Справа № 300/622/20
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2020-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2020 р. справа № 300/622/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Микитин Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби України в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.02.2020 № , №6 та № -

ВСТАНОВИВ:

13.03.2020 ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби України в Івано-Франківській області (надалі також - відповідач, ГУ ДПС в Івано-Франківській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.02.2020 № , №6 та № .

Позовні вимоги мотивовані тим, що підставою для прийняття оспорюваних рішень стали висновки акту перевірки № 73/09-19-33-06/304120545 від 29.01.2019 документальної позапланової невиїзної перевірки позивач щодо достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати ПДФО та військового збору за період з 01.01.2017 до 31.12.2017. Однак, позивач не погоджується із висновками акту перевірки та прийнятими на його підставі податковими повідомленнями-рішеннями та вважає їх безпідставними та необґрунтованими, оскільки контролюючим органом не вірно визначено суму прощеного боргу в розмірі 833440,29 грн, яка також складається із штрафних санкцій за несвоєчасне погашення кредиту, що не є доходом та, відповідно, додатковим благом. Звернув увагу суду на відсутність правових підстав до проведення перевірки, оскільки відповідачем, в порушення ст. 80 Податкового кодексу України, не вручено наказ про проведення перевірки та направлення, що є підставою до скасування результатів перевірки. Також, позивач у 2017 році доглядав за престарілим, що підтверджується довідкою управління соціального захисту Богородчанської РДА від 11.03.2020 № 344, що свідчить про надання ним соціальних послуг. Таким чином, відповідно до п. 3 ч.1 ст. 3 та ч. 5 ст. 46 ЗУ «Про запобігання корупції», позивач, як соціальний працівник, був звільнений від обов`язку подання щорічної декларації, тому податкове повідомлення рішення № від 27.02.2020 щодо накладення штрафних санкцій за неподання щорічної декларації є безпідставним. Також, наголошує на тому, що відповідачем не досліджено чи повністю припинено відносини між позивачем, як боржником та банком, з огляду на можливість списання банком заборгованості за кредитом за рахунок страхового резерву, оскільки в такому випадку правовідносини між банком, як кредитором, та боржником не припиняються, так як банк залишає за собою право вжити повний комплекс заходів щодо стягнення в подальшому кредитної заборгованості. З огляду на зазначене, податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 27.02.2020 № , №6 та № є протиправними та підлягають скасуванню.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.03.2020 дану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статтям 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків(а.с. 23-25).

02.04.2020 позивачем зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недоліки усунуто(а.с.28), у зв`язку чим ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи, в порядку визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України(а.с.29-30).

Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 29.04.2020 та міститься в матеріалах справи. Зазначив, що в ході проведення контрольного заходу встановлено, що згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб про суми виплачених доходів, фізичною особою ОСОБА_1 у 2017 році отримано дохід у вигляді додаткового блага в розмірі 833440,29 грн, який відображено кредитором, а саме AT "Укрсиббанк", за формою 1-ДФ за ознакою "126" - додаткове благо. Щодо твердження позивача, що сума, з якої податковим органом визначено заборгованість складається із штрафних санкцій за несвоєчасне погашення кредиту, то згідно відповіді на запит контролюючого органу AT "Укрсиббанк" листом від 12.11.2019 № 14-2-62/79577 підтвердило інформацію про суму виплаченого (нарахованого) доходу ОСОБА_1 , яка складається з основної суми кредиту в розмірі 833440,29 грн. НБУ станом на 01.01.2014 зазначено, що AT "Укрсоцбанк" не здійснював прощення курсової Відтак, відображення кредитором отриманого доходу фізичною особою за ознакою «126» слугувало підставою для здійснення контрольного заходу та відповідно при встановленні порушення збільшення відповідних зобов`язань шляхом прийняття оскаржуваних рішень. Звернув увагу суду, що позивачу направлялися поштовим зв`язком повідомлення про проведення перевірки, повідомлення про запрошення та копія наказу про проведення перевірки. Також, представник відповідача наголосив на тому, що позивача було повідомлено про необхідність сплати податків із анульованої суми боргу, що підтверджує відмітка про отримання ОСОБА_1 повідомлення АТ «Укрсиббанк» від 28.02.2017 № 24-2-07-1977. З врахуванням викладеного ГУ ДПС в Івано-Франківській області просить відмовити у задоволенні позову (а.с.30-33).

