Справа № 160/6498/20
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року Справа № 160/6498/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЛозицької І.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Дніпропетровській області» про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії, -
16.06.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Дніпропетровській області», в якому просить суд:
- визнати протиправною відмову Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Дніпропетровській області», викладену в листі від 29.01.2020 року № 33/24-134, про задоволення заяви ОСОБА_1 про надання статусу «Ветеран органів внутрішніх справ» та видачі посвідчення і нагрудного знаку відповідно до п. 1 ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист»;
- зобов`язати Державну установу «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Дніпропетровській області» направити до Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України документи для вирішення питання про надання ОСОБА_1 статусу «Ветеран органів внутрішніх справ» та видачі посвідчення і нагрудного знаку відповідно до п. 1 ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що звернення позивача щодо присвоєння статусу «Ветеран органів внутрішніх справ» було розглянуто відповідачем з порушенням встановленого порядку, оскільки документи позивача не були направлені на розгляд до уповноваженого структурного підрозділу МВС матеріалів та документів, які є підставою для отримання пільг, посвідчень, оформлення довідок тощо пенсіонерам ОВС.
Також, позивач вважає, що відповідає критеріям, необхідним для надання позивачеві статусу «Ветеран органів внутрішніх справ» на підставі п. 1 ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».
На думку позивача, відмова відповідача, викладена в листі від 29.01.2020 року №33/24-134 при вирішенні питання про надання позивачеві статусу «Ветеран органів внутрішніх справ» та видачі посвідчення нагрудного знаку відповідно до п. 1 ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», є протиправною.
Ухвалою суду від 18.06.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
Заперечуючи проти позову, відповідач надав свій відзив на позов, який долучений до матеріалів справи. В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач зазначив, що до функцій відповідача належить виключно: прийом заяв та документів, які дають право на отримання посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ», «Ветеран військової служби» та нагрудних знаків відповідно до законодавства; надання до уповноваженого структурного підрозділу МВС матеріалів щодо призначення (перерахунку) пенсії пенсіонерам ОВС, особам, що мають право отримати пенсію, які є підставою для отримання пільг, посвідчень тощо; розгляд звернень, заяв, скарг, з питань пенсійного та соціального забезпечення осіб, звільнених з ОВС, та членів їх сімей, а також іншої кореспонденції з питань, що належать до компетенції Сектору.
Відповідач пояснює, що виключно прийом документів, їх перевірка та формування з подальшим направленням на розгляд до уповноваженого структурного підрозділу МВС України, є підставою на право оформлення міністерством пільг, посвідчень тощо.
Відповідач зазначає, що в межах компетенції були розглянуті документи позивача. Відповідно до розрахунку вислуги років для призначення пенсії встановлено, що період бездоганної служби становив 29 років 10 місяців 17 днів у пільговому обчисленні, з яких 24 роки 02 місяців 17 днів становить вислуга в календарному обчисленні.
Навчання в цивільних вищих навчальних закладах (Дніпропетровський медичний інститут, період навчання з 13.08.1976 року по 28.02.1980 року, тобто 1 рік 09 місяців 07 днів) є періодом часу, але не видом служби, періоди проходження якої враховуються для надання статусу «Ветеран органів внутрішніх справ».
За вказаних підстав, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Суд дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми законодавства України, дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ у період з 01.04.1980 року по 31.03.1998 року.
21.03.1998 року позивач звільнений в запас за вислугою років, при наявності 25 років безперервного стажу служби в органах внутрішніх справ та 31 рік у пільговому обчисленні, з посади начальника медичної частини Солонянської виправної колонії №21, на підставі п. «а» ст. 64 (в запас) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 114 від 29.07.1991 року.
З матеріалів справи вбачається, що позивачеві призначена пенсія за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», в розмірі 83 % сум грошового забезпечення з урахуванням вислуги років 31 рік.
Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з заявою від 16.01.2020 року, в якій просив надати спеціальний статус «Ветеран органів внутрішніх справ» та видати відповідне посвідчення.
