Справа № 160/6429/20
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2020-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2020 року Справа № 160/6429/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Коренева А.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови , -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, в якому позивач просить:
визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Горілого К.К. від 02.08.2017 року про відкриття виконавчого провадження № 54432135.
зобов`язати Соборний відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області скасувати арешт накладений відповідно до постанови державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Горілого К.К. на майно боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКГШ: НОМЕР_1 , від 02.08.2017 року у виконавчому провадженні № 54432135.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що Постановою державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Горілого К.К. від 02.08.2017 року на підставі заяви від 20.07.2017 року заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України Ярушевської І.І., було відкрито виконавче провадження з виконання постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кеди М.В. про стягнення з боржника виконавчого збору від 29.09.2014 року. Згідно тексту постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кеди М.В. про стягнення з боржника виконавчого збору від 29.09.2014 року - строк пред`явлення до виконання даної постанови визначено в один рік. Згідно п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання. Позивач вважає, що державний виконавець Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Горілий К.К. неправомірно виніс постанову про відкриття виконавчого провадження, оскільки, із заявою про відкриття виконавчого провадження звернулась держава в особі Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України датованої 20.07.2017 року, яка надійшла до Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області 02.08.2017 року з виконавчим документом, у якому зазначено строк пред`явлення до виконання протягом одного року (з 29.09.2014 року до 29.09.2015 року), тобто з пропуском вставленого виконавчим документом строку.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 червня 2020 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.07.2020 відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
15 липня 2020 року на електрону адресу суду надійшов відзиві від Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпра Південно-Східного межрігіонального управління юстиції (м. Дніпро), в якому просили відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції зазначили, що стягнення виконавчого збору було виділено в окреме провадження № 54432135, після закриття виконавчого провадження № 43983987, внаслідок того, що виконавчий збір не був стягнутий в рамках основного виконавчого провадження, то строк до пред`явлення до виконання виконавчого провадження № 54432135 необхідно відраховувати з дня закінчення основного виконавчого провадження № 43983987, а саме з 20.07.2017року. Крім того, зазначили, що згідно пункту 3.7.4 Інструкції з примусового виконання рішень в редакції від 29.09.2016 року у разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 5, 8, 9, 11 - 13 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавчсе провадження», якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа) зазначає про виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження та не пізніше наступного робочого дня після завершення такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору, про що виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Строк для самостійного виконання боржнику в такому випадку не надається. Відповідно до абзацу 3 пункту 4 Інструкції з примусового виконання рішень в редакції від 29.09.2016 року відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими; сума зобов`язання становить двадцяти та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті. Так, 02.08.2017 року на підставі заяви заступника директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, було відкрито виконавче провадження № 54432135 з виконання постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кеди М.В. про стягнення з боржника виконавчого збору від 29.09.2014. Крім того, вказали, що стягувачем за виконавчим провадженням є держава в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Отже, державний виконавець Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській окості Горілий К.К. правомірно виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 54432135 на підставі заяви заступника директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, оскільки останній є стягувачем за виконавчим провадженням № 54432135, а отже твердження позивача про неправомірність винесеної постанови про відкриття виконавчого провадження є безпідставними та помилковими.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Постановою державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Горілого К.К. від 02.08.2017 року на підставі заяви від 20.07.2017 року заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України Ярушевської І.І., було відкрито виконавче провадження з виконання постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кеди М.В. про стягнення з боржника виконавчого збору від 29.09.2014 року в розмірі 2038715,45 грн.
Позивач непогодившись із постановою про відкриття провадження від 02.08.2017 року звернувся до суду з вказаним позовом.
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами у даній справі, суд виходить з такого.
Так, Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до статті 1 Закону № 606, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною другою статті 25 Закону № 606 державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 606 у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.
Згідно з частиною першою статті 28 Закону № 606 у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.
Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.
05 жовтня 2016 року набув чинності Закон №1404, згідно з яким примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини сьомої Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404 виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
Статтею 1 Закону № 1404 передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 27 Закону №1404 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Частиною другою статті 27 Закону №1404 визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404 виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
Частиною першою статті 40 Закону №1404 визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404 у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Аналіз зазначених норм у сукупності надає підстави для висновків, що після зміни правового регулювання відповідно до Закону №1404 стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення без винесення відповідної постанови. Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто. При цьому, виконання постанови про стягнення виконавчого збору відбувається в порядку, передбаченому для примусового виконання виконавчих документів.
Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404 виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404 виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
Як встановлено з матеріалів справи, що 20 липня 2017 року повернуто виконавчий документу стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону №1404 у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 2 Закону №1404 постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом.
02 серпня 2017 року державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного управління юстиції у Дніпропетровській області прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 54432135 з виконання постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кеди М.В. № 43983987 виданої 29.09.2014 року щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 2038715,45 грн.
Судом встановлено, що постанова про стягнення виконавчого збору від 29.09.2014 року не оскаржена та не скасована.
Правомірність винесення даної постанов про виконавче провадження не є предметом розгляду даного спору.
Таким чином, відповідачем 02 серпня 2017 року отримавши заяву від 20.07.2017 року заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України про відкриття провадження за виконавчим документом були вчинені дії, направлені на виконання постанови про стягнення з виконавчого збору у відповідності до вимог Закону №1404 від 02.06.2016р. Вчинення аналогічних дій передбачала і попередня редакція Закону України Закону України "Про виконавче провадження".
Відповідно до приписів частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
З огляду на викладене, відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, довів суду правомірність своїх дій щодо винесення оскаржуваних постанов.
Щодо доводів позивача стосовно порушення строку пред`явлення виконавчих документів, а саме постанов про стягнення виконавчого збору, Суд зазначає таке.
Статтею 28 Закону України Закону України "Про виконавче провадження" № 606 і статтею 40 Закону України Закону України "Про виконавче провадження" № 1404 стягнення виконавчого збору проводиться в межах "основного" виконавчого провадження, то відповідно постанови про стягнення виконавчого збору необхідно вважати пред`явленими до виконання.
Відповідно в період здійснення "основного" виконавчого провадження постанова про стягнення виконавчого збору автоматично є такою що пред`явлена до виконання, а відтак строк для пред`явлення виконавчого документу не пропущений.
Вказана позиція узгоджується з викладеною у постанові Верховного Суду від 22 лютого 2018 року у справі №816/823/17.
Строки визначені для пред`явлення виконавчих документів до виконання, які були передбачені статтею 22 Закону №606 та які передбачені статтею 12 Закону №1404 не пропущені.
За таких умов позовні вимоги ОСОБА_1 до Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного управління юстиції у Дніпропетровській області є безпідставними, а заявлені вимоги не ґрунтуються на вимогах закону.
Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати з відповідача не стягуються.
Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 255, 262, 250, 293, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови - залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев