Справа № 160/650/20
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2020 року Справа № 160/650/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участі секретаря судового засідання: Молоданова М.Ю.,
представника позивача: Борисової Т.В.,
представника відповідача: Прохорова С.С.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «МТПО ДНЕПР» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
16.01.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «МТПО ДНЕПР» (далі ТОВ «МТПО ДНЕПР», позивач) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі ГУ ДПС у Дніпропетровській області, відповідач), в якій позивач просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача:
- від 02.10.2019р. №000254502 на загальну суму донарахування з податку на додану вартість 7715770,50 грн., із них 5143847,00грн. за основним платежем та 2571923,50грн. штрафні санкції;
- від 02.10.2019р. №000253502 на загальну суму донарахування по податку на прибуток підприємств 7623054,00 грн., із них 5082036,00грн. за основним платежем та 5410118,00грн. штрафні санкції.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що відповідач за результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки позивача дійшов помилкового висновку про порушення останнім приписів чинного податкового законодавства та про заниження ним внаслідок цього податку на додану вартість та податку на прибуток, оскільки позивач правомірно включив до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними його контрагентами ТОВ «Бафаїр» (ТОВ «Фабія К»), ТОВ «Ранпром», ТОВ «Хелоніда», ТОВ «Каліпсо Медіа», ПП «Хелпнід» (ПП «Охорона Гуард»), ТОВ «Кавіра», ТОВ «Фруктплюс», ТОВ «Ідаеко», ТОВ «Сонкей», ТОВ «Анвіра Пром», ТОВ «Будпром-Інвест», ТОВ «Ронан», ТОВ «Трейдмікс», ТОВ «Шеймус», ТОВ «Швидко-Опт», ТОВ «Вотмір», ТОВ «Торг-База», ТОВ «Шолдерснаб», ТОВ «Елсон Трейд», ТОВ «Інтернешнл Фуд Трейд» та ТОВ «Бріск-Торг» в ході здійснення реальних господарських операцій з надання послуг з механічної обробки деталей та поставки товарів, а також правомірно сформував витрати, що враховуються при визначенні фінансового результату до оподаткування податком на прибуток, за цими господарськими операціями. Вказані правочини недійсними в судовому порядку не визнавалися та є реальними, що посвідчується відповідними первинними документами, які містять всі необхідні реквізити та були надані до перевірки, натомість, акт перевірки не містить фактів, які б спростовували підтвердження цими первинними документами відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між сторонами цих правочинів. Деякі документи по вищевказаним господарським операціям не були надані до перевірки з причини їх викрадення, що підтверджується довідкою Шевченківського відділення ГУ НП в Дніпропетровській області від 09.10.2018р. №2608/307. При цьому, чинне законодавство не ставить виникнення у платника податку права на податковий кредит та на формування витрат, що враховуються при визначенні фінансового результату до оподаткування податком на прибуток, у залежність від стану податкового обліку та податкової дисципліни його контрагентів, наявності чи відсутності у останніх трудових ресурсів, основних фондів та складських приміщень. Посилаючись в акті перевірки на наявність кримінальних проваджень, фігурантами в яких є вищевказані контрагенти позивача, а також контрагенти зазначених підприємств, відповідач не наводить та не надає доказів щодо наявності вироків у цих кримінальних провадженнях, а також не надає доказів наявності відкритих кримінальних проваджень безпосередньо відносно посадових осіб ТОВ «МТПО ДНЕПР» за викладеними в акті перевірки фактами. При цьому, позивач не повинен відповідати за будь-які порушення податкового законодавства з боку своїх контрагентів, бо, навіть якщо контрагенти позивача і допускали будь-які порушення податкового законодавства, то позивач, як платник податків, не несе жодної відповідальності за порушення іншими платниками податків законодавчих вимог, оскільки норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків та виникнення у нього права на податковий кредит та права на формування валових витрат від дотримання податкової дисципліни його контрагентами. Також позивач наголошує, що взаємовідносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом. Крім цього, помилковими, на думку позивача, є висновки відповідача відносно порушення ТОВ «МТПО ДНЕПР» приписів п.5 П(С)БО 11 «Зобов`язання», п.5 П(С)БО 15 «Дохід» п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, у зв`язку із тим, що у позивача станом на 01.01.2016р. виникла кредиторська заборгованість по договорам з рядом підприємств, перелік яких наведено в акті перевірки, та взаємовідносини з якими мали місце у 2014-2016р.р., тому, оскільки згідно зі ст.256 та ст.257 ЦК України встановлений строк позовної давності в три роки сплив, позивач повинен був списати кредиторську заборгованість та відкоригувати податковий кредит. Водночас, відповідачем не враховано, що у договорах купівлі-продажу, укладених між позивачем та підприємствами-постачальниками, з якими виникла вищезазначена заборгованість, зазначено, що у частині взаєморозрахунків договір діє до їх повного виконання, тобто строк оплати за поставлений товар не визначено. Таким чином, строк позовної давності у три роки не може бути застосований і підприємства-постачальники мають право звернутись до позивача з вимогою погасити заборгованість у будь-який момент. До того ж, позивач у грудні 2017 року зробив звірки взаєморозрахунків з підприємствами-постачальниками та погодив свою заборгованість. Тим самим позивач зобов`язався погасити свої грошові зобов`язання за вимогою підприємств-постачальників. У зв`язку із тим, що позивач просив про відстрочення розрахунків, розрахункові вимоги не надходили. Отже, строк позовної давності у даному випадку перервався у грудні 2017 року, та почав заново обчислюватися з моменту підписання звірок взаєморозрахунків з підприємствами-постачальниками. Враховуючи вищевикладене, висновки акта перевірки, що стали підставою для винесення контролюючим органом оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, є безпідставними, а податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.01.2020р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «МТПО Днепр» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/650/20 за цією позовною заявою, призначено цю справу до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 19 лютого 2020 року о 10:00год.
05.02.2020 року до суду надійшов відзив ГУ ДПС у Дніпропетровській області на позовну заяву ТОВ «МТПО ДНЕПР», в якому відповідач пред`явлений позов не визнав та просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що за результатами документальної планової виїзної перевірки ТОВ «МТПО ДНЕПР» встановлено порушення позивачем вимог п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 та п.198.2, п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, які призвели до заниження податку на прибуток та податку на додану вартість внаслідок віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними його контрагентами ТОВ «Бафаїр» (ТОВ «Фабія К»), ТОВ «Ранпром», ТОВ «Хелоніда», ТОВ «Каліпсо Медіа», ПП «Хелпнід» (ПП «Охорона Гуард»), ТОВ «Кавіра», ТОВ «Фруктплюс», ТОВ «Ідаеко», ТОВ «Сонкей», ТОВ «Анвіра Пром», ТОВ «Будпром-Інвест», ТОВ «Ронан», ТОВ «Трейдмікс», ТОВ «Шеймус», ТОВ «Швидко-Опт», ТОВ «Вотмір», ТОВ «Торг-База», ТОВ «Шолдерснаб», ТОВ «Елсон Трейд», ТОВ «Інтернешнл Фуд Трейд» та ТОВ «Бріск-Торг», та формування позивачем витрат, що враховуються при визначенні фінансового результату до оподаткування податком на прибуток, за цими господарськими відносинами, в той час, як правочини, укладені з цими суб`єктами господарювання, не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними. Так, перевіркою встановлено невідповідність придбаних та реалізованих товарів (робіт, послуг) вищезазначеними постачальниками на адресу позивача. Вказані господарські операції відбувалися штучно та виключно з метою оформлення документообігу господарських операцій, а не їх фактичного проведення, і з ціллю мінімізації сплати податків до бюджету. Крім того, всі вищевказані контрагенти позивача є фігурантами кримінальних проваджень, порушених, зокрема, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.205 КК України, що полягає у створенні та придбанні невстановленими особами ряду юридичних осіб з метою прикриття протиправної діяльності, спрямованої на формування безпідставного податкового кредиту підприємствам. Також проведеною перевіркою встановлено, що станом на 01.01.2016р. у ТОВ «МТПО ДНЕПР» обліковується кредиторська заборгованість по взаємовідносинам з контрагентами-постачальниками ТОВ «Лакі Стар», ТОВ «Амарант Груп», ТОВ «Дерріс», ТОВ «Гордон Сервіс», ТОВ «Едхаус Сістем», ТОВ «Меркурінс», ТОВ «Компанія Дамаск», ТОВ «Орінака», ТОВ «Древ-Пром Систем», ТОВ «Мілтен Сейл», ТОВ «Стайлекс Груп», ТОВ «Баден Компані», ТОВ «Ерідан-Сервіс», ТОВ «Лартан», ТОВ «Оптима Плюс ЛТД», ТОВ «Атлант Сіті Плюс», ТОВ «Стрімвер», ТОВ «Вєктор-Плюс» та ТОВ «Камтренд Плюс» на загальну суму 2730676,46грн., при цьому вказана кредиторська заборгованість є безнадійною, оскільки станом на час проведення перевірки сплив строк позовної давності, протягом якого можна було звернутися з позовами про її стягнення, таким чином, позивачем в порушення приписів п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134,п.192.1 ст.192, п.198.3 ст.198 ПК України занижено дохід у зв`язку із не віднесення до його складу безнадійної кредиторської заборгованості, що враховується при визначенні фінансового результату до оподаткування податком на прибуток, на суму 2730676,46грн. за 2018 рік, а також не відкориговано податковий кредит по простроченій кредиторській заборгованості, по якій минув термін позовної давності. З огляду на викладене, відповідач вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення винесено на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
10.02.2020 року представником відповідача на виконання вимог ухвали суду від 21.01.2020 року до канцелярії суду надано клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яким долучено детальні розрахунки грошових зобов`язань за основним платежем та штрафними санкціями, визначених податковими повідомленнями-рішеннями від 02.10.2019р. №000254502 та від 02.10.2019р. №000253502 в розрізі контрагентів та встановлених порушень.
13.02.2020 року представником позивача до канцелярії суду надано клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, яким долучено до матеріалів справи письмові пояснення Товариства з обмеженою відповідальністю «МТПО Днепр». В додаткових поясненнях позивач зазначав, що, на його думку, при прийнятті оскаржуваних рішень, відповідач безпідставно застосував до позивача штрафні санкції у розмірі 50% від суми зобов`язань за основним платежем, замість 25%, оскільки станом на день прийняття спірних податкових повідомлень-рішень у позивача не було повторності вчинення порушень податкового законодавства з податку на додану вартість та з податку на прибуток. Крім того, позивач зауважував, що з контрагентами-постачальниками ТОВ «Лакі Стар», ТОВ «Амарант Груп», ТОВ «Дерріс», ТОВ «Гордон Сервіс», ТОВ «Едхаус Сістем», ТОВ «Меркурінс», ТОВ «Компанія Дамаск», ТОВ «Орінака», ТОВ «Древ-Пром Систем», ТОВ «Мілтен Сейл», ТОВ «Стайлекс Груп», ТОВ «Баден Компані», ТОВ «Ерідан-Сервіс», ТОВ «Лартан», ТОВ «Оптима Плюс ЛТД», ТОВ «Атлант Сіті Плюс», ТОВ «Стрімвер», ТОВ «Вєктор-Плюс» та ТОВ «Камтренд Плюс», по взаємовідносинам з якими у ТОВ «МТПО ДНЕПР» наявна кредиторська заборгованість на загальну суму 2730676,46грн., були укладені додаткові угоди, згідно з якими строк позовної давності продовжено на 5-7 років, отже, твердження відповідача про сплив такого строку є безпідставними. Щодо тверджень контролюючого органу про нереальність господарських операцій з ТОВ «Бафаїр» (ТОВ «Фабія К»), ТОВ «Ранпром» (ТОВ «Амрон-Буд»), ТОВ «Хелоніда» (ТОВ «Логістична група»), ТОВ «Каліпсо Медіа», ПП «Хелпнід» (ПП «Охорона Гуард»), ТОВ «Кавіра» (ТОВ «Євротезіс»), ТОВ «Фруктплюс», ТОВ «Ідаеко» (ТОВ «Екоміда»), ТОВ «Сонкей», ТОВ «Анвіра Пром» (ТОВ «Експертбілд»), ТОВ «Будпром-Інвест», ТОВ «Ронан» (ТОВ «Вітарус-К»), ТОВ «Трейдмікс», ТОВ «Шеймус», ТОВ «Швидко-Опт», ТОВ «Вотмір» (ТОВ «Фалекс»), ТОВ «Торг-База», ТОВ «Шолдерснаб» (ТОВ «Альт-Стандарт»), ТОВ «Елсон Трейд», ТОВ «Інтернешнл Фуд Трейд» та ТОВ «Бріск-Торг», то такі доводи також є безпідставними, бо господарські операції з цими контрагентами є документально підтвердженими та реально здійсненим, а на запит контролюючого органу надано всі складені за цими правочинами документи, як-то акти прийняття-здачі виконаних робіт, рахунки-фактури, видаткові та податкові накладні, які складені з дотриманням вимог чинного законодавства. Посилання відповідача на відсутність законного джерела походження товару, який постачався деякими з цих контрагентів, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони могли придбавати такий товар не у платників ПДВ, тому і у базах контролюючого органу відсутні відомості щодо таких операцій.
19.02.2020 року представником позивача до канцелярії суду надано відповідь на відзив, в якій викладено доводи аналогічні доводам, висловленим у позовній заяві та додаткових поясненнях.
У підготовчому судовому засіданні 19.02.2020 року було оголошено перерву до 11.03.2020р. на 11:00год, у зв`язку із необхідністю витребувати додаткові докази від відповідача, а саме: уточнений детальний розрахунок грошових зобов`язань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями від 02.10.2019р. №000254502 та від 02.10.2019р. №000253502 в розрізі контрагентів та інформацію щодо кримінальних проваджень відносно контрагентів позивача.
11.03.2020 року представником відповідача на виконання вимог усної ухвали суду, постановленої у підготовчому судовому засіданні 19.02.2020 року, до канцелярії суду надано клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яким долучено уточнені детальні розрахунки грошових зобов`язань за основним платежем та штрафними санкціями, визначених податковими повідомленнями-рішеннями від 02.10.2019р. №000254502 та від 02.10.2019р. №000253502 в розрізі контрагентів та встановлених порушень.
У підготовчому судовому засіданні 11.03.2020 року було оголошено перерву до 17.03.2020р. на 16:30год., у зв`язку із необхідністю повторно витребувати від відповідача додаткові докази, а саме: вірний детальний розрахунок грошових зобов`язань, визначених податковим повідомленням-рішенням від 02.10.2019р. №000254502 в розрізі контрагентів позивача.
