Справа № 440/3712/20
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2020-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

17 липня 2020 рокум. ПолтаваСправа № 440/3712/20

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Удовіченко С.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування постанов, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

14 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в якій просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Барсегяна Арутюна Овсеповича від 24 листопада 2011 року про накладення арешту на майно та оголошення заборони на його відчуження, а саме автомобіль марки DAEWOO FSO Lanos TF69YЗНГ, 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , тип ТЗ - легковий седан, червоного кольору, який належить ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_4 ) на праві власності,

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Барсегяна Арутюна Овсеповича від 24 листопада 2011 року про оголошення розшуку майна, а саме автомобіля марки DAEWOO FSO Lanos TF69YЗНГ, 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , тип ТЗ - легковий седан, червоного кольору, який належить ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_4 ) на праві власності,

- зобов`язати Київський відділ державної виконавчої служби міста Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з автомобіля марки DAEWOO FSO Lanos TF69YЗНГ, 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , тип ТЗ - легковий седан, червоного кольору, який належить ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_4 ) на праві власності та припинити розшук вказаного ТЗ.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

За приписами частини другої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Як зазначає позивач та випливає із матеріалів позовної заяви, 23 червня 2020 року звернувся до ТСЦ МВС № 5342 м. Кременчук з метою продажу належного на праві власності ТЗ DAEWOO Lanos 2008 року випуску, де було відмовлено в оформлені договору купівлі-продажу транспортного засобу і повідомлено, про те, що на автомобіль DAEWOO Lanos, 2008 року випуску, д.н.з НОМЕР_5 накладено арешт та розшук. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 25 червня 2020 року вих. № 31/16-305, на вказаний транспортний засіб накладено арешт Київським ВДВС Харківського МУЮ від 29 листопада 2011 року вих. № 195213, особа, яка наклала арешт - посадова особа - державний виконавець Барсегян А.О. та подано в розшук Київським ВДВС Харківського МУЮ від 29 листопада 2011 року вих. № 195212. Враховуючи вищевикладене позивач не змогла продати свій транспортний засіб, що є порушенням права власності, передбаченого статтею 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України.

Листом № 70606 від 06 липня 2020 року Київський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України повідомив, що згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження, за критерієм пошуку " ОСОБА_1 " в розділі "Пошук ВД/ВП (спецрозділ") було знайдено виконавче провадження № 36404504 з виконання виконавчого листа № 66-1185/2010 від 19 серпня 2010 року, виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення в солідарному з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованості в сумі 103 542,42 грн та третейського збору в сумі 1 435,42 грн. Згідно даних АСВП, боржником по вказаному виконавчому провадженню є ОСОБА_2 , ідентифікаційні дані якої не співпадають з даними позивача - ОСОБА_1 .

Вважаючи, що автомобіль марки DAEWOO FSO Lanos TF69YЗНГ, 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 належить на праві власності ОСОБА_1 , остання звернулася до суду.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" вказав, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункту 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, "встановлений законом".

Отже, поняття "суд, встановлений законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом пунктом 1, 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до приписів частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні брати за основу суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Предметом цього спору є зняття арешту з рухомого майна, накладеною спірною постановою, якою, на думку позивача, порушено його права і законні інтереси, оскільки наявність арешту на майно, порушує право власності на таке майно.

Як випливає із матеріалів позовної заяви арешт на майно позивача накладено на підставі виконавчого листа № 66-1185/2010 від 19 серпня 2010 року, виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованості в сумі 103 542, 42 грн та третейського збору в сумі 1 435,42 грн.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 21 квітня 1999 року №606-XIV "Про виконавче провадження" (далі - Закон №606-XIV, в редакції чинній на момент накладення арешту на спірне майно позивача) примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України

За нормами статті 4 Закону №606-ХIV заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на майно боржника; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Державний виконавець має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством (абзац шостий частини третьої статті 5 Закону №606-ХIV).

Згідно частини шостої статті 24 Закону №606-ХIV за заявою стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження. Одночасно з винесенням такої постанови державний виконавець може провести опис і арешт майна боржника в порядку, визначеному цим Законом.

Тобто, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VIII "Про виконавче провадження" (який набрав чинності з 5 жовтня 2016 року і діяв на дату звернення до суду з цим позовом; далі - Закон №1404-VIII) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За частиною другою цієї статті у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виходячи з аналізу вищенаведених норм права для спорів про зняття арешту з майна, яке особа (не боржник у виконавчому провадженні) вважає своїм, встановлено певний порядок судового вирішення.

Відповідних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 06 грудня 2019 року при розгляді справи №810/3508/16.

Згідно частини 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України; у редакції, чинній на час звернення позивача до адміністративного суду) передбачав, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, з цивільних і земельних відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (частина перша статті 15 цього Кодексу).

Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з частиною другою статті 114 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Отже, спір, який виник між позивачами та органом державної виконавчої служби (у тому числі із її посадовими і службовими особами), з приводу зняття арешту з нерухомого майна не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має розглядатися судами загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Аналогічний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постановах від 22 серпня 2018 року у справі №658/715/16-ц, від 13 березня 2019 року у справах №815/2969/16 та №815/615/16-ц.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається. У разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що даний спір не є публічно-правовим, а тому має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Таким чином, із врахуванням вищенаведеного у відкритті провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтями 2, 9, 19, 170, 171 Кодексу адміністративного судочинства України,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування постанов, зобов`язання вчинити дії.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали направити особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя С.О. Удовіченко