Справа № 640/22563/19
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2020-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2020 року м. Київ № 640/22563/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши за правилами позовного провадження адміністративну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Київстар»

до Офісу великих платників податків Державної податкової служби

про скасування рішення, вимоги та податкових повідомлень - рішень

УСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Київстар» (далі по тексту - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної податкової служби (далі по тексту - відповідач) в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення від 06 листопада 2019 року № 000101501, вимогу № Ю-000100501 від 06 листопада 2019 року, податкові повідомлення - рішення від 06 листопада 2019 року №№ , та .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у позивача відсутня база для нарахування єдиного внеску за договорами страхування, оскільки страхові внески не є заробітною платою та не можуть вважатися заохочувальними або компенсаційними виплатами. Також, позивач посилається і на протиправність призначення та проведення планового заходу всупереч плану графіку перевірок на 2019 рік.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за загальними правилами позовного провадження та призначено підготовче засідання.

У підготовче засідання 24 грудня 2019 року прибули представники позивача.

На підставі статті 173 Кодексу адміністративного судочинства України, підготовку справи до судового розгляду здійснює суддя адміністративного суду, який відкрив провадження в адміністративній справі.

Під час підготовчого провадження судом вчинено дії в межах статті 180 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 січня 2020 року закрито підготовче провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 11 лютого 2020 року.

У судовому засіданні 11 лютого 2020 року представники позивача адміністративний підтримали в повному обсязі, просили суд задовольнити вимоги.

Представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити у задоволенні позову. Доводи відзиву співпадають із висновками акту перевірки від 08 жовтня 2019 року № 168/28-10-05-01-02/21673832.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

На підставі направлень, виданих Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби від 30 липня 2019 року №№ 680, 679, 681, від 08 серпня 2019 року № 705, від 12 серпня 2019 року №№ 719, 720, від 13 серпня 2019 року №№ 721, 722, 723, від 22 серпня 2019 року № 739 та направлень, виданих Офісом великих платників податків Державної податкової служби від 11 вересня 2019 року №№ 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, від 18 вересня 2019 року №№ 48, 49, відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 77.4 статті 77, пункту 82.1 статті 82 Податкового кодексу України, наказу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 19 липня 2019 року № 1514, проведена планова виїзна перевірка Приватного акціонерного товариства «Київстар» з метою здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків і зборів, дотримання валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2015 року по 31 березня 2019 року та з метою контролю за правильністю нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2015 року по 31 березня 2019 року, відповідно до затвердженого плану, проведено документальну планову виїзну перевірку Приватного акціонерного товариства «Київстар» від 08 жовтня 2019 року № 168/28-10-05-01-02/21673832.

Як висновок проведеної перевірки, серед іншого, встановлено наступні порушення:

підпунктів 14.1.180, 14.1.122, пункту 14.1 статті 14, пунктів 142.1, 142.2 статті 142, підпунктів 164.1.1, 164.1.2 пункту 164.1, підпункту 164.2.16 пункту 164.2 статті 164, пункту 164.5 статті 164, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, підпункту 168.4.7 пункту 168.4 статті 168, пункту 176.2 статті 176, підпункту 165.1.5 пункту 165.1 статті 165, пункту 171.1 статті 171 Податкового кодексу України, а саме: до складу загального місячного оподаткування доходу не включена сума страхових внесків сплачена Приватним акціонерним товариством «Київстар» за своїх працівників за Договором Довгострокового страхування життя, у результаті чого встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб у сумі 1 119 151,00 грн, у тому числі: жовтень 2016 року - 51503,49 грн, листопад 2016 року 54940,37 грн, грудень 2016 року - 51955,58 грн, січень 2017 року - 54433,88, лютий 2017 року - 54563,21 грн, березень 2017 року - 53687,44 грн, квітень 2017 року - 55431,99 грн, травень 2017 року - 55113,98 грн, червень 2017 року - 55678,68 грн, липень 2017 року - 55856,01 грн, серпень 2017 року - 56016,66 грн, вересень 2017 року - 56377,85 грн, жовтень 2017 року - 62296,39 грн, листопад 2017 року - 54631,30 грн, грудень 2017 року - 22445,06, січень 2018 року - 20375,01 грн, лютий 2018 року - 21734,18 грн, березень 2018 року - 21838,44 грн, квітень 2018 року - 21218,52 грн, травень 2018 року - 20695,55 грн, червень 2018 року - 22938,51 грн, липень 2018 року - 22453,09 грн, серпень 2018 року - 22726,85 грн, вересень 2018 року - 24052,58 грн, жовтень 2018 року - 22726,85 грн, листопад 2018 року - 22558,11 грн, грудень 2018 року - 21424,67 грн, січень 2019 року - 20300,07 грн, лютий 2019 року - 20200,40 грн, березень 2019 року - 18976,28 грн;