В підготовче судове засідання 17.03.2020р. представник позивача не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, але 13.03.2020 року до канцелярії суду було подано клопотання про проведення підготовчого судового засідання у порядку письмового провадження.
Представник відповідача в підготовче судове засідання 17.03.2020р. також не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.03.2020р. продовжено строк підготовчого провадження в адміністративній справі №160/650/20 до 14 квітня 2020 року у зв`язку із тим, що станом на 17.03.2020р. відповідачем так і не було надано витребуваного судом вірного детального розрахунку грошових зобов`язань, визначених податковим повідомленням-рішенням від 02.10.2019р. №000254502 в розрізі контрагентів позивача.
Наступне підготовче судове засідання призначено на 14 квітня 2020 року о 10:30год.
В підготовче судове засідання 14.04.2020р. представник позивача не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, при цьому 08.04.2020р. від нього до канцелярії суду надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання у порядку письмового провадження.
Представник відповідача в підготовче судове засідання 14.04.2020р. також не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи, при цьому 13.04.2020р. на електронну адресу суду від нього надійшло клопотання, в якому останній просив відкласти розгляд справи на іншу дату, про що завчасно повідомити представника відповідача.
Крім того, 14.04.2020р. на електронну адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про продовження підготовчого судового засідання для надання додаткових доказів у справі у зв`язку із оголошеним загальнодержавним карантином, з урахуванням положень Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 р. та Постанови КМУ від 11.03.2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)».
Водночас, станом на 14.04.2020р. відповідачем так і не було надано витребуваного судом вірного детального розрахунку грошових зобов`язань, визначених податковим повідомленням-рішенням від 02.10.2019р. №000254502 в розрізі контрагентів позивача (з попередньо наданого контролюючим органом розрахунку щодо цього податкового повідомлення-рішення слідує, що вказані у цьому розрахунку суми грошових зобов`язань за основним платежем та за штрафними санкціями суттєво різняться з сумами цих грошових зобов`язань, визначених безпосередньо в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні від 02.10.2019р. №000254502, що, в свою чергу, свідчило про помилковість наданого відповідачем розрахунку).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.04.2020р. задоволено клопотання представника відповідача про продовження строку підготовчого провадження та продовжено строк підготовчого провадження в адміністративній справі №160/650/20 до 21 квітня 2020 року.
Наступне підготовче судове засідання призначено на 21 квітня 2020 року об 11:00год.
21.04.2020 року представником відповідача на електронну адресу суду були надіслані додаткові пояснення, до яких, зокрема, долучено, витребувані ухвалою суду від 21.01.2020 року, докази, а саме: детальний розрахунок грошових зобов`язань за основним платежем та штрафними санкціями, визначених податковими повідомленнями-рішеннями від 02.10.2019р. №000254502 та від 02.10.2019р. №000253502 в розрізі контрагентів та встановлених порушень.
В підготовче судове засідання 21.04.2020р. представник позивача в не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, при цьому 21.04.2020р. останнім на електронну адресу суду надіслано клопотання про проведення підготовчого засідання в порядку письмового провадження.
Представник відповідача в підготовче судове засідання 21.04.2020р. також не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомив.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.04.2020р. закрито підготовче провадження та призначено справу №160/650/20 до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 13 травня 2020 року об 11:00 год.
13 травня 2020 року справа №160/650/20 знята з розгляду у зв`язку із перебуванням головуючого судді Турової О.М. у відпустці з 12.05.2020р. по 29.05.2020р., включно, що підтверджується довідкою начальника відділу управління персоналом Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.05.2020р. №75 та довідкою секретаря судового засідання суду Молоданова М.Ю. від 13.05.2020р. №142.
Наступний розгляд справи призначено на 16.06.2020р. о 13:00год.
У судових засіданнях представник позивача підтримав пред`явлений позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені в ньому, відповіді на відзив та додаткових поясненнях доводи, просив повністю задовольнити позовні вимоги.
Представник відповідача у судових засіданнях проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позов та додаткових поясненнях на нього, та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Відповідно до приписів п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.75.1 ст.75, п.77.1, п.77.4 ст.77, п.82.1 ст.82 ПК України та плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2019 рік, на підставі наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 05.03.2019р. №1396-п посадовими особами цього контролюючого органу проведена документальна планова виїзна перевірки ТОВ «МТПО ДНЕПР» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період 01.01.2016р. по 31.12.2018р., валютного законодавства за період 01.01.2016р. по 31.12.2018р., єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період 01.01.2016р. по 31.12.2018р.
- п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, внаслідок чого позивачем занижено податок на прибуток на загальну суму 5082036,00грн., в тому числі за 2016 рік на суму 943353,00грн., за 2017 рік на суму 2690210,00грн. та за 2018 рік на суму 1448473,00грн.;
- податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 02.10.2019р. №000253502, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 7623054,00 грн., в тому числі: за основним платежем на 5082036,00грн. та нараховано штрафні санкції у розмірі 2541018,00грн.;
- податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 02.10.2019р. №000254502, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 7715770,50 грн., в тому числі: за основним платежем на 5143847,00грн. та нараховано штрафні санкції у розмірі 2571923,50грн. (т.1 а.с.224-225).
Не погодившись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з означеним позовом про їх скасування до суду.
Розглядаючи позовні вимоги про визнання протиправними та скасування вищевказаних податкових повідомлень-рішень, суд зважає на наступне.
Як слідує з наданих представником відповідача детальних розрахунків грошових зобов`язань, визначених спірними податковими повідомленнями-рішеннями, контролюючим органом на підставі висновків про нереальність господарських операцій ТОВ «МТПО ДНЕПР» з ТОВ «Бафаїр» (ТОВ «Фабія К»), ТОВ «Ранпром» (ТОВ «Амрон-Буд»), ТОВ «Хелоніда» (ТОВ «Логістична група»), ТОВ «Каліпсо Медіа», ПП «Хелпнід» (ПП «Охорона Гуард»), ТОВ «Кавіра» (ТОВ «Євротезіс»), ТОВ «Фруктплюс», ТОВ «Ідаеко» (ТОВ «Екоміда»), ТОВ «Сонкей», ТОВ «Анвіра Пром» (ТОВ «Експертбілд»), ТОВ «Будпром-Інвест», ТОВ «Ронан» (ТОВ «Вітарус-К»), ТОВ «Трейдмікс», ТОВ «Шеймус», ТОВ «Швидко-Опт», ТОВ «Вотмір» (ТОВ «Фалекс»), ТОВ «Торг-База», ТОВ «Шолдерснаб» (ТОВ «Альт-Стандарт»), ТОВ «Елсон Трейд», ТОВ «Інтернешнл Фуд Трейд» та ТОВ «Бріск-Торг» здійснено нарахування позивачу грошових зобов`язань з податку на додану вартість відповідно до податкового повідомлення-рішення від 02.10.2019р. №000254502 за основним податковим зобов`язанням у сумі 4625267,00грн. та за штрафними санкціями у сумі 2312633,50грн., а також здійснено нарахування позивачу грошових зобов`язань з податку на прибуток приватних підприємств відповідно до податкового повідомлення-рішення від 02.10.2019р. №000253502 за основним податковим зобов`язанням у сумі 4602726,00грн. та за штрафними санкціями у сумі 2293001,00грн.
