Справа № 200/1083/20-а
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2020-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2020 р. Справа№200/1083/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кочанової П.В., при секретарі судового засідання Дяченка А.В., розглянувши у судовому засіданні у режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" в особі Регіонального управління з експлуатації каналу до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

за участі представників сторін:

представник позивача - Блохін А.А.

представник відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Комунальне підприємство "Компанія "Вода Донбасу" в особі Регіонального управління з експлуатації каналу звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, в якому просить суд: визнати протиправними та скасувати Податкові повідомлення - рішення від 11.11.2019 ГУ ДПС у Харківській області до Регіонального управління з експлуатації каналу КП "Компанія "Вода Донбасу" про сплату штрафів за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з земельного податку юридичних осіб № на суму 20 618,14 грн., № на суму 128 863,38 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що спірні податкові повідомлення-рішення суперечать нормам чинного законодавства, оскільки підприємство є звільненим від обов`язку сплати за користування земельними ділянками та не може нести відповідальність, у тому числі у вигляді штрафів, за порушення строку виконання зобов`язання, враховуючи приписи Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 01.09.2014 року № 1669-VІІ (надалі - Закон № 1669-VII), розпорядження Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція" від 02.12.2015 року № 1275-р (надалі - Розпорядження № 1275-р). Крім того, зазначає, що Торгово-промисловою палатою України, засвідчено підприємству настання форс-мажорних обставин щодо здійснення господарської діяльності на території Донецької області з 10.06.2014 року, що також звільняє від нарахування штрафних санкцій.

На підставі зазначеного просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року позовну заяву Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" в особі Регіонального управління з експлуатації каналу до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишено без руху та встановлено позивачу строк на усунення недоліків.

На виконання вимог вищезазначеної ухвали, позивач усунув недоліки позовної заяви у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 200/1083/20-а в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

04 березня 2020 року через відділ документообігу та архівної роботи суду, відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог позивача. В обґрунтування заперечень зазначив про те, що за результатом камеральної перевірки РУЕК КП «Компанія «Вода Донбасу» встановлено порушення підприємством п.287.3 ст.287 ПКУ, тобто протягом граничних строків не сплачено узгоджену суму податкових зобов`язань за листопад-грудень 2017-2018 рік по земельному податку з юридичних осіб по податкових деклараціях з плати за землю на 2017 рік від 17.02.2017 №, на 2018 рік від 12.02.2018 №. Також, зазначив, що протягом періоду з 30.10.2014 року по 01.03.2017 року РУЕК КП «Компанія «Вода Донбасу» сплату по земельному податку не здійснювало, посилаючись на обставини непереборної сили. Зазначив, що податковий орган діяв виключно в межах власних повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України та Податковим кодексом України. Вказує, що спірні податкові повідомлення рішення прийняті податковим органом правомірно, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.

10 березня 2020 року через відділ документообігу та архівної роботи суду, представником позивача надана відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що відповідно до статті 6 Закону № 1669-VII, в редакції Закону № 1365-VIII від 17.05.2016 року та Закону № 1986-VIII від 23.03.2017 року, звільнено суб`єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною 4 статті 4 вказаного Закону. Отже, у період з 14.04.2014 року по 07.06.2016 року включно, суб`єкти господарювання, що здійснювали діяльність на території проведення антитерористичної операції, були звільнені від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної форми власності.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року призначено розгляд справи за позовом Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" в особі Регіонального управління з експлуатації каналу до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 29 квітня 2020 року о 13:00 год.

У підготовчому засіданні 29 квітня 2020 року відкладено розгляд справи до 25 травня 2020 року об 11:30 год.