підпункту 1.2 пункту 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, до складу загального місячного оподаткованого доходу не включена сума страхових внесків сплачена ПрАТ «Київстар» за своїх працівників за Договором Довгострокового страхування життя, в результаті чого встановлено заниження військового збору у сумі 76475,36 грн, у тому числі: жовтень 2016 року - 3519,41 грн, листопад 2016 року - 3754,26 грн, грудень 2016 року - 3550,3 грн, січень 2017 року - 3719,65 грн, лютий 2017 року - 3728,49 грн, березень 2017 року - 3668,64 грн, квітень 2017 року - 3787,85 грн, травень 2017 року - 3766,12 грн, червень 2017 року - 3804,71 грн, липень 2017 року - 3816,83 грн, серпень 2017 року - 3827,81 грн, вересень 2017 року - 3852,49 грн, жовтень 2017 року - 4256,92 грн, листопад 2017 року - 3733,17 грн, грудень 2017 року - 1533,75 грн, січень 2018 року - 1392,29 грн, лютий 2018 року - 1485,17 грн, березень 2018 року - 1492,29 грн, квітень 2018 року - 1449,93 грн, травень 2018 року - 1414,2 грн, червень 2018 року - 1567,47 грн, липень 2018 року - 1534,29 грн, серпень 2018 року - 1553,00 грн, вересень 2018 року - 1643,59 грн, жовтень 2018 року - 1553,00 грн, листопад 2018 року - 1541,47 грн, грудень 2018 року - 1464,02 грн, січень 2019 року - 1387,17 грн, лютий 2019 року - 1380,36 грн, березень 2019 року - 1296,71 грн.;

пункту 1 частини 1 статті 4 та пункту 1 частини 2 статті 6, пункту 1 частини 1 статті 7 та частин 5, 7 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» сума страхових внесків, сплачених роботодавцем за договорами довгострокового страхування життя за найманих працівників, які є складовою заробітної плати, є базою оподаткування єдиного внеску у сумі 487 017,16 грн, у тому числі: червень 2016 року - 15341,23 грн, липень 2016 року - 16546,81 грн, серпень 2016 року - 21773,83 грн, вересень 2016 року - 581,37 грн, жовтень 2016 року - 18550,12 грн, листопад 2016 року - 18265,88 грн, грудень 2016 року - 23674,18 грн, січень 2017 року - 19594,91 грн, лютий 2017 року - 22641,78 грн, березень 2017 року - 24430,72 грн, квітень 2017 року - 591,00 грн, травень 2017 року - 23050,76 грн, червень 2017 року - 24606,08 грн, липень 2017 року - 21122,18 грн, серпень 2017 року - 30499,99 грн, вересень 2017 року - 575,98 грн, жовтень 2017 року - 16691,81 грн, листопада 2017 року - 17393,38 грн, грудень 2017 року - 8511,60 грн, січень 2018 року - 11704,31 грн, лютий 2018 року - 12363,03 грн, березень 2018 року - 13375,39 грн, квітень 2018 року - 574,75 грн, травень 2018 року - 11691,91 грн, червень 2018 року - 9195,79 грн, липень 2018 року - 11540,01 грн, серпень 2018 року - 11388,68 грн, вересень 2018 року - 13598,27 грн, жовтень 2018 року - 9590,45 грн, листопада 2018 року - 10387,59 грн, грудень 2018 року - 11315,26 грн, січень 2019 року - 11097,39 грн, лютий 2019 року - 12269,88 грн, березень 2019 року - 12480,84 грн.