Суд вважає, що вищевказані грошові зобов`язання спірними податковими повідомленнями-рішеннями визначені правомірно та обґрунтовано, а, отже, в цій частині оскаржувані рішення відповідача скасуванню не підлягають, з огляду на таке.
Так, відповідно до п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Пунктом 135.1 статті 135 ПК України визначено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Згідно з приписами п.44.2 ст.44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Пунктом 3 НП (С)БО №1 визначено, що активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, призведе до отримання економічних вигод у майбутньому.
За змістом приписів п.5 Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999р. №290 (далі П(С)БО 15) дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.
Відповідно до п.7 П(С)БО 15 визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи. До складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства.
Пунктом 21 П(С)БО 15 визначено, що дохід відображається в бухгалтерському обліку в сумі справедливої вартості активів, що отримані або підлягають отриманню.
Згідно з п.6 Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999р. №318 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000р. за №27/4248 (далі П(С)БО 16) витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.
Пунктом 7 П(С)БО 16 передбачено, що витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.
Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та отримання послуг.
При цьому п.198.2 ст.198 цього Кодексу передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Отже необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
За змістом приписів абз.1 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до абз.2 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України у разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Пунктом 200.1 статті 200 ПК України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Згідно з абз.1 п.200.2 ст.200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
Пунктом 200.4 статті 200 ПК України передбачено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Таким чином, витрати, що враховуються при визначенні фінансового результату до оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, які є підставою для формування податкового обліку платника податків. Податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996-ХІV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а його статтею 3 передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також в пп.1.2 п.1, пп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704 (далі - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.
Відповідно до ч.2 ст.9 вказаного Закону та п.2.4 Положення первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно з п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.
Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок. Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Наявність належно оформлених первинних документів є обов`язковою ознакою господарської операції, однак не єдиною. По своїй правовій суті господарська операція є операція, яка змінює зміст активів платника податку, а первинні документи лише підтверджують факт її проведення.
Згідно зі ст.1 Закону №996-ХІV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Із зазначеного слідує, що наслідки господарської операції можуть враховуватися суб`єктом господарювання для цілей бухгалтерського та податкового обліку, у тому числі при формуванні доходів і витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток, та податкового кредиту, тільки у випадку підтвердження здійснення цієї операції відповідними первинними документами, що мають відповідати вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, хоч і первинний документ наявний, у податковому та бухгалтерському обліку вони не можуть відображатися.
З аналізу наведених норм слідує, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначенні фінансового результату до оподаткування податком на прибуток, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Відповідно, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.
Таким чином, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції - дії або події, що спричинили реальні зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, тобто майновому стані платника податків. Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.
Відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.
Таким чином, основною первинною ознакою господарської операції є її реальність, а наявність первинних документів є вторинною, похідною ознакою. Належне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами не свідчить про безумовну їх відповідність самому змісту операції. Правові наслідки створює саме господарська операція, а не первинні документи.
Як свідчать матеріали справи, ТОВ «МТПО ДНЕПР», як замовником та покупцем, протягом періоду, що перевірявся, було укладено ряд однотипних договорів про надання послуг та договорів на поставку товарів (деталей, запчастин) з наступними контрагентами, як виконавцями та постачальниками:
- з ТОВ «Бафаїр» (ТОВ «Фабія К») договір про надання послуг від 03.07.2017р. №3-03072017 на загальну суму 1878397,20грн. та договір поставки від 01.08.2017р. №4-010820174 на загальну суму 2481169,80грн.;
- з ТОВ «Ранпром» (ТОВ «Амрон-Буд») договір про надання послуг від 15.08.2017р. №15082017-П на загльну суму 853000,00грн. та договір поставки від 14.08.2017р. №14082017-2 на загальну суму 3250722,60грн.;
- з ТОВ «Хелоніда» (ТОВ «Логістична група») договір надання послуг від 01.12.2016р. №2-01122016 на загальну суму 2396202,00грн. та договір поставки від 01.12.2016р. №10-011216/Т на загальну суму 1689288,00грн.;
- з ТОВ «Каліпсо Медіа» договір надання послуг від 16.06.2016р. №ДГ-0000016 на загальну суму 1009223,14грн. та договір поставки від 18.04.2016р. №2-1804 на загальну суму 2030105,58грн.;
- з ПП «Хелпнід» (ПП «Охорона Гуард») договір про надання послуг від 02.12.2016р. №02122016 на загальну суму 2240103,96грн. та договір поставки від 01.12.2016р. №01122016-1 на загальну суму 847366,98грн.;
- з ТОВ «Кавіра» (ТОВ «Євротезіс») договір про надання послуг від 03.07.2017р. №2-03072017 на загальну суму 1154600,00грн. та договір поставки від 17.07.2017р. №17072017/1 на загальну суму 138657,60грн.;
- з ТОВ «Фруктплюс» договір про надання послуг від 21.01.2017р. на загальну суму 842360,00грн. та договір поставки від 11.01.2016р. №1-11012016 на загальну суму 251543,80грн.;
- з ТОВ «Ідаеко» (ТОВ «Екоміда») договір поставки від 19.02.2018р. №190201 на загальну суму 954278,40грн.;
- з ТОВ «Сонкей» договір про надання послуг від 02.12.2016р. №021122016-5У на загальну суму 271184,80грн. та договір поставки від 01.12.2016р. №08-011216/П на загальну суму 639542,48грн.;
- з ТОВ «Анвіра Пром» (ТОВ «Експертбілд») договір про надання послуг від 01.12.2016р. №0112/П на загальну суму 319596,00грн. та договір поставки від 01.03.2017р. №0103/12 на загальну суму 524825,40грн.;
- з ТОВ «Будпром-Інвест» договір поставки від 01.03.2018р. №0103/15 на загальну суму 1044716,00грн.;
- з ТОВ «Ронан» (ТОВ «Вітарус-К») договір про надання послуг від 15.08.2017р. №15082017-П на загальну суму 432000,00грн. та договір поставки від 02.10.2017р. №02102017-2 на загальну суму 360792,00грн.;
- з ТОВ «Швидко-Опт» договір про надання послуг від 22.10.2018р. №221001 на загальну суму 574800,00грн.;
- з ТОВ «Вотмір» (ТОВ «Фалекс») договір про надання послуг від 16.01.2016р. №ДГ-0000003 на загальну суму 195000,00грн. та договір поставки від 20.01.2017р. №3-20012017 на загальну суму 289920,00грн.;
- з ТОВ «Бріск-Торг» договір про надання послуг від 01.11.2016р. №5-011116/П на загальну суму 1492569,60грн. та договір поставки від 01.06.2017р. №01062017 на загальну суму 1777800,90грн. (т.2 а.с. 48-251, т.3, т.4 а.с.1-186, т.5 а.с.121-126).
Предметом вищевказаних договорів про надання послуг є свердловка деталей згідно з нормативною документацією, проведення зовнішнього огляду деталей, проведення очистки від іржі деталей за допомогою наждачного паперу та піскоструйного апарату, здійснення вимірів деталей за допомогою спеціального інструменту для визначення відповідності, нормативне креслення, перерахунок кількості товару, механічне оброблення поверхні деталей за допомогою верстака фрезувального вертикального типу.
Відповідно до умов вказаних договорів про надання послуг здавання виконавцем послуг та приймання їх результатів замовником оформлюється актом приймання-передачі наданих послуг.
На підтвердження реальності господарських операцій за вищевказаними договорами про надання послуг позивачем надано рахунки-фактури, акти приймання-передачі наданих послуг та банківські виписки щодо часткової оплати за надані послуги.
Втім, зазначені документи не містять необхідних для цілей оподаткування відомостей про зміст розглядуваних операцій, їх обсяг, порядок їх виконання.
Так, дослідивши надані позивачем докази, зокрема, рахунки-фактури та акти приймання-передачі наданих послуг, складені до вищевказаних договорів про надання послуг, суд встановив, що в цих документах вказано лише загальне найменування наданих послуг: «послуги з механічної обробки деталей» без зазначення яка саме обробка (в чому вона полягала) та яких деталей і в якій кількості була проведена.
При цьому позивачем не надано жодних доказів передачі контрагентам-виконавцям деталей в обробку (актів приймання-передачі деталей в обробку та з обробки), доказів їх транспортування на таку обробку та відносно того, ким воно здійснювалося, що, в свою чергу, унеможливлює підтвердження дійсного надання таких послуг, бо за відсутності вищевказаних документів взагалі неможливо ідентифікувати що саме за деталі і чи належать вони позивачу (або іншим особам) могли бути передані на таку обробку, а, отже, і перевірити чи були такі деталі в дійсності та чи перебували вони на обліку у позивача.
Водночас, договори про надання послуг, укладені позивачем з цими суб`єктами господарювання, передбачають у розділі 2 обов`язком замовника подавати надавати на кожну відвантажену партію давальницької сировини наступні документи: акти приймання-передачі партії давальницької сировини на обробку з зазначенням найменування, кількості та залогової вартості; сертифікат якості заводу-виробника (п.п.2.1.4 договорів).
При оцінці актів приймання-передачі наданих послуг, підписаних між позивачем і вищевказаними контрагентами-виконавцями, як доказів здійснення позивачем господарських операцій з придбання послуг з механічної обробки деталей, сума ПДВ в ціні за які була включена позивачем до податкового кредиту, а витрати на які віднесені до складу витрат, що враховуються при визначенні фінансового результату до оподаткування податком на прибуток, суд зауважує на ідентичність та загальний характер інформації, наведеній в них щодо господарських операцій, стосовно яких ці акти складені з усіма контрагентами позивача. Так, акти не містять конкретизації таких послуг (їх змісту), одиниці виміру, якими керувався виконавець при визначенні їх вартості, як-то: ціна за годину роботи чи за певну кількість оброблених деталей, виконання конкретного завдання тощо.
Також не містять інформації про зміст і обсяг господарської операції акти приймання-передачі наданих послуг та рахунки-фактури по господарським операціям позивача з ТОВ «Фруктплюс» щодо надання останнім послуг з ремонту приміщення АЗС за адресою: вул. Робоча, оскільки в цих документах не зазначено що саме за ремонтні роботи були проведені, які будівельні матеріали були використані та яким чином вони передавалися виконавцеві або придбавалися останнім та відповідно включалися у вартість наданих послуг, як і не вказано одиниці виміру наданих послуг, якими керувався виконавець при визначенні їх вартості і що входить до її змісту, а також взагалі не зазначено чіткої адреси, за якою проводилися такі ремонтні адреси (просто вказано вул. Робоча), та найменування АЗС, приміщення якої ремонтувалося і кому вона належить.
На підтвердження господарських операцій позивача з цими контрагентами щодо постачання продукції ТОВ «МТПО ДНЕПР» надано рахунки-фактури та видаткові накладні, водночас, жодного документального підтвердження цих господарських операцій в частині транспортування товару, його навантаження, розвантаження, оприбуткування позивачем та використання у власній господарській діяльності надано не було.
Таким чином, долучені до матеріалів справи первинні документи, складені за результатами операцій ТОВ «МТПО ДНЕПР» з ТОВ «Бафаїр» (ТОВ «Фабія К»), ТОВ «Ранпром» (ТОВ «Амрон-Буд»), ТОВ «Хелоніда» (ТОВ «Логістична група»), ТОВ «Каліпсо Медіа», ПП «Хелпнід» (ПП «Охорона Гуард»), ТОВ «Кавіра» (ТОВ «Євротезіс»), ТОВ «Фруктплюс», ТОВ «Ідаеко» (ТОВ «Екоміда»), ТОВ «Сонкей», ТОВ «Анвіра Пром» (ТОВ «Експертбілд»), ТОВ «Будпром-Інвест», ТОВ «Ронан» (ТОВ «Вітарус-К»), ТОВ «Трейдмікс», ТОВ «Шеймус», ТОВ «Швидко-Опт», ТОВ «Вотмір» (ТОВ «Фалекс»), ТОВ «Торг-База», ТОВ «Шолдерснаб» (ТОВ «Альт-Стандарт»), ТОВ «Елсон Трейд», ТОВ «Інтернешнл Фуд Трейд» та ТОВ «Бріск-Торг», не відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704, оскільки містять лише загальні відомості щодо виду виконаних робіт, форми оплати, але жоден з них не несе в собі докази виконання та передачі (надання) послуг з урахуванням їх специфіки.
Відсутність в документі, складеному для фіксації господарської операції, визначеної наведеними нормами інформації, нівелює його значення як доказу здійснення господарської операції, якщо іншими, визначеними та оформленими відповідно до нормативно встановлених вимог документами ця прогалина в документуванні господарської діяльності не заповнена. Інформації щодо змісту, обсягу господарської операції, одиниці виміру господарської операції належить одне з основних значень в облікових документах, оскільки така інформація дозволяє встановити вартісні показники господарської операції, які можуть приймати участь у податковому обліку суб`єкта господарювання як платника податків, зокрема податку на прибуток та податку на додану вартість.
Слід також враховувати, що специфіка надання послуг з механічної обробки деталей передбачає наявність безпосереднього контактування замовника з виконавцем щодо погодження технічної сторони обробки давальницької сировини (у даному випадку деталей), тим більше, що договори про надання послуг, укладені позивачем з вищевказаними контрагентами, передбачають у розділі 2 обов`язком замовника подавати заявку на виконання послуг та погоджену сторонами технічну документацію на надання послуг (п.п.2.1.1, п.п.2.1.5 договорів), однак, жодних доказів наведеного при взаємовідносинах з цими суб`єктами господарювання, в тому числі погодженої з ними технічної документації на надання таких послуг, креслень тощо позивачем не надано ані до перевірки, ані до суду.
Як і не надано доказів повернення виконавцями позивачу (як замовнику) технологічних відходів виробництва (обрезі) або відшкодування у грошовому еквіваленті кількості технологічних відходів, що не вистачає, хоча це також передбачено умовами договорів про надання послуг з механічної обробки.
Також слід зауважити, що при виборі виконавця такого виду послуг зазвичай оцінюється ділова репутація підприємства на ринку, перевіряється наявність кваліфікованого персоналу та спеціалізованого обладнання тощо, а тому перевірка позивачем наявності державної та податкової реєстрації у спірних контрагентів з офіційних джерел інформації не може вважатися проявом платником достатнього ступеня обережності та обачливості при виборі контрагента у розглядуваних правовідносинах.