Відповідачем вищенаведений відзив на позовну було надіслано позивачу, що підтверджується квитанцією про відправлення (а.с.63). Однак, відповіді на відзив у строк, встановлений судом позивач не подав, поважних причин їх ненадання суд не повідомив.

Суд, на підставі положення частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши і оцінивши докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечують проти позову, встановив наступне.

Посадовою особою Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області відповідно до наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 16.12.2019 № 579 на підставі повідомлення про запрошення від 16.12.2019 № 111/09-19-33-06 та повідомлення від 16.12.2019 № 111, які направлено та вручено 19.12.2019 ОСОБА_1 згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за адресою вул.Січових Стрільців, 22 село Манява, Богородчанський район, Івано-Франківська область, в період з 16.01.2020 по 29.01.2020 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2017 по 31.12.2017(а.с.43-46).

В ході проведеної відповідачем перевірки, здійсненої на підставі аналізу відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб про суми виплачених доходів наявних в Головному управлінні ДФС в області щодо інформації про отримані доходи, встановлено, що громадянином ОСОБА_1 у 2017 році отримано дохід у вигляді додаткового блага в сумі 833 440,29 гривень від АТ "Укрсиббанк".

З метою підтвердження вказаної інформації, відповідачем направлено запит до АТ "Укрсиббанк" від 16.10.2019 за № 492/10/09-19-55-33-01-15(а.с.60), на який листом від 15.11.2019 за №7255/10 отримано відповідь про анулювання АТ "Укрсиббанк" основної суми кредитної заборгованості ОСОБА_1 в розмірі 833 440,29 гривень (а.с.61).

За результатами проведеної перевірки складено акт за №73/09-19-33-06/ від 29.01.2020 (а.с.142-143), із висновку якого слідує, що ОСОБА_1 допущено порушення:

- не подано податкову декларацію за 2017 рік (підпункт 49.18.4. пункту 49.18 статті 49, пункт 179.1 статі 179 ПК України);

- не нараховано податок на доходи фізичних осіб за 2017 рік в розмірі 150 019,25 грн (підпункт "д" підпункту 164.2.17. пункту 164.2 статті 164 ПК України;

- не нараховано податкові зобов`язання з військового збору за 2017 рік в розмірі 12 501,60 грн (п.1.2 п.16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України)(а.с.47-53).

За результатами розгляду акту перевірки від 29.01.2020 №73/09-19-33-06/, податковим органом прийнято, податкові повідомлення-рішення від 27.02.2020:

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатом річного декларування на загальну суму 187 524,06 грн, в тому числі 150 019,25 грн - основний платіж та 37504,81 грн за штрафними (фінансовими) санкціями(а.с.55);

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на загальну суму 15 627,00 грн, в тому числі 12501,60 грн за податковими зобов`язаннями та 3125,40 грн за штрафними (фінансовими) санкціями(а.с.56);

- № , яким застосовано штрафну санкцію в розмірі 170,00 грн(а.с.57).

Вважаючи вищенаведені податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач, з метою захисту своїх порушених прав, звернувся із позовною заявою до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України та Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Правовідносини з приводу предмету адміністративного позову між позивачем та відповідачем врегульовані положеннями Податкового кодексу України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (надалі по тексту також - ПК України, Кодекс), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, які справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

У відповідності до вимог статті 36 вказаного Кодексу податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно статті 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Пунктом 15.1 статті 15 зазначеного Кодексу визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), які є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з п.п. 163.1.1, 163.1.2 п. 163.1 ст. 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзаців другого, третього пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

За визначеннями, наведеними у підпунктах 14.1.54, 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України, дохід з джерелом їх походження з України - це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні; додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно з п.п. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 цього Кодексу), у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

У зв`язку із вищенаведеним, боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту) та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, у тому числі шляхом повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Так, відповідно до пп. 167.1 ст. 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до п. 164.4 ст. 164 ПК України під час нарахування (отримання) доходів, отриманих у вигляді валютних цінностей або інших активів (вартість яких виражена в іноземній валюті або міжнародних розрахункових одиницях), такі доходи перераховуються у гривні за валютним курсом Національного банку України, що діє на момент нарахування (отримання) таких доходів.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід.

Законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

Аналогічну позицію неодноразово висловлював Верховний Суд у своїх постановах, зокрема від 14.02.2019 року по справі № 813/330/16.