Відповідно до рішення Офісу великих платників податків Державної податкової служби від 01 листопада 2019 року № 7313/10/28-10-05-01-02, за результатом розгляду заперечень на акт перевірки від 23 жовтня 2019 року № 23619/02, висновки акту перевірки залишені без змін, заперечення позивача - без задоволення.

Відповідно, податковим органом винесено наступні рішення:

податкове повідомлення - рішення від 06 листопада 2019 року № , яким позивачу за порушення підпунктів 14.1.180, 14.1.122, пункту 14.1 статті 14, пунктів 142.1, 142.2 статті 142, підпунктів 164.1.1, 164.1.2 пункту 164.1, підпункту 164.2.16 пункту 164.2 статті 164, пункту 164.5 статті 164, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, підпункту 168.4.7 пункту 168.4 статті 168, пункту 176.2 статті 176, підпункту 165.1.5 пункту 165.1 статті 165, пункту 171.1 статті 171 Податкового кодексу України, нараховано грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 2 180 535,11 грн, в тому числі: за основним платежем - 1 119 151,00 грн, за штрафними санкціями - 799 876,41 грн, сума пені - 261 507,70 грн;

податкове повідомлення - рішення від 06 листопада 2019 року № , яким за порушення пункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 та пункту 49, пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, позивачу нараховано штраф у розмірі 510,00 грн;

податкове повідомлення - рішення від 06 листопада 2019 року № , яким за порушення підпункту 1.2 пункту 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, позивачу нараховано грошове зобов`язання з військового збору у сумі 149 003,32 грн, в тому числі: за основним платежем - 76475,36 грн, за штрафними санкціями - 54658,25 грн, пеня - 17869,71 грн;

вимогу про сплату боргу від 06 листопада 2019 року № Ю-000100501, відповідно якої податковий орган вимагає сплату суми недоїмки з єдиного внеску у сумі 487 017,16 грн.;

рішення № 000101501 про застосування штрафних санкцій від 06 листопада 2019 року у розмірі 243 508,58 грн.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями та встановленими порушеннями, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Між Приватним акціонерним товариством «Київстар» та ЗАТ «Страхова компанія «Уніка Життя» укладено Договір від 13 грудня 2007 року № 26911, предметом якого є страхування працівників позивача (пункт 2.1 Договору). Перелік таких працівників визначається у Додатку 1 до Договору (пункт 3.1 Договору) та може змінюватись за рішенням (заявою) самого позивача (пункт 3.4 та пункт 8.1.5 Договору).

Відповідно до пункту 2.3 Договору страхова компанія зобов`язується виплачувати на користь працівників ПрАТ «Київстар» страхові виплати, у разі настання страхових випадків.

Пунктом 5.2 Договору встановлено, що такими страховими випадками є: смерть працівника позивача або дожиття працівника до закінчення строку дії Договору, вказаного відносно неї у Додатку № 1 до Договору (10 років).

Позивач зазначає, що перелік застрахованих осіб змінювався на щомісячній основі шляхом підписання додаткових угод між позивачем та ЗАТ «Страхова компанія «Уніка Життя», такі зміни відбувались у разі припинення трудових відносин, та виключення працівників позивача із програм страхування. Самі ж страхові платежі, здійснені позивачем щодо таких осіб, не могли використовуватись працівниками в майбутньому, а формували викупну ціну, яка поверталась страховою компанією позивачу, відповідно до пункту 10.1 Договору.

На переконання позивача, незалежно від страхових внесків позивачем, працівники не отримували ніякого доходу від таких платежів у разі припинення відносин з ПрАТ «Київстар».

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (у редакції, чинній на час існування спірних відносин).