Водночас, згідно з наявною податковою інформацією у вказаних контрагентів позивача недостатньо трудових та виробничих ресурсів та/або, з урахуванням змісту і специфіки документально оформлених операцій, які передбачають наявність кваліфікованого персоналу, основних засобів, об`єктів оподаткування, складських приміщень, необхідних виробничих потужностей та/або транспорту тощо, а також відсутнє придбання товарів (послуг), необхідних для ведення господарської діяльності, зокрема, газу, електроенергії, оренди землі, складських приміщень, навантажувально-розвантажувальних робіт та інше.
Наведені обставини, з урахуванням відсутності вищевказаних контрагентів за податковою адресою та неподання ними податкової звітності, свідчать про відсутність об`єктивно необхідних умов для реального здійснення задокументованих господарських операцій щодо придбання та реалізації товарів/послуг.
Крім того, всі вищевказані контрагенти позивача є фігурантами кримінальних проваджень, порушених, зокрема, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.205 КК України, що полягає у створенні та придбанні невстановленими особами ряду юридичних осіб з метою прикриття протиправної діяльності, спрямованої на формування безпідставного податкового кредиту підприємствам.
За таких обставин, суд доходить висновку, що сукупність наданих доказів не підтверджує факт реальності здійснення господарських операцій позивача з контрагентами ТОВ «Бафаїр» (ТОВ «Фабія К»), ТОВ «Ранпром» (ТОВ «Амрон-Буд»), ТОВ «Хелоніда» (ТОВ «Логістична група»), ТОВ «Каліпсо Медіа», ПП «Хелпнід» (ПП «Охорона Гуард»), ТОВ «Кавіра» (ТОВ «Євротезіс»), ТОВ «Фруктплюс», ТОВ «Ідаеко» (ТОВ «Екоміда»), ТОВ «Сонкей», ТОВ «Анвіра Пром» (ТОВ «Експертбілд»), ТОВ «Будпром-Інвест», ТОВ «Ронан» (ТОВ «Вітарус-К»), ТОВ «Трейдмікс», ТОВ «Шеймус», ТОВ «Швидко-Опт», ТОВ «Вотмір» (ТОВ «Фалекс»), ТОВ «Торг-База», ТОВ «Шолдерснаб» (ТОВ «Альт-Стандарт»), ТОВ «Елсон Трейд», ТОВ «Інтернешнл Фуд Трейд» та ТОВ «Бріск-Торг».
Наявність податкових накладних, за відсутності інших первинних документів, які відображають реальний економічний зміст господарських операцій, підтверджують перевезення товарно-матеріальних цінностей, прийняття та передачу, а також рух активів, не дає платнику податків права формувати на підставі таких податкових накладних свій податковий кредит та витрати, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток.
Відсутність доказів реального вчинення господарських операцій виключає правомірність віднесення платником податків до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними в рамках таких господарських операцій, незважаючи на наявність у останнього податкових накладних, що за формою відповідають вимогам чинного податкового законодавства.
Тим більше, що приписи абз.2 п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України прямо забороняють платнику податків формувати показники податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених первинними документами, регістрами бухгалтерського обліку, фінансової звітності та іншими документами, пов`язаними з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Будь-які документи, в тому числі договори, акти виконаних робіт, накладні, рахунки тощо, мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про правомірність та обґрунтованість нарахування відповідачем позивачу грошових зобов`язань з податку на додану вартість відповідно до податкового повідомлення-рішення від 02.10.2019р. №000254502 за основним податковим зобов`язанням у сумі 4625267,00грн. та за штрафними санкціями у сумі 2312633,50грн., а також нарахування позивачу грошових зобов`язань з податку на прибуток приватних підприємств відповідно до податкового повідомлення-рішення від 02.10.2019р. №000253502 за основним податковим зобов`язанням у сумі 4602726,00грн. та за штрафними санкціями у сумі 2293001,00грн., тому спірні податкові повідомлення-рішення в цій частині скасуванню не підлягають.
Щодо висновків контролюючого органу про заниження позивачем доходу, що враховується при визначенні фінансового результату до оподаткування податком на прибуток, за рахунок не включення до його складу безнадійної кредиторської заборгованості на суму 2730676,46грн. за 2018 рік, а також про завищення податкового кредиту на суму 455113,00грн. через не відкоригування податкового кредиту по цій простроченій кредиторській заборгованості, по якій минув термін позовної давності, суд зауважує наступне.
На думку контролюючого органу, вказана кредиторська заборгованість є безнадійною, оскільки станом на час проведення перевірки сплив строк позовної давності, протягом якого можна було звернутися з позовами про її стягнення, таким чином, позивачем в порушення приписів п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.192.1 ст.192, п.198.3 ст.198 ПК України занижено дохід, що враховується при визначенні фінансового результату до оподаткування податком на прибуток, за рахунок не включення до його складу вищевказаної безнадійної кредиторської заборгованості на суму 2730676,46грн. за 2018 рік, а також в порушення вимог п.192.1 ст.192, п.198.3 ст.198 ПК України не відкориговано податковий кредит по простроченій кредиторській заборгованості, по якій минув термін позовної давності, що призвело до завищення податкового кредиту на суму 455113,00грн.
Проте, суд не погоджується з такою позицією відповідача, з огляду на таке.
Як зазначалося вище, відповідно до п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Відповідно до абз.15 п.3 НП (С)БО №1 зобов`язання - заборгованість підприємства, яка виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, призведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди.
Згідно з п.5 Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000р. №20 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2000р. за №85/4306 (далі П(С)БО 11) зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.
За змістом приписів п.5 П(С)БО 15 дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.
Відповідно до п.7 П(С)БО 15 визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи. До складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства.
Пунктом 15 П(С)БО 15, зокрема, визначено, що доходом визнається сума зобов`язання, яке не підлягає погашенню.
Відповідно до п. «а» п.п.14.1.11 п.14.1 ст.14 ПК України безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак: заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.
Згідно з абз.5 п.п.14.1.257 п.14.1 ст.14 ПК України безповоротна фінансова допомога це сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності.
Поняття позовної давності визначено у ст.256 ЦК України, згідно з якою позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
При цьому ч.1 ст.259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.
Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Частиною 5 статті 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
Таким чином, у разі не проведення платником податків оплати за отримані товари, роботи (послуги) протягом встановленого у договорі строку та подальшого спливу строків позовної давності щодо стягнення таких зобов`язань, ця кредиторська заборгованість набуває статусу безнадійної заборгованості, що не підлягає погашенню, тому, відповідно, підлягає списанню до складу інших доходів та має враховуватися при визначенні фінансового результату до оподаткування податком на прибуток згідно з правилами бухгалтерського обліку.
Крім того, товари (послуги), які отримані платником податку на додану вартість та не оплачені ним протягом терміну позовної давності, вважаються безоплатно отриманими, оскільки відсутній факт їх придбання, як це передбачено п.198.3 ст.198 ПК України, а тому право на податковий кредит щодо таких товарів (послуг) у платника ПДВ відсутній.
Так, згідно з п.192.1 ст.192 ПК України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Отже, у разі, якщо платник ПДВ при придбанні товарів (послуг) на підставі отриманої податкової накладної сформував податковий кредит, але такі товари (послуги) не були оплачені протягом строку позовної давності, то в податковому періоді, в якому відбувається списання кредиторської заборгованості, як безнадійної, платнику ПДВ необхідно відкоригувати суму податкового кредиту згідно з нормами п.192.1 ст.192 ПК України на підставі відповідної бухгалтерської довідки.
