліджувались обставини припинення виплати пенсії, а не перерахунок пенсії, призначеної за іншим Законом.

Жодних належних та допустимих доказів щодо причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом не вбачається, позивачем таких не зазначено, не встановлено обставин та поважних причин, що свідчать про наявність об`єктивних перешкод для подання позову у встановлений законодавством строк та пропущення строку звернення до суду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом без поважних на те причин.

Згідно ч. 3 та 4 статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом без поважних на те причин, підстави для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними відсутні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає залишенню без розгляду.

Згідно із ч.4 ст. 240 КАС України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст. ст. 122, 123, 205, 240, 241, 243, 248, 256, 264, 295, п.п.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без розгляду.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя Бідонько А.В.