Листом від 29.01.2020 року № 33/24-134 «Про надання відповіді» позивача повідомлено, що згідно з розрахунком вислуги років для призначення пенсії ОСОБА_1 встановлено, що період бездоганної служби становив 29 років 10 місяців 17 днів у пільговому обчисленні, з яких 24 роки 02 місяці 17 днів становить вислуга в календарному обчисленні.
Тому, статусу «Ветеран органів внутрішніх справ» відповідно до Закону позивач не має, та для видачі відповідного посвідчення законні підстави відсутні.
Не погодившись з відмовою відповідача, вважаючи її протиправними, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.
У відповідності до ч. 2 ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України від 24 березня 1998 року № 203/98-ВР «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №203/98-ВР) ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України визнаються громадяни України, які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД.
Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 01 червня 2002 року № 742 «Про порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран органів внутрішніх справ» на видачу посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран органів внутрішніх справ» поширено дію Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1601 (далі - Порядок №1601).
Згідно пункту 3 Порядку №1601 підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби» є, зокрема, наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку - для осіб, зазначених у пункті 1 статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".
Конституційний Суд України, даючи тлумачення положенням статті 5 Закону №203/98-ВР (справа про ветеранів органів внутрішніх справ) у рішенні від 27.02.2003р. №4-рп, зазначив, що статус ветерана органів внутрішніх справ (за аналогією ветерана військової служби) може надаватися лише за наявності таких фактів: громадянство України, бездоганна служба; 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше як 20 років становить вислуга у календарному обчисленні); звільнення в запас або у відставку відповідно до законодавства України, колишнього Союзу РСР чи держав СНД (п. 4 Рішення). При цьому, набуття статусу ветерана органів внутрішніх справ не пов`язується з часом звільнення особи зі служби в цих органах.
Відповідно до пункту 1 розділу I Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення № 114) до рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.
Час перебування осіб рядового і начальницького складу на службі в органах внутрішніх справ зараховується до загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу за спеціальністю згідно з законодавством (пункт 20 Положення № 114).
Конституційний Суд України в Рішенні від 27 лютого 2003 року № 4-рп/2003, з-поміж іншого, зазначив, що служба в органах внутрішніх справ має ряд специфічних властивостей, що повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексом організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби в органах внутрішніх справ, так і після звільнення у запас або у відставку.
Питання щодо обчислення вислуги років при призначенні пенсії особам, звільненим з військової служби, регулюється Законом України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ) та постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі - Порядок № 393).
Відповідно до статті 1 Закону № 2262-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Згідно з п. «ж» ч. 1 ст. 1-2 Закону № 2262 право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби), зокрема, державні службовці та працівники навчальних, медичних закладів та науково-дослідних установ Міністерства внутрішніх справ України або поліції з числа колишніх працівників міліції, які станом на день опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ та мали календарну вислугу не менше п`яти років і продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах.
За приписами п. 1, 3 Порядку № 393 для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам, зазначеним у пункті ж статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, один місяць служби за сорок днів особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та кримінально-виконавчої системи, які проходять службу у виправно-трудових установах, слідчих ізоляторах, лікувально-трудових профілакторіях, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках-розподільниках для осіб, затриманих за бродяжництво, спеціальних приймальниках для осіб, підданих адміністративному арешту, підрозділах конвойної служби міліції, та військовослужбовцям постійного складу, які проходять службу у дисциплінарних частинах, за переліками посад і на умовах, затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ, Міністерством юстиції, Центральним управлінням Служби безпеки, Міністерством оборони.
Згідно із частиною другою статті 17 Закону України №2262-XII до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.
За змістом п. 2 Порядку № 393 до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби, особам, зазначеним у пункті ж статті 1-2 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, під час призначення пенсії згідно з пунктом а статті 12 зазначеного Закону додатково зараховується час навчання в межах до п`яти років (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби або до призначення на відповідну посаду із розрахунку - один рік навчання за шість місяців служби.
Верховний Суд України у постанові від 10 березня 2015 року (справа №21-411а14) щодо зарахування до вислуги років осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ, часу їхнього навчання відповідно до статті 17 цього Закону зазначив, що «у наведеному вище тексті норми права розділові знаки і сполучник «також» у сполученні з «а» вказують, що обставини, викладені після сполучника, мають таке саме значення, як і викладені до зазначеного сполучника. Тобто додатково до вислуги років при призначенні пенсії зараховується час навчання у цивільних вищих навчальних закладах і в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання. Виходячи з вищевикладеного, додатково до вказаної вислуги може бути зарахований час навчання в навчальних закладах, зазначених у статті 17 вказаного вище Закону, якщо після їх закінчення присвоюється офіцерське (спеціальне) звання.
На підставі аналізу наведених вище норм права та враховуючи особливий статус осіб, які мають право на пенсію військовослужбовця, суд дійшов висновку про те, що до вислуги років особам, звільненим з військової служби, при призначенні пенсій на умовах Закону №2262-XII додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік за шість місяців.
Як вбачається з матеріалів справи, 31.03.1998 року позивача було звільнено з ОВС за пунктом «а» ст. 64 (за віком), відповідно до наказу № 40 о/с від 24.03.1998 року. Вислуга позивача на день звільнення становить 25 років 11 місяців 25 днів у календарному обчисленні та 31 років 07 місяців 24 дні у пільговому обчисленні.
При цьому, згідно складеного УМВС України в Дніпропетровській області розрахунку, останній сформований для призначення позивачу пенсії, а вислуга 31 років 07 місяць 24 дні розрахована з урахуванням часу навчання позивача у Дніпропетровському медичному інституті у період з 13.08.1976 по 28.02.1980 року.
В подальшому, відповідно до наказу УВС від 01.04.1980р. №33 позивач прийнятий на службу в органи внутрішніх справ та наказом МВС СРСР від 01.04.1982р. №116 позивачу було присвоєно перше спеціальне звання «лейтенант внутрішньої служби».
Тобто, суд доходить висновку, що до призначення на посаду в органах внутрішніх справ позивачу офіцерське звання не присвоювалось.
Отже, враховуючи особливий статус осіб, які проходять службу в органах внутрішніх справ, сам факт того, що позивач до вступу на службу в органи внутрішніх справ навчався у вищому навчальному закладі не є достатньою підставою для зарахування цього періоду навчання до вислуги років (як календарної, так і пільгової), яка дає право на отримання статусу ветерана органів внутрішніх справ.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27.06.2018р. у справі № 817/1269/16.
За наведених обставин, оскільки позивачу після навчання у вищому навчальному закладі не було присвоєно офіцерського (спеціального) звання, відтак немає підстав для зарахування часу такого навчання до вислуги років на підставі статті 17 Закону № 2262-ХІІ.
Таким чином, станом на дату звільнення з органів внутрішніх справ вислуга позивача в календарному обчисленні становить 24 роки 02 місяці 17 днів, що недостатньо для надання йому статусу ветерана органів внутрішніх справ відповідно до статті 5 Закону №203/98-ВР.
Крім того, на переконання суду, до спірних правовідносин не застосовуються положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» оскільки, даний закон визначає умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян України та, у тому числі, визначає стаж для призначення пенсії, а спеціальна норма Закону України «Про статус ветеранів військової служби та їх соціальний захист» визначає умови, норми та порядок для отримання статусу ветерана військової служби.
Тобто, стаж служби в органах внутрішніх справ для отримання статусу ветерана та стаж для призначення пенсії мають різну правову природу.
Відповідно до вимог п.п. 11 п. 11 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015р. №878, з метою належної організації роботи Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС, підвищення ефективності діяльності з кадрового забезпечення структурних підрозділів апарату МВС, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, наказом МВС від 14.12.2015р. № 1570 затверджено "Положення про Департамент персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України".
Основними завданнями Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України, є: забезпечення організаційно-методичного керівництва, контролю та координації роботи з персоналом, здійснення своєчасного добору персоналу для підрозділів апарату МВС, керівного складу територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, головного органу військового управління Національної гвардії України, та за дорученням Міністра центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується Міністром; документальне оформлення вступу, проходження, припинення державної служби та трудових відносин з працівниками апарату МВС, керівниками закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС; прогнозування розвитку персоналу, у тому числі формування резерву керівників, заохочення персоналу до службової кар`єри, підвищення рівня їх професійної компетентності, оцінювання та атестування; організація професійного навчання, підвищення кваліфікації, перепідготовки та післядипломної освіти персоналу для МВС, Національної гвардії; здійснення у МВС організаційно-штатних заходів з оптимального розподілу та ефективного використання наявної штатної чисельності персоналу, для виконання покладених на МВС завдань та функцій, удосконалення структури і штатів підрозділів МВС з урахуванням міжнародного досвіду; організація освітньої та наукової діяльності вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, науково-дослідних установ, що належать до сфери управління МВС; здійснення аналітичної та організаційної роботи з питань управління персоналом апарату МВС, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що відносяться до сфери управління МВС, головного органу військового управління Національної гвардії України, та за дорученням Міністра центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовує і координує Міністр; загальне методичне керівництво роботою з оформлення документів для призначення пенсій та отримання пільг колишніми працівниками міліції, службовцями апарату МВС, територіальних закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, звільненим зі служби, роботи, та членами їх сімей.
Згідно з пп. 41 44 п. 4 зазначеного Положення Департамент відповідно до покладених на нього завдань: видає через кадрові підрозділи територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, посвідчення "Ветеран органів внутрішніх справ" відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" колишнім працівникам міліції, у тому числі, пенсіонерам, особам, звільненим зі служби, роботи на пенсію; веде облік осіб, із числа колишніх працівників міліції, службовців апарату МВС, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, звільнених зі служби, роботи, та членів їх сімей, а також ветеранів органів внутрішніх справ, яким призначено пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Разом з тим, на виконання п. 31, 32, 33 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015р. №878, з метою забезпечення своєчасного та якісного обслуговування пенсіонерів органів внутрішніх справ, відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ, відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ по областях та місту Києву створені сектори із соціально-гуманітарних питань. В Дніпропетровській області такий Сектор діє в Державній установі «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області».
Відповідно до листа МВС України від 25.02.2019 року № 2537/05/22-2019 «Про передачу функцій з питань пенсійного та соціального забезпечення колишніх працівників органів внутрішніх справ», копія якого наявна в матеріалах справи, сектор при відповідачеві виконує посередницькі функції між пенсіонерами ОВС та МВС України, а також особами, які набувають право на пенсію, отримують посвідчення, пільги тощо.
До функцій сектору належать, зокрема:
- прийом заяв та документів, які дають право на отримання посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ», «Ветеран військової служби» та нагрудних знаків відповідно до законодавства;
- надання до уповноваженого структурного підрозділу МВС матеріалів щодо призначення (перерахунку) пенсії пенсіонерам ОВС, особам, що мають право отримати пенсію, які є підставою для отримання пільг, посвідчень тощо;
- розгляд звернень, заяв, скарг, з питань пенсійного та соціального забезпечення осіб, звільнених з ОВС, та членів їх сімей, а також іншої кореспонденції з питань, що належать до компетенції Сектору.
З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що уповноважений сектор мав право на розгляд заяви позивача, як звільненої особи з ОВС.
Таким чином, суд доходить висновку, що відмова відповідача у задоволенні заяви позивача є правомірною, оскільки, як було встановлено судом вище, у позивача не достатньо вислуги років для отримання зазначеного статусу.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно зі ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
За таких обставин, системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.
Керуючись ст.ст.9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Дніпропетровській області» про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.
Розподіл судових витрат судом не здійснювалось.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 16.07.2020 року.

Суддя І.О. Лозицька