З наданих позивачем копій договорів, укладених з цим підприємствами, за якими виникла вищезазначена заборгованість, слідує, що строк дії таких договорів у частині взаєморозрахунків встановлено до їх повного виконання, тобто строк оплати за поставлений товар не визначено. Крім того, у грудні 2017 року позивач зробив звірки взаєморозрахунків з цими підприємствами-постачальниками та погодив свою заборгованість шляхом підписання між сторонами вказаних договорів відповідних актів звірки заборгованості. Отже, строк позовної давності у даному випадку перервався у грудні 2017 року та почав заново обчислюватися з моменту підписання звірок взаєморозрахунків з підприємствами-постачальниками. До того ж, муж позивачем та вищевказаними контрагентами були укладені додаткові угоди, згідно з якими строк позовної давності за цими договорами продовжено та встановлено у 5-7 років, отже, твердження відповідача про сплив такого строку є безпідставними (т.5 а.с.42-120, 127-155).
З ТОВ «Амарант Груп» позивачем укладено договір про надання послуг від 29.08.2014р. №29082014/2, предметом якого є підготовка деталей (запчастини, агрегати та інше) для машинобудівної та гірничобудівної промисловості. Строк дії договору до 31.12.2014р., а в частині виконання фінансових зобов`язань - до повного їх виконання. Позивачем частково здійснено оплату та остання операція здійснена 25.02.2015 року. Частина суми, що залишилась не оплаченою, становить 261228,51грн.
Разом з тим, по вказаним взаємовідносинам у грудні 2017 року між сторонами договору складено акт звірки заборгованості, де сторони погодили суму заборгованості у розмірі 261228,51грн. Додаткова угода, яка укладена до цього договору, містить положення щодо строку позовної давності у 7 років до будь-яких зобов`язань (вимог) визначених у договорі. Враховуючи викладене, з урахуванням часткової оплати суми по договору 25.02.2015р., відлік строку позовної давності щодо залишку суми розпочався з 26.02.2015р. та закінчується 26.02.2022р., тому контролюючий орган помилково визначив, що строк позовної давності сплив у 2018 році.
З ТОВ «Вєктор-Плюс» позивачем укладено договір про надання послуг від 21.10.2015р. №211001. Строк дії договору визначений таким чином: договір діє з дати підписання договору та закінчується днем повного виконання зобов`язань по договору. Предметом договору є передпродажна підготовка деталей - комплектуючих, запчастин і агрегатів для машинобудівної і гірничодобувної промисловості. Позивачем частково здійснено оплату та остання операція здійснена 15.12.2015 року. Частина суми, що залишилась не оплаченою, становить 4508,00грн.
Разом з тим, по вказаним взаємовідносинам у грудні 2017 року між сторонами договору складено акт звірки заборгованості, де сторони погодили суму заборгованості у розмірі 4508,00грн. Додаткова угода, яка укладена до цього договору, містить положення щодо строку позовної давності у 6 років до будь-яких зобов`язань (вимог), визначених у договорі. Враховуючи викладене, з урахуванням часткової оплати суми по договору 15.12.2015р., відлік строку позовної давності щодо залишку суми розпочався з 16.12.2015р. та закінчується 16.12.2021р., тому контролюючий орган помилково визначив, що строк позовної давності сплив у 2018 році.
З ТОВ «Гордон-Сервіс» позивачем укладено договір поставки від 30.09.2014р. №3009/012. Строк дії договору до 31.12.2014р., а в частині виконання фінансових зобов`язань - до повного їх виконання. Предметом договору є поставка запчастин, комплектуючих, обладнання. Позивачем частково здійснено оплату та остання операція здійснена 13.03.2015 року. Частина суми, що залишилась не оплаченою становить 634531,18 грн.
Разом з тим, по цим взаємовідносинам у грудні 2017 року між сторонами договору складено акт звірки заборгованості, де сторони погодили суму заборгованості у розмірі 634531,18грн. Додаткова угода, яка укладена до цього договору містить положення щодо строку позовної давності у 6 років до будь-яких зобов`язань (вимог), визначених у договорі. Враховуючи викладене, з урахуванням часткової оплати суми по договору 13.03.2015р., відлік строку позовної давності щодо залишку суми розпочався з 14.03.2015р. та закінчується 14.03.2021р., тому контролюючий орган помилково визначив, що строк позовної давності сплив у 2018 році.
З ТОВ «Древ-Пром систем» позивачем укладено договір поставки від 02.03.2015р. №020301. Строк дії договору до 31.12.2015р., а в частині виконання фінансових зобов`язань - до повного їх виконання. Предметом договору є поставка запчастин, комплектуючих, обладнання. Позивачем частково здійснено оплату та остання операція здійснена 03.06.2015 року. Частина суми, що залишилась не оплаченою, становить 324643,60грн.
Разом з тим, по цим взаємовідносинам, у грудні 2017 року між сторонами договору складено акт звірки заборгованості, де сторони погодили суму заборгованості у розмірі 324643,60 грн. Додаткова угода, яка укладена до цього договору, містить положення щодо строку позовної давності у 5 років до будь-яких зобов`язань (вимог), визначених у договорі. Враховуючи викладене, з урахуванням часткової оплати 03.06.2015р., відлік строку позовної давності розпочався з 04.06.2015р. та закінчується 04.06.2020р., тому контролюючий орган помилково визначив, що строк позовної давності сплив у 2018 році.
З ТОВ «Лартан» позивачем укладено договір про надання послуг від 25.05.2015р. №225. Строк дії договору до 31.12.2015р., а в частині виконання фінансових зобов`язань - до повного їх виконання. Предметом договору є передпродажна підготовка деталей - комплектуючих, запчастин і агрегатів для машинобудівної і гірничодобувної промисловості. Позивачем частково здійснено оплату та остання операція здійснена 29.07.2015 року. Частина суми, що залишилась не оплаченою, становить 529088,93грн.
Разом з тим, по цим взаємовідносинам у грудні 2017 року між сторонами договору складено акт звірки заборгованості, де сторони погодили суму заборгованості у розмірі 529088,93грн. Додаткова угода, яка укладена до цього договору, містить положення щодо строку позовної давності у 6 років до будь-яких зобов`язань (вимог), визначених у договорі. Враховуючи викладене, з урахуванням часткової оплати по договору 29.07.2015р., відлік строку позовної давності щодо залишку суми розпочався з 30.07.2015р. та закінчується 30.07.2021р., тому контролюючий орган помилково визначив, що строк позовної давності сплив у 2018 році.
З ТОВ «Меркурінс» позивачем укладено договір поставки від 02.04.2015р. №0104002. Строк дії договору до 31.12.2015р., а в частині виконання фінансових зобов`язань - до повного їх виконання. Предметом договору є поставка запчастин, комплектуючих, обладнання. Позивачем частково здійснено оплату та остання операція здійснена 21.04.2015 року. Частина суми, що залишилась не оплаченою, становить 7860,00грн.
Разом з тим, по цим взаємовідносинам у грудні 2017 року між сторонами договору складено акт звірки заборгованості, де сторони погодили суми заборгованості у розмірі 7860,00грн. Додаткова угода, яка укладена до цього договору, містить положення щодо строку позовної давності у 6 років до будь-яких зобов`язань (вимог), визначених у договорі. Враховуючи викладене, з урахуванням часткової оплати 21.04.2015р., відлік строку позовної давності розпочався з 22.04.2015р. та закінчується 22.04.2021р., тому контролюючий орган помилково визначив, що строк позовної давності сплив у 2018 році.