Відповідно до статті 2 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша), Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина друга).

За змістом пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування для роботодавців та працівників є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108/95-ВР (у редакції, чинній на час існування спірних відносин):

заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства (частини перша, друга статті 1);

основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частин перша-третя статті 2).

За визначенням, наведеним у абзаці другому пункту 164.1 статті 164 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), загальний оподатковуваний дохід - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом його походження з України - це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Згідно з підпунктом 164.2.17 пункту 16.2 статті 162 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

У відповідності до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

У підпункті 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України одним із видів додаткових благ розуміються суми грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що обов`язково відшкодовуються згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з цим розділом (абзац «г»).

За змістом абзацу «а» пункту 171.2 статті 171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших оподатковуваних доходів джерелом їх походження в Україні, є податковий агент, який в силу вимог підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України при нарахуванні (виплаті, наданні) оподатковуваного доходу на користь платника податку зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Таким чином податковий агент при нарахуванні (виплаті) фізичним особам доходів у вигляді додаткового блага, зокрема при виплаті коштів, які не є заробітною платою, не пов`язані з виконанням обов`язків трудового найму та не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), повинен нарахувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок від суми такого доходу.

Водночас у підпункті 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України витратами платника податку визнається сума будь-яких витрат у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

З метою оподаткування під господарською діяльністю розуміється діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Підпунктом 138.10.2 пункту 138.10 статті 138 ПК України визначено, що до складу витрат операційної діяльності включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема: витрати на службові відрядження й утримання апарату управління підприємством (у тому числі витрати на оплату праці адміністративного апарату) та іншого загальногосподарського персоналу; витрати на оплату послуг зв`язку (пошта, телеграф, телефон, телекс, телефакс, стільниковий зв`язок та інші подібні витрати).

За правилами підпункту 140.1.7 пункту 140.1 статті 140 ПК України при визначенні об`єкта оподаткування враховуються такі витрати подвійного призначення, зокрема витрати на відрядження фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах із таким платником податку або є членами керівних органів платника податку, в межах фактичних витрат особи, яка відряджена, на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті), оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), на найм інших жилих приміщень, оплату телефонних розмов, оформлення закордонних паспортів, дозволів на в`їзд (віз), обов`язкове страхування, інші документально оформлені витрати, пов`язані з правилами в`їзду та перебування у місці відрядження, в тому числі будь-які збори і податки, що підлягають сплаті у зв`язку із здійсненням таких витрат.

Зміст наведених положень дає підстави для висновку про те, що понесені платником податку витрати на страхування працівників, якщо ці витрати пов`язані з провадженням господарської діяльності та документально підтверджені відповідними первинними документами, відносяться до складу інших витрат такого суб`єкта господарювання й не є додатковим благом фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах із своїм роботодавцем, та їх оподатковуваним доходом у розумінні підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

Матеріали справи не містять доказів сплати позивачем безпосередньо на користь працівників страхових виплат, які в розумінні статей 163 та 162 Податкового кодексу України вважаються об`єктом оподаткування.

Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Подактового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Натомість, акт перевірки не містить конкретних фізичних осіб, яким на думку відповідача було надано додаткове благо, а тому не можуть визнаватися порушеннями у розумінні пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України.

Вказана норма ПК України є персоніфікованою, тобто стосується конкретної фізичної особи, на користь якої податковим агентом нараховується і виплачується оподаткований дохід та з доходу якої утримується податок.

Згідно із підпунктом 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), яка незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі.

Відповідно до абзацу 2 пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи.

Проте, в Акті перевірки від 08 жовтня 2019 року № 168/28-10-05-01-02/21673832 не зазначено конкретних фізичних осіб, на користь яких податковим агентом нараховувались і виплачувались оподаткований дохід.

Слід зазначити, що позивачем страхувались всі працівники товариства, в разі звільнення працівника, суми, сплачені щодо нього повертались ПрАТ «Київстар» шляхом заліку із загальними страховими зобов`язаннями позивача із Страховою компанією у відповідній страховій програмі.