22 травня 2020 року через відділ документообігу та архівної роботи суду представником позивача надані письмові пояснення, обґрунтовані тим, що наданими до суду доказами спростовуються твердження відповідача про несвоєчасну сплату підприємством грошових зобов`язань з плати за землю. Також, представник позивача зазначає, що у період з 14 квітня 2014 року по 7 червня 2016 року включно, відповідно до статті 6 Закону №1669-VII (в редакції Закону, яка діяла до 7 червня 2016 року), суб`єкти господарювання, що здійснювали діяльність на території проведення антитерористичної операції, були звільнені від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності. Враховуючи, що позивач здійснює діяльність на території населених пунктів, на території яких проводилась антитерористична операція, в період з 14 квітня 2014 року по 7 червня 2016 року включно, позивач був звільнений від сплати за користування земельними ділянками на підставі статті 6 Закону №1669-VII. Водночас, прострочення оплати зобов`язань з земельного податку за період з 30 грудня 2017 року по 27 лютого 2019 року, виникло через протиправне зарахування відповідачем здійснених позивачем оплат в рахунок оплати зобов`язань за період 2014-2016рр. без врахування факту звільнення позивача від плати за користування земельними ділянками. Окрім того, позивачем були отримані сертифікати (висновки) Торгово-промислової палати України №1735 від 25.11.2014 року та №1517 від 17.11.2014 року, якими засвідчено настання обставин непереборної сили Регіональному управлінню з експлуатації каналу КП «Компанія «Вода Донбасу» з 10.06.2014 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року продовжено строк підготовчого засідання на тридцять днів, відкладено підготовче судове засідання по справі № 200/1083/20-а до 23 червня 2020 року о 10:00 годині.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 14 липня 2020 року об 11 год. 00 хв.

У судове засідання, призначене на 14 липня 2020 року у режимі відеоконференції з`явився повноважний представник позивача, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник позивача у судовому засіданні просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Позивач - Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» (юридична адреса: 87547, Донецька область, м. Маріуполь, вул. К.Лібнехта, 177а, ) зареєстроване 03.09.2007 року за № 1 026990, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Регіональне управління з експлуатації каналу є відокремленим підрозділом Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» без права юридичної особи, місцезнаходження: 84626, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Університетська,13, у відповідності до вимог ст. 43 Кодексу адміністративного судочинства України, здатний особисто здійснювати свої права та обов`язки.

Відповідач, Головне управління ДПС у Харківській області () є суб`єктом владних повноважень, у відповідності до вимог ст. 43 Кодексу адміністративного судочинства України, здатний особисто здійснювати свої права та обов`язки.

20.01.2014 року, 09.02.2015 року, 25.01.2017 року, 12.02.2018 року та 06.02.2019 року Регіональним управлінням з експлуатації каналу Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» до Головного управління ДПС у Харківській області були подані податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), що розташовані на території с.Червоний Оскіл (у 2016 році перейменовано у с.Оскіл) Ізюмського району, в яких платником податків визначено загальну суму податкових зобов`язань, що підлягають сплаті.

17 жовтня 2019 року відповідачем складений акт №64/20-40-51-04-10/35397853 про результати камеральної перевірки РУЕК КП «Компанія «Вода Донбасу» () з питання дотримання термінів сплати податкових зобов`язань по земельному податку з юридичних осіб.

За результатом перевірки встановлено порушення несвоєчасної сплати узгоджених податкових зобов`язань по орендній платі з юридичних осіб за період з 30.12.2017 року по 27.02.2019 року, чим порушено п.287.3 ст.287 Податкового Кодексу.

На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом прийняті податкові повідомлення - рішення від 11 листопада 2019 року:

- № про застосування штрафу у сумі 20 618,14 грн. за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання по земельному податку з юридичних осіб;

- № про застосування штрафу у сумі 128 863,38 грн. за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання по земельному податку з юридичних осіб.

Згідно із розрахунками штрафних (фінансових) санкцій до зазначених податкових повідомлень-рішень № та №, заборгованість нарахована за 2017 - 2018 роки, а саме:

- 5 154,54 грн. за кількість 30 днів затримки сплаченого боргу у розмірі 51 545,40 грн. борг виник згідно Податкового розрахунку земельного податку N вiд 17.02.2017 (платіжне доручення №695 від 26.01.2018 року. Зараховано 29.01.2018 року),

- 10 309,07 грн. за кількість 24 днів затримки сплаченого боргу у розмірі 103 090,70 грн. борг виник згідно Податкового розрахунку земельного податку N вiд 17.02.2017 терм.спл. 30.01.2018 (платіжне доручення №792 від 23.02.2018 року. Зараховано 23.02.2018 року),

- 10 309,07 грн. за кількість 25 днів затримки сплаченого боргу у розмірі 103 090,70 грн. борг виник згідно Податкового розрахунку земельного податку N вiд 12.02.2018 (платіжне доручення №864 від 26.03.2018 року. Зараховано 27.03.2018 року),

- 10 309,07 грн. за кількість 28 днів затримки сплаченого боргу у розмірі 103 090,70 грн. борг виник згідно Податкового розрахунку земельного податку N вiд 12.02.2018 терм.спл. 30.03.2018 (платіжне доручення №939 від 25.04.2018 року. Зараховано 27.04.2018 року),

- 10 309,07 грн. за кількість 29 днів затримки сплаченого боргу у розмірі 103 090,70 грн. борг виник згідно Податкового розрахунку земельного податку N вiд 12.02.2018 (платіжне доручення №1022 від 25.05.2018 року. Зараховано 29.05.2018 року),

- 10 309,07 грн. за кількість 27 днів затримки сплаченого боргу у розмірі 103 090,70 грн. борг виник згідно Податкового розрахунку земельного податку N вiд 12.02.2018 (платіжне доручення №1112 від 26.06.2018 року),

- 10 309,07 грн. за кількість 30 днів затримки сплаченого боргу у розмірі 103 090,70 грн. борг виник згідно Податкового розрахунку земельного податку N вiд 12.02.2018 (платіжне доручення №1166 від 30.07.2018 року),

- 10 309,07 грн. за кількість 30 днів затримки сплаченого боргу у розмірі 103 090,70 грн. борг виник згідно Податкового розрахунку земельного податку N вiд 12.02.2018 (платіжне доручення №400297 від 29.08.2018 року),

- 10 309,07 грн. за кількість 29 днів затримки сплаченого боргу у розмірі 103 090,70 грн. борг виник згідно Податкового розрахунку земельного податку N вiд 12.02.2018 (платіжне доручення №1339 від 26.09.2018 року),

- 10 309,07 грн. за кількість 29 днів затримки сплаченого боргу у розмірі 103 090,70 грн. борг виник згідно Податкового розрахунку земельного податку N вiд 12.02.2018 (платіжне доручення №1420 від 26.10.2018 року. Зараховано 29.10.2018 року),

- 10 309,07 грн. за кількість 30 днів затримки сплаченого боргу у розмірі 103 090,70 грн. борг виник згідно Податкового розрахунку земельного податку N вiд 12.02.2018 (платіжне доручення №1534 від 29.11.2018 року),

- 10 309,07 грн. за кількість 26 днів затримки сплаченого боргу у розмірі 103 090,70 грн. борг виник згідно Податкового розрахунку земельного податку N вiд 12.02.2018 (платіжне доручення №32 від 26.12.2018 року),

- 20 618,14 грн. за 31 день (20%) затримки сплаченого боргу у розмірі 103 090,70 грн. борг виник згідно Податкового розрахунку земельного податку N вiд 12.02.2018 (платіжне доручення №132 від 30.01.2019 року. Зараховано 30.01.2019 року),

- 10 309,07 грн. за кількість 28 днів затримки сплаченого боргу у розмірі 103 090,70 грн. борг виник згідно Податкового розрахунку земельного податку N вiд 12.02.2018 (платіжне доручення №223 від 25.02.2019 року. Зараховано 27.02.2019 року).