З ТОВ «Стайлекс.Груп» позивачем укладено договір поставки від 01.06.2015р. №0106012. Предметом договору є поставка запчастин, комплектуючих, обладнання. Строк дії договорудо 31.12.2015р., а в частині виконання фінансових зобов`язань - до повного їх виконання. Позивачем частково здійснено оплату та остання операція здійснена 24.06.2015р. Частина суми, що залишилась неоплаченою, становить 174794,40грн.
Разом з тим, по вказаним взаємовідносинам у грудні 2017 року між сторонами договору складено акт звірки заборгованості, де сторони погодили суму заборгованості у розмірі 174794,40грн. Додаткова угода, яка укладена до цього договору, містить положення щодо строку позовної давності у 6 років до будь-яких зобов`язань (вимог), визначених у договорі. Враховуючи викладене, з урахуванням часткової оплати суми по договору 24.06.2015р., відлік строку позовної давності щодо залишку суми розпочався з 25.06.2015р. та закінчується 25.06.2021р., тому контролюючий орган помилково визначив, що строк позовної давності сплив у 2018 році.
З ТОВ «Дерріс» позивачем укладено договір про надання послуг від 02.02.2015р. №02022015. Предметом договору є передпродажна підготовка деталей - комплектуючих, запчастин і агрегатів для машинобудівної і гірничодобувної промисловості. Строк дії договору визначено наступним чином: договір діє з моменту підписання договору та закінчується повним виконанням зобов`язань по договору. Позивачем частково здійснено оплату та остання операція здійснена 27.02.2015 року. Частина суми, що залишилась не оплаченою, становить 451200,00грн.
Разом з тим, по вказаним взаємовідносинам у грудні 2017 року між сторонами договору складено акт звірки заборгованості, де сторони погодили суму заборгованості у розмірі 451200,00грн. Додаткова угода, яка укладена до цього договору, містить положення щодо строку позовної давності у 5 років до будь-яких зобов`язань (вимог), визначених у договорі. Враховуючи викладене, з урахуванням часткової оплати суми по договору 27.02.2015р., відлік строку позовної давності щодо залишку суми розпочався з 28.02.2015р. та закінчується 28.02.2020р., тому контролюючий орган помилково визначив, що строк позовної давності сплив у 2018 році.
Вищенаведені обставини свідчать про те, що кредиторська заборгованість позивача по господарським операціям з означеними контрагентами не безнадійною у розумінні приписів п. «а» п.п.14.1.11 п.14.1 ст.14 ПК України, а, отже, не підлягає включенню до складу доходів ТОВ «МТПО ДНЕПР» відповідно до п.15 П(С)БО 15, як помилково вважав відповідач.
Таким чином, висновки контролюючого органу про заниження позивачем доходу, що враховується при визначенні фінансового результату до оподаткування податком на прибуток, за рахунок не включення до його складу вищевказаної кредиторської заборгованості на суму 2730676,46грн. за 2018 рік, а також щодо завищення позивачем податкового кредиту на суму 455113,00грн. через невідкоригування податкового кредиту по цій кредиторській заборгованості, є безпідставними та спростовуються встановленими судом обставинами, тому податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 02.10.2019р. №000254502 в частині нарахування грошових зобов`язань з податку на додану вартість за основним податковим зобов`язанням у сумі 455112,00грн. та за штрафними санкціями у сумі 227556,00грн., а також податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 02.10.2019р. №000253502 в частині нарахування грошових зобов`язань з податку на прибуток за основним податковим зобов`язанням у сумі 479310,00грн. та за штрафними санкціями у сумі 248017,00грн. є протиправними та підлягають скасуванню.
Судом встановлено, що 18.01.2017р. ТОВ «МТПО ДНЕПР» подано податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2016 року, в якій відображено такі показники: податкові зобов`язання з ПДВ у рядку 9 - 732439,00грн.; податковий кредит у рядку 17 - 732005,00грн.; позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту у рядку 18 434грн.; від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду у рядку 19 - відсутнє (т.5 а.с.226).
Відповідно до абз.1 п.50.1 ст.50 ПУ України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Згідно з п.1 розділу ІV «Порядок заповнення уточнюючого розрахунку» Порядку №21 уточнюючий розрахунок може бути поданий у спосіб, визначений в абзаці четвертому пункту 50.1 статті 50 розділу II Кодексу.
Відповідно до п.2 розділу ІV «Порядок заповнення уточнюючого розрахунку» Порядку №21 у графі 4 відображаються відповідні показники декларації звітного періоду, що виправляється. У разі якщо до декларації за цей звітний період раніше вносилися зміни, у графі 4 відображаються відповідні показники графи 5 останнього уточнюючого розрахунку, який подавався до декларації звітного (податкового) періоду, що виправляється.
Згідно з п.3 розділу ІV «Порядок заповнення уточнюючого розрахунку» Порядку №21 у графі 5 уточнюючого розрахунку відображаються відповідні показники з урахуванням виправлення.
При цьому за містом приписів Порядку №21 остаточною звітністю з ПДВ є останній уточнюючий розрахунок, що надавався до органів ДПС.
Щодо доводів позивача про безпідставність застосування відповідачем штрафних санкцій у розмірі 50% від суми грошового зобов`язання за основним платежем, суд зазначає таке.
Відповідно до п.127.1 ст.127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.
Вказане рішення направлене на адресу позивача 10.04.2019р.
Відповідно до п. 42.2 ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Згідно з абз.6 п.42.4 ст.42 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
В судовому порядку вищезазначені податкові повідомлення-рішення позивач не оскаржував, що останнім не заперечується.
Таким чином, станом на день прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, якими збільшено суму грошових зобов`язань позивача з ПДВ та з податку на прибуток (02.10.2019 року), у ГУ ДПС у Дніпропетровській області були підстави для застосування штрафних санкцій у розмірі 50 %, оскільки є повторність порушень позивачем законодавства з ПДВ та з податку на прибуток за попередні періоди, вчинених повторно протягом 1095 днів.
Зважаючи на наведене, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне.
Згідно з абз.1 ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При цьому ч.3 ст.139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Враховуючи, що позовні вимоги ТОВ «МТПО ДНЕПР» задоволено частково, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цим позовом, підлягають відшкодуванню на користь останнього шляхом стягнення з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань суми таких витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: у розмірі 1996,90грн.
Керуючись ст. ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 02.10.2019р. №000254502 в частині нарахування грошових зобов`язань з податку на додану вартість за основним податковим зобов`язанням у сумі 455112,00грн. (чотириста п`ятдесят п`ять тисяч сто дванадцять гривень 00 копійок) та за штрафними санкціями у сумі 227556,00грн. (двісті двадцять сім тисяч п`ятсот п`ятдесят шість гривень 00 копійок).
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 02.10.2019р. №000253502 в частині нарахування грошових зобов`язань з податку на прибуток за основним податковим зобов`язанням у сумі 479310,00грн. (чотириста сімдесят дев`ять тисяч триста десять гривень 00 копійок) та за штрафними санкціями у сумі 248017,00грн. (двісті сорок вісім тисяч сімнадцять гривень 00 копійок).
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 10.07.2020р.

Суддя О.М. Турова