За встановлених у даній справі обставин анулювання (прощення) кредитором основної суми заборгованості за кредитом (тіло кредиту) у розмірі 31 389,63 доларів США, що склало 833440,29 грн по курсу НБУ станом на 28.04.2017, суд дійшов висновку, що вказана сума відповідно до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України є додатковим благом платника податку ОСОБА_1 та підлягає включення до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за 2017 рік. Відтак, твердження позивача про те, що така сума містить суми штрафної санкції за несвоєчасне погашення кредиту є помилковими, та спростовуються повідомленням про анулювання богу АТ «Укрсиббанк» від 28.04.2017 № 24-2-07-1977 та листом АТ «Укрсиббанк» від 16.10.2019 № 492/10/09-19-55-33-01-15(а.с.59-60).

Додатково суд зазначає, що відповідно до змісту повідомлення АТ «Укрсиббанк» від від 28.04.2017 № 24-2-07-1977, оригінал якого отримано ОСОБА_1 , що підтверджується його підписом, банком, як кредитором, повідомлено позивача про прощення (анулювання) боргу шляхом прийняття відповідного рішення, тобто дотримано умови, з якими положення підпункту "д" 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України пов`язують обов`язок платника податків відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку(а.с.59).

При цьому суд звертає увагу, що основна сума боргу платника податку анульована (прощена) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника у розумінні норм Податкового кодексу України.

Наведене цілком відповідає економічній сутності доходу, оскільки при списанні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом включаючи і проценти як плату за отриману послугу з користування наданими коштами.

Обґрунтовуючи протиправність оскаржуваних рішень, позивач посилається відсутність правових підстав до проведення перевірки, оскільки відповідачем, в порушення ст. 80 Податкового кодексу України, не вручено наказ про проведення перевірки та направлення, що є підставою до скасування результатів перевірки. Щодо наведених доводів, то суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 62.1.3. пункту 62.1 статті 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (пункт 75.1 статті 75 Податкового кодексу України).

За приписами підпункту 75.1.2. пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Водночас, підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

У відповідності до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

За змістом пункту 79.2 статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Як попередньо встановлено судом перевірка проводилась посадовою особою Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області на підставі наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 16.12.2019 № 579, повідомлення про запрошення від 16.12.2019 № 111/09-19-33-06 та повідомлення від 16.12.2019 № 111, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.44-46). Відповідно до супровідного листа відповідача від 16.12.2020 № 1407/10/09-19-33-06-17, вищевказані документи направлено ОСОБА_1 та вручено останньому 19.12.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення номер штрихового ідентифікатору 155 за адресою АДРЕСА_1 (зворотній бік а.с.43).

Відтак, умови встановлені пунктом 79.2 статті 79 ПК України до проведення документальної позапланової невиїзної перевірки відповідачем дотримано.

В даному випадку позивач неналежно посилається на статтю 80 ПК України, оскільки така визначає порядок проведення фактичної перевірки, тоді як відповідачем проводився інший вид перевірки - документальна.

Обґрунтовуючи позов, позивач покликався на Постанову Правління Національного банку України від 01.06.2011 N 172.

З цього приводу суд зазначає, що вищевказаною постановою Правління НБУ затверджено Порядок відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву (далі - Порядок № 172), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 червня 2011 р. за N 722/19460. Однак, вказана постанова втратила чинність 01.12.2015, відтак не може бути застосована до спірних правовідносин, які виникли між банком та позивачем, як боржником, у 2017 році.

Так, позивач звертав увагу, що відповідно до пункту 7 Порядку № 172 відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента. Банк зобов`язаний продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості.

Суд зазначає, що ні положення статті 159 ПК України в редакції на час виникнення спірних правовідносин, ні норми Порядку № 172 не регламентують оподаткування доходів у вигляді додаткового блага, отриманого внаслідок прощення (анулювання) кредитної заборгованості позичальника.

При цьому будь-які фактичні обставини, які вказували б на те, що заборгованість позивача перед банком була безнадійною, відсутні, позаяк банком, як кредитором, за його самостійним рішенням анульовано доходи нараховані у вигляді основної суми боргу (кредиту), що підтверджується інформацією наведеною АТ «Укрсиббанк» у повідомленні від 28.04.2017 № 24-2-07-1977 та відповіді від 15.11.2019 за №7255/10 .2013 № 12-21/39004. Позивачем не доведено що банком з дати отримання повідомлення про анулювання боргу, а саме 28.04.2017 вживалися будь-які заходи для стягнення кредитної заборгованості.