18 листопада 2019 року за № 1684/03 позивач звернувся зі скаргою на податкові повідомлення рішення від 11 листопада 2019 року № та № до ДПС України в якій просив скасувати зазначені податкові повідомлення - рішення. Проте, рішенням ДПС України від 15 січня 2020 року № 1712/6/99-00-08-05-05-06 скаргу залишено без задоволення, а спірні податкові повідомлення- рішення без змін.

Матеріали справи містять копії платіжних доручень щодо плати РУЕК КП «Компанія «Вода Донбасу» за землю, а саме: від 28.02.2017 року №389 на суму 134 757,89 грн. за січень 2017 року, від 27.03.2017 року №445 на суму 2 207,99 грн. за лютий 2017 року, від 28.03.2017 року №446 на суму 132 550,00 грн. за лютий 2017 року, від 26 квітня 2017 року №485 на суму 134 757,99 грн. за березень 2017 року, від 28 травня 2017 року №568 на суму 134 757,99 грн. за квітень 2017 року, від 20 червня 2017 року №625 на суму 5 757,99 грн. за травень 2017 року, від 23 червня 2017 року №639 на суму 25 000,00 грн. за травень 2017 року, від 26 червня 2017 року №640 на суму 104 000,00 грн. за травень 2017 року, від 27 липня 2017 року №68 на суму 134 757,99 грн. за червень 2017 року, від 18 серпня 2017 року №129 на суму 7 757,99 грн. за липень 2017 року, від 28 серпня 2017 року №151 на суму 127 000,00 грн. за липень 2017 року, від 28 вересня 2017 року №297 на суму 120 000,00 грн. за серпень 2017 року, від 29 вересня 2017 року №308 на суму 14 757,99 грн. за серпень 2017 року, від 27 жовтня 2017 року №416 на суму 134 757,99 грн. за вересень 2017 року, від 27 листопада 2017 року №509 на суму 134 757,99 грн. за жовтень 2017 року, від 26 грудня 2017 року №609 на суму 134 757,99 грн. за листопад 2017 року, від 26 січня 2018 року №695 на суму 134 758,03 грн. за грудень 2017 року, від 23 лютого 2018 року №792 на суму 134 757,99 грн. за січень 2018 року, від 23 березня 2018 року №847 на суму 30 240,00 грн. за лютий 2018 року, від 26 березня 2018 року №864 на суму 104 517,99 грн. за лютий 2018 року, від 25 квітня 2018 року №939 на суму 134 757,99 грн. за лютий 2018 року, від 25 травня 2018 року №1022 на суму 134 757,80 грн. за квітень 2018 року, від 26 червня 2018 року №1112 на суму 134 757,99 грн. за травень 2018 року, від 27 липня 2018 року №1165 на суму 134 757,99 грн. за червень 2018 року, від 30 липня 2018 року №1166 на суму 134 757,99 грн. за червень 2018 року, від 26 вересня 2018 року №1339 на суму 134 757,99 грн. за серпень 2018 року, від 26 жовтня 2018 року №1420 на суму 134 757,99 грн. за вересень 2018 року, від 29 листопада 2018 року №1534 на суму 134 757,99 грн. за жовтень 2018 року, від 26 грудня 2018 року №32 на суму 134 757,99 грн. за листопад 2018 року, від 28 січня 2018 року №132 на суму 134 758,03 грн. за грудень 2018 року, від 25 лютого 2019 року №223 на суму 133 645,70 грн. за січень 2019 року, від 28 березня 2019 року №315 на суму 133 645,70 грн. за лютий 2019 року, від 25 квітня 2019 року №1380 на суму 133 645,70 грн. за березень 2019 року, від 29 травня 2019 року №440 на суму 133 645,70 грн. за квітень 2019 року, від 27 червня 2019 року №523 на суму 133 645,70 грн. за травень 2019 року, від 29 липня 2019 року №619 на суму 133 645,70 грн. за червень 2019 року, від 28 серпня 2019 року №689 на суму 133 645,70 грн. за липень 2019 року, від 27 вересня 2019 року №798 на суму 133 645,70 грн. за серпень 2019 року, від 30 жовтня 2019 року №894 на суму 133 645,70 грн. за вересень 2019 року, від 27 листопада 2019 року №999 на суму 133 645,70 грн. за жовтень 2019 року, від 20 грудня 2019 року №1095 на суму 133 645,70 грн. за листопад 2019 року, від 27 січня 2020 року №1184 на суму 133 645,70 грн. за грудень 2019 року.