Відповідно до частини другої статті 97 Кодексу законів про працю України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ (виплати, які надаються в натуральній або грошовій формі) "Переліку видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.12.2010 №1170 платіж згідно з договорами добровільного медичного та пенсійного страхування працівників і членів їх сімей віднесено до платежів, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що страхування життя та дожиття не віднесено до видів виплат, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до умов договору довгострокового страхування життя від 13.12.2007 №26911 страховими випадками є смерть особи або дожиття особи до закінчення строку дії договору. Перший випадок, на думку суду, не може розглядатись як отримання працівником певної заохочувальної, компенсаційної виплати, позаяк в такому випадку винагороду отримує вигодонабувач, який не є працівником платника загальнообов`язкового державного соціального страхування. Щодо страхового випадку в разі закінчення строку дії договору, суд також вважає, що така винагорода не є компенсаційною, заохочувальною виплатою як винагорода за виконану роботу, оскільки розмір такої виплати не пов`язаний з належним виконанням трудового договору (контракту).

Представниками позивача додано висновок за результатами проведення економічної експертизи судового експерта Григоренко Юлії Ігорівни від 08.07.2019 №19 - кваліфікація: 11.1. "Дослідження документів бухгалтерського, податкового, обліку, звітності", 11.2. "Дослідження документів про економічну діяльність підприємств і організацій", 11.3. "Дослідження документів фінансово-кредитних операцій", свідоцтво від 08.09.2017 №1897, видане Центральною екпертно-кваліфікаційною комісією Міністерства юстиції України на підставі рішення від 08.09.2017 №11, дійсне до 08.09.2020.

Дослідивши, зокрема, акт перевірки акт від 19.02.2016 №132/28-10-42-10/21673832 та договір довгострокового страхування життя від 13.12.2007 №26911, експерт дійшла висновку про непідтвердженість висновку контролюючого органу щодо несплати ПАТ "Київстар" внесків на загальнообов`язкове державного соціального страхування з сум, які сплачувались за договором страхування. На думку експерта, за змістом пунктів 6.4 та 6.5 договору страхування встановлена чотиривідсоткова ставка гарантованого річного доходу, що зобов`язувало страховика протягом дії договору докладати всіх зусиль для досягнення негарантованими страховими виплатами на момент закінчення дії строку договору рівня, який відповідав би сукупному інвестиційному доходу у 15 відсотків річних. При цьому страховик мав здійснювати розподіл прибутку від інвестиційної діяльності, залишивши на свою користь 10 відсотків. За твердженням експерта, наведене дає підстави для висновку, що страхові внески є інвестиційним доходом, тому не можуть вважатись благом для застрахованих осіб.

На думку суду, висновок експерта про інвестиційний характер певних положень договору страхування, не спростовує наведених висновків суду.

За наведених обставин, встановлення у судовому процесі пов`язаності витрат на страхування своїх працівників з провадженням Товариством господарської діяльності та їх документальне підтвердження відповідними первинними документами, суд вважає, що такі платежі не є додатковим благом фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах із своїм роботодавцем, та їх оподатковуваним доходом у розумінні підпункту 164.2.16 пункту 164.2 статті 164 ПК України, як наслідок, Товариство не є податковим агентом по відношенню до вказаних осіб й такі обставини виключають підстави для нарахування, утримання та сплати (перерахування) до бюджету позивачем ПДФО від суми страхових коштів й обов`язок сплати до бюджету ЄСВ.

Щодо нарахування військового збору, суд зазначає, що із пункту 16і підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України вбачається те, що запроваджений військовий збір сплачується платниками, які вказані у пункті 162.1 ст. 162 ПК України, із доходів, що передбачені у ст. 163 ПК України, у порядку статті 168 ПК України відповідальними особами за нарахування, утримання і виплату якого є особи, вказані у статті 171 Податкового кодексу України.

Тобто, військовий збір сплачується податковим агентом у порядку для сплати ПДФО із тих доходів, які є базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб, за певними винятками.