З огляду на наведене, доводи позивача не спростовують фактичного отримання ОСОБА_1 доходу у вигляді додаткового блага в результаті прощення (анулювання) за самостійним рішенням банку кредитної заборгованості, про що позивача повідомлено у встановленому порядку.

Підсумовуючи вищевикладене і враховуючи те, що прощена сума боргу (кредиту) позивача у розмірі 833440,29 грн у розумінні підпункту "д" 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку та оподатковується податком на доходи фізичних осіб, суд вважає правомірними дії відповідача щодо винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 27.02.2020 № .

Що стосується правомірності обрахованого відповідачем розміру військового збору, то суд зазначає наступне.

Пунктом 161 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України визначено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Згідно з пп. 1.1 п. 161 підрозділу 10 розділу XX цього Кодексу платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу, тобто, в тому числі фізичні особи - резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні.

Відповідно до п.п. 1.3 п. 161 підрозділу 10 розділу XX ПК України ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Отже, отримання фізичною особою доходу, зокрема у вигляді вказаного додаткового блага, обумовлює виникнення в неї обов`язку зі сплати військового збору з такої суми.

Беручи до уваги висновки суду щодо правомірності визначеного відповідачем позивачу розміру об`єкта оподаткування податком у розмірі 833440,29 грн, суд приходить до аналогічних висновків в частині вірності обрахованого відповідачем розміру військового збору.

Згідно п. 123.1 ст. 123 ПК України у разі, якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання передбачено накладення на платника податків штрафних санкцій.

Відтак, за встановлених обставин отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага, суд дійшов висновку щодо правомірності визначення позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та з військового збору, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту), а тому підстави для скасування податкових повідомлень-рішень від 27.02.2020 № , № - відсутні.

Щодо обґрунтувань позивача неправомірності податкового повідомлення рішення № від 27.02.2020 про накладення штрафних санкцій за неподання щорічної декларації у розмірі 170 грн, оскільки він звільнений від такого обов`язку на підставі п. 3 ч.1 ст. 3 та ч. 5 ст. 46 ЗУ «Про запобігання корупції», як особа, що надавала соціальні послуги у вигляді догляду за перестарілим, то суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, позивач у період з 10.02.2014 по 15.01.2020 перебував на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Богородчанської РДА як отримувач компенсаційної виплати непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за інвалідом І групи або престарілим, який досяг 80-річного віку, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 832 «Про підвищення розмірів державної допомоги окремим категоріям громадян». Це підтверджується довідкою від 11.03.2020 за № 344, що наявна в матеріалах справи(а.с.19).

Водночас, прийняття оскаржуваного податкового повідомлення рішення № від 27.02.2020 врегульовано нормами Податкового кодексу України, а не Законом України «Про запобігання корупції», який не поширює свою дію спірні правовідносини в частині обов`язку подання декларації у зв`язку з анулюванням боргу.

Так, пунктом 179.1 статті 179 ПК України передбачено, що платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

За приписами підпункту 49.18.4. пункту 49.18 статті 49 Кодексу податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, який дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

За змістом пункту 179.5 статті 179 ПК України податкова декларація про майновий стан і доходи заповнюється платником податку самостійно або іншою особою, нотаріально уповноваженою платником податку здійснювати таке заповнення, у порядку, передбаченому главою 2 розділу II цього Кодексу.

Відповідно до пункту 179.7 статті 179 ПК України, фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації. Сума податкових зобов`язань, донарахована контролюючим органом, сплачується до відповідного бюджету у строки, встановлені цим Кодексом.

Згідно вимог пункту 120.1 статті 120 ПК України неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Так, відповідач оскаржуваним податковим повідомленнями-рішенням № від 05.07.2017 підставно застосував до позивача штрафні санкції в розмірі 170,00 гривень.

За змістом статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що при винесенні оспорюваних податкових повідомлень-рішень від 27.02.2020 № , №6 та № відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України. Доводи позивача не спростовують правомірності прийняття вказаних рішень та не дають суду підстав для визнання їх протиправними.

Відтак, перевіривши доводи сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений позов не підлягає до задоволення .

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, згідно приписів ст.139 КАС України підстави для стягнення судових витрат з відповідача у суду відсутні.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

відповідач: Головне управління Державної податкової служби України в Івано-Франківській області (, адреса: вул. Незалежності, 20, місто Івано-Франківськ, 76018).

Суддя /підпис/ Микитин Н.М.