В матеріалах справи наявні Сертифікати (висновок) про настання обставин непереборної сили Торгово-промислової палати України від 25 листопада 2014 року № 1735 та від 17 листопада 2014 року №1517, відповідно до яких КП «Компанія Вода Донбасу» та Регіональному управлінню з експлуатації каналу комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» засвідчено настання обставин непереборної сили з 10 червня 2014 року.

Представником позивача у судовому засіданні 14 липня 2020 року надано пояснення, за якими РУЕК КП «Компанія «Вода Донбасу» не зменшувало податкові зобов`язання з податку за землю за періоди 2014-2016 роки шляхом подання уточнюючих податкових декларацій до ГУ ДПС у Харківській області.

Спірним питанням у справі є правомірність (протиправність) прийняття відповідачем податкових повідомлень - рішень, якими до позивача застосовано штрафи за порушення строків сплати суми грошового зобов`язання з земельного податку.

Надаючи правову оцінки спірним правовідносинами суд приходить до наступного.

Статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 стаття 14 Податкового кодексу України визначено, що податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податкова декларація, розрахунок, в силу вимог п. 46.1 ст. Податкового кодексу України, це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з пп. 14.1.39 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

За визначеннями, наведеними у підпунктах 14.1.147, 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності; земельний податок - це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Згідно п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 31.1 статті 31 ПК України визначено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Відповідно до статті 269 ПК України платниками плати за землю є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) землекористувачі.

Статтею 270 Податкового кодексу України визначено, що об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до пункту 288.1 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки (пункт 288.2 статті 288 ПК України).

Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду (пункт 288.3 статті 288 ПК України).

Згідно ст. 285 Податкового кодексу України встановлено, що базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Відповідно до ч. 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України передбачено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Пунктом 287.3 статті 287 ПК України податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Підставою до застосування штрафної санкції, згідно до податкового повідомлення-рішення є порушення п. 287.3 ст.287 Податкового Кодексу України, за що на підставі статті 126 Податкового кодексу України, застосовується штраф.

Згідно статті 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Спірним питанням даної справи є правомірність застосування штрафної санкції, що передбачена статтею 126 Податкового кодексу України з огляду на приписи ст. 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII від 02.09.2014 року, на що суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення було прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (чинного на час виникнення спірних правовідносин).

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції (АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Закон України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року № 1669-VII (чинного на час виникнення спірних правовідносин) період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Виходячи з наведеного, датою початку проведення антитерористичної операції є 14.04.2014 року, станом на теперішній час АТО триває.

Відповідно до ст. 6 Закону України № 1669 (чинного на час виникнення спірних правовідносин) під час проведення антитерористичної операції звільнити суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Статтею 7 вищезазначеного закону (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено скасування на період проведення антитерористичної операції орендної плати за користування державним та комунальним майном суб`єктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 цього Закону, його дія поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Тобто, Закон № 1669-VII є спеціальним законом у спірних правовідносинах, тому його застосування не ставиться у залежність від внесення відповідних змін до Податкового кодексу України.

Крім того, на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» Кабінетом Міністрів Україні затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення розпорядженням № 1053-р від 30.10.2014 р.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року зупинено дію Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року, проте, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 826/18327/14 від 26 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року визнано нечинним.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України по даній справі зупинено виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2015 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року до розгляду касаційної скарги Кабінету Міністрів України у Вищому адміністративному суду України.

Крім цього, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р, яким визнано такими, що втратили чинність Розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 та Розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079, затверджено новий перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, у якому, серед інших є с.Червоний Оскіл (нині - Оскіл), де розташовані земельні ділянки позивача.

Проте, 08 червня 2016 року набув чинності Законом України від 17 травня 2016 року № 1365-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування», яким стаття 6 Закону № 1669-VII була викладена в наступній редакції: «Звільнити суб`єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону».

Згідно частини 4 статті 4 Закону №1669-VII, в редакції Закону України № 1365-VIII, перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.

Також, суд звертає увагу на те, що з 15.04.2017 року порядок оподаткування об`єктів оподаткування, що розташовані на тимчасово окупованій території та/або на території населених пунктів, які розташовані на лінії зіткнення, встановлено пунктом 38 підрозділ 10 Перехідних положень Кодексу в редакції Закону України від 23 березня 2017 року № 1989-УІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо уточнення деяких положень та усунення суперечностей, що виникли при прийнятті Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні».

У абзацах першому та другому підпункту 38.7 пункту 38 підрозділу 10 Перехідних положень Кодексу встановлено, що не нараховується та не сплачується у період з 14.04.2014 року по 31 грудня року, в якому завершено проведення антитерористичної операції, плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності): за земельні ділянки, що розташовані на тимчасово окупованій території; за земельні ділянки (крім земель сільськогосподарського призначення), що розташовані на території населених пунктів на лінії зіткнення.

Відповідно до підпункту 38.1 підпункту 38 підрозділу 10 Перехідних положень Кодексу визначено, що: тимчасово окупована територія - територія окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, визначена відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, визначається Кабінетом Міністрів України; територія населених пунктів на лінії зіткнення - територія населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, перелік яких визначений Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 38.2 розділу 10 Перехідних положень Податкового кодексу України на період проведення антитерористичної операції для платників податків, місцезнаходженням (місцем проживання) яких станом на 14 квітня 2014 року була тимчасово окупована територія та/або територія населених пунктів на лінії зіткнення і які станом на 1 січня 2017 року не змінили своє місцезнаходження (місце проживання) із зазначених територій на іншу територію України:

1) зупиняється нарахування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені за несвоєчасне погашення визначених станом на 14 квітня 2014 року грошових зобов`язань;

2) зупиняється застосування норм статей 59, 60 (в частині податкових вимог), 87-101 цього Кодексу.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення.

Згідно зазначеного розпорядження КМУ від 07.11.2014 року № 1085-р с.Червоний Оскіл (нині - Оскіл), на території яких розташовані земельні ділянки позивача, не входять до зазначеного переліку.

Отже, суд зазначає, що позивач до 08 червня 2016 року був звільнений від сплати за користування земельною ділянкою комунальної власності, переданої йому в оренду, оскільки здійснював діяльність на території проведення антитерористичної операції, а після внесення змін 08 червня 2016 року до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» позивач мав здійснювати оплату за користування земельною ділянкою комунальної власності.

Таким чином, судом встановлено, що у період з 14.04.2014 року до 07.06.2016 року включно суб`єкти господарювання, що здійснювали діяльність на території проведення АТО, були звільнені від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної форми власності.

Як вбачається з облікової картки платника податків станом на 31.12.2014 року за позивачем обліковується податковий борг з земельного податку у розмірі 16 242,12 грн., який виник у зв`язку з несплатою самостійно визначених грошових зобов`язань згідно податкової декларації № вiд 20.01.2014року за 2014 рік (вересень- листопад 2014 року); станом на 31.12.2015 року за позивачем обліковується податковий борг з земельного податку у розмірі 96 043,37 грн., який виник у зв`язку з несплатою самостійно визначених грошових зобов`язань згідно податкової декларації № вiд 09.02.2015 року за 2015 рік (січень- листопад 2015 року) на суму 74 387,17 грн. та податкової декларації № вiд 20.01.2014 року за 2014 рік (вересень- грудень 2014 року) у розмірі 21 656,20 грн.

Станом на 30.01.2016 року за підприємством обліковується податковий борг у розмірі 102 805,90 грн., який виник у зв`язку з несплатою самостійно визначених грошових зобов`язань згідно податкової декларації № вiд 20.01.2014 року за 2014 рік (вересень- грудень 2014 року) у розмірі 21 656,20 грн. та податкової декларації № вiд 09.02.2015 року за 2015 рік (січень- грудень 2015 року) на суму 81 149,70 грн.

Разом з тим, судом встановлено, що 30.12.2016 року податковим органом зменшено борг минулих рокiв Рiшення суду про розстрочення (вiдстрочення) податкового боргу на суму 102 805,90 грн., який утворився на підставі самостійно визначених грошових зобов`язань згідно податкової декларації № вiд 20.01.2014 року за 2014 рік (вересень- грудень 2014 року) на суму 21 656,20 грн. та податкової декларації № вiд 09.02.2015 року за 2015 рік на суму 81 149,70 грн.

При цьому, як зазначив позивач у судовому засіданні 14 липня 2020 року будь-якого рішення про відстрочення або розстрочення податкового боргу, податковим органом відносно підприємства не приймалося, зазначений факт не спростовано відповідачем.

Окрім того, як зазначає позивач, у 2016 році підприємством не подавалась податкова декларація на землю на підставі сертифікату №1517 від 17.11.2014 року.

В грудні 2017 року податковим органом збільшується сума податкових зобов`язань за розстр./вiдстр.ПБ Рішення суду про розстрочення/відстрочення ПБ (Наказ ДФС 14.04.2016 №318) на суму 102 805,90 грн.

Як вбачається з інтегрованої картки платника-податків, сума боргу, яку податковим органом було зменшено в грудні 2016 році та потім збільшено в грудні 2017 року у розмірі 102 805,90 грн. утворилась за період з вересня 2014 року по грудень 2015 року.

Зі співставлення роздруківок витягів з інтегрованої картки платника податків - РУЕК КП «Компанія «Вода Донбасу» з земельного податку з юридичних осіб, наданих позивачем платіжних доручень, акта перевірки від 17.10.2019 №64/20-40-51-04-10/35397853 і розрахунків штрафних санкцій до спірних рішень випливає, що ГУ ДПС у Харківській області застосувало штрафні санкції за несвоєчасну сплату земельного податку внаслідок зарахування податковим органом сплачених позивачем коштів, незалежно від напряму їх сплати, на сплату грошового зобов`язання з земельного податку за періоди по 07.06.2016 року. Ці кошти РУЕК КП «Компанія «Вода Донбасу» сплачувало в рахунок поточних податкових зобов`язань з земельного податку за періоди з 08.06.2016.

Враховуючи дії податкового органу щодо зменшення податкового боргу в грудні 2016 року та в подальшому його збільшення в грудні 2017 року, в інтегрованій картці платника податків наявна наступна інформація: станом на 31.12.2017 року за позивачем обліковується податковий борг з земельного податку у розмірі 102 948,30 грн., який виник у зв`язку з несвоєчасною несплатою самостійно визначених грошових зобов`язань згідно податкової № вiд 17.02.2017 за 2017 рік, станом на 31.12.2018 року за позивачем обліковується податковий борг з земельного податку у розмірі 103 090,70 грн., який виник у зв`язку з несвоєчасною сплатою самостійно визначених грошових зобов`язань згідно податкової № вiд 12.02.2018 за 2018 рік, станом на 30.01.2019 року за позивачем обліковується податковий борг з земельного податку у розмірі 103 090,70 грн., який виник у зв`язку з несвоєчасною несплатою самостійно визначених грошових зобов`язань згідно податкової декларації № вiд 12.02.2018 за 2018 рік.

Позивач вказує на те, що грошові зобов`язання за 2014 рік та 2015 рік підприємством не були сплачені у встановлені законом строк, у зв`язку з тим, що Регіональне управління з експлуатації каналу Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» відповідно ст. 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» звільнений від сплати земельного податку.

Стосовно сплати земельного податку за 2017 рік та 2018 рік позивач вказує на те, що ним у встановлені законом строки здійснювалась сплата податку, у зв`язку з чим вважає, що за підприємством не обліковується податковий борг.

У постанові від 21.02.2019 у справі № 805/2398/16-а Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки Закон № 1669-VII є спеціальним законом у спірних правовідносинах, тому його застосування не ставиться у залежність від внесення відповідних змін до Податкового кодексу України.

Згідно з частиною третьою статті 11 Закону № 1669-VII закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону. Відтак положення цього Закону підлягають застосуванню у межах спірних відносин виходячи із положень податкового принципу презумпції правомірності рішень платника податку закріпленого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України та пункту 56.21 статті 56 цього кодексу.

Слід відзначити, що статтею 6 Закону № 1669-VII, яка має пряму дію, не вимагається додаткове отримання сертифіката про засвідчення настання форс-мажорних обставин.

Відтак, згідно з положеннями Закону № 1669-VII достатньою підставою зокрема для звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності конкретних суб`єктів господарювання є встановлення факту здійснення ними діяльності на території проведення антитерористичної операції.

З огляду на зазначене, до 07.06.2016 року позивач був звільнений від сплати земельного податку на підставі ст. 6 Закону № 1669-VII, оскільки здійснював діяльність на земельних ділянках на території проведення антитерористичної операції.

Під час розгляду справи, суд приймає до уваги висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14.03.2019 у справі № 805/220/17-а про стягнення податкового боргу, який виник на підставі самостійно узгоджених грошових зобов`язань з земельного податку та орендної плати за земельну ділянку на території проведення антитерористичної операції, що відсутність обов`язку сплати податкового зобов`язання виключає утворення податкового боргу.

Враховуючі наведені висновки Верховного Суду, неподання РУЕК КП «Компанія «Вода Донбасу» уточнюючих декларацій з метою зменшення податкових зобов`язань з земельного податку не спростовує того, що РУЕК КП «Компанія «Вода Донбасу» не повинно їх сплачувати в силу приписів ст. 6 Закону № 1669-VII, у редакції чинній до 07.06.2016.

Пунктом 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України передбачено, що в разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Суд вважає, що вказаний законодавчий припис не свідчить про правомірність застосування відповідачем штрафних санкцій, оскільки контролюючим органом було здійснено спрямування коштів на погашення податкового боргу з податку на землю за ті періоди, коли позивач не повинен був сплачувати цей податок.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 19.02.2019 у справі № 805/3343/17-а.

Спірними податковими повідомленнями-рішеннями ГУ ДПС у Харківській області порушило право позивача, оскільки його притягнуто до відповідальності за відсутності вчиненого правопорушення.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовані позовні вимоги щодо протиправності прийнятих контролюючим органом оскаржуваних рішень.

З огляду на наведене, прийняті контролюючим органом податкові повідомлення-рішення від 11.11.2019 № на суму 20 618,14 грн. та № на суму 128 863,38 грн. підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 р. (заява № 4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 р., серія A, № 303-A, п.29).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-263, 293-295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" в особі Регіонального управління з експлуатації каналу до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 11.11.2019 № на суму 20 618,14 грн. та № на суму 128 863,38 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (, юридична адреса: 87515, м.Харків, вул.Пушкінська, буд.64) на користь Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" в особі Регіонального управління з експлуатації каналу (, юридична адреса: 87547, Донецька область, м.Маріуполь, вул.К.Лібкнехта, 177А) судовий збір у розмірі 2 243,00 (дві тисячі двісті сорок три гривні) 00 копійки, сплачений платіжним дорученням від 03 лютого 2020 року №1203.

Вступну та резолютивну частину рішення складено та підписано у нарадчій кімнаті та проголошено у судовому засіданні у режимі відеоконференції 14 липня 2020 року в присутності представника позивача.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 20 липня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя П.В. Кочанова