Враховуючи висновки, що позивач в спірних правовідносинах не є податковим агентом по відношенню до працівників за договором страхування й такі обставини виключають підстави для нарахування, утримання та сплати (перерахування) до бюджету позивачем ПДФО від суми страхових коштів й обов`язок сплати до бюджету ЄСВ, нарахування військового збору є також протиправним, як і винесена податковим органом вимога про сплату боргу.

Щодо доводів позивача про невключення податковим органом у графік проведення перевірок на 2019 рік ПрАТ «Київстар» суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1 Порядку формування та затвердження плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02 червня 2015 року №524 (далі по тексту - Порядок) оновлення річного плану-графіка здійснюється у разі його коригування територіальними органами ДФС.

Відповідно до пункту 2 Порядку формування (коригування) планів-графіків територіальних органів ДФС України здійснюється у порядку, встановленому у розділах ІІІ-V цього Порядку.

Формування (коригування) планів-графіків здійснюється засобами інформаційно-телекомунікаційних систем Державної фіскальної служби України (далі - ДФС).

Згідно з пунктом 3 Порядку проекти річних планів-графіків складаються територіальними органами ДФС не пізніше 01 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки, квартальних планів-графіків - не пізніше 20 числа останнього місяця поточного кварталу засобами інформаційно-телекомунікаційних систем ДФС.

Проекти коригування планів-графіків у разі здійснення такого коригування формуються територіальними органами ДФС не пізніше 03 числа кожного місяця поточного року, починаючи з другого місяця поточного року, засобами інформаційно-телекомунікаційних систем ДФС.

Разом з проектом плану-графіка (коригування плану-графіка) формуються інформаційно-аналітичні довідки за кожним платником податків з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем ДФС.

Після остаточного узгодження проектів планів-графіків (коригування планів-графіків) територіальні органи ДФС надають департаментам аудиту та податків і зборів з фізичних осіб засобами автоматизованої інформаційної системи "Управління документами" плани-графіки (коригування планів-графіків) з відповідними додатками та обґрунтування підстав включення платника податків до плану-графіка (коригування плану-графіка).

Разом з тим, у Податковим кодексом України та Порядком не передбачено можливість коригування у поточному році вже сформованого і затвердженого річного плану-графіка проведення перевірок шляхом включення до нього нових платників податків.

Крім того, суд звертає увагу, що коригування плану-графіка документальних перевірок 2019 року суперечить положенням Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", частина перша статті 5 якого визначає, що внесення змін до річних планів здійснення заходів державного нагляду (контролю) не допускається, крім випадків зміни найменування суб`єкта господарювання та виправлення технічних помилок.

При цьому відповідно до частин першої, другої статті 2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів валютного контролю, митного контролю на кордоні, державного експортного контролю, контролю за дотриманням бюджетного законодавства, банківського нагляду, державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, державного нагляду (контролю) в галузі телебачення і радіомовлення.

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Частина п`ята статті 2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" передбачає, що зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої-восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

З наведених положень Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" вбачається, що органи ДФС при здійсненні заходів контролю зобов`язані діяти з урахуванням норм цього Закону.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що включення ПрАТ «Київстар» до плану-графіка документальних перевірок на 2019 рік шляхом коригування такого плану-графіка у лютому 2019 року суперечить нормам Податкового кодексу України, Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та Порядку.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваної вимоги та рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов задоволено, на користь позивача належить присудити сплачену ним суму судового збору у розмірі 21 131,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Київстар» - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати рішення Офісу великих платників податків від 06 листопада 2019 року № 000101501 про застосування штрафних санкцій.

3. Визнати протиправною та скасувати вимогу Офісу великих платників податків № Ю-000100501 від 06 листопада 2019 року.

4. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Офісу великих платників податків від 06 листопада 2019 року №№ , та .

5. Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «Київстар» (03113, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 53, ) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної податкової служби (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-Г, ) понесені судові витри у вигляді судового збору у розмірі 21 131 (двадцять одна тисяча сто тридцять одна) гривня.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова