Справа № 620/2939/19
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2020-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
17 липня 2020 року м. Чернігів Справа № 620/2939/19
Чернігівський окружний адміністративний суд у складі судді Падій В.В., розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 , в порядку статтей 382, 383 КАС України, про визнання протиправною бездіяльності щодо невиконання рішення суду та зобов`язання подати звіт про виконання рішення суду у справі №620/2939/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
03.07.2020 до Чернігівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з заявою, в порядку статтей 382, 383 КАС України, про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо невиконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 у справі №620/2939/19, у частині невиплати доплати пенсії за період з 01.03.2017 по 03.02.2020 у сумі 221276,81 грн., та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подати до суду у місячний строк, з дня отримання ухвали суду, звіт про виконання рішення суду.
Заява обґрунтована протиправною бездіяльністю відповідача щодо невиплати позивачу пенсії у сумі 221276,81 грн. за період з 01.03.2017 по 03.02.2020 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649, яка визнана протиправною та скасована рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2019 у справі №640/5248/19, яке набрало законної сили.
На підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду 03.07.2020 заява передана на розгляду судді Падій В.В., яка, у зв`язку з перебуванням у щорічній відпустці, отримала заяву 08.07.2020.
Відповідно до частини 5 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд вважає за можливе розглянути заяву в письмовому провадженні.
В силу статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
При цьому положеннями частини 1 статті 370 КАС України наголошується на тому, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Отже зазначені приписи чинного законодавства України свідчать, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
У відповідності до частини 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Частиною 6 статті 383 КАС України визначено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.
Аналіз вищезазначених норм права свідчить, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами статті 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача. Застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.
Як видно із матеріалів справи, 19.12.2019 Чернігівським окружним адміністративним судом прийнято рішення у справі №620/2939/19, яким позов задоволено повністю; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо обмеження ОСОБА_1 розміру пенсії до виплати; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести з 01.03.2017 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , відповідно до статті 53 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 №418, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 №713, без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням виплачених сум; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 768,40 грн.
Рішення суду набрало законної сили 04.02.2020.

Суд зауважує, що виконання судового рішення у даній справі вимагає від Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області вчинення певних дій в межах повноважень, а саме: провести з 01.03.2017 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , відповідно до статті 53 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 №418, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 №713, без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням виплачених сум.

Судом встановлено та не заперечується заявником, що рішення суду виконане відповідачем з урахуванням норм постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649, якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду. Даною постановою установлено, що для виконання судових рішень, якими органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до вищезазначеного Порядку. Доплата пенсії за період з 04.02.2020 по 31.03.2020 в сумі 16711,83 грн. перерахована на поточний рахунок позивача через установу банку у квітні 2020 року. Доплата пенсії за період з 01.03.2017 по 03.02.2020 становить 221276,81 грн., та буде виплачена відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду.

Позивач вважає, що оскільки постанова Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649, якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, визнана протиправною та скасована рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2019 у справі №640/5248/19, яке набрало законної сили, то часткове невиконання відповідачем рішення суду з посиланням на вказану постанову є протиправною бездіяльністю.

Суд, перевіряючи такі твердження позивача, враховує наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, яким установлено, що для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних та інших пов`язаних з ними виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого цією постановою (далі - Порядок №649).

Пунктом 1 Порядку №649 встановлено, що цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Відповідно до пункту 2 Порядку №649 боржник - орган Пенсійного фонду України, визначений судом боржником у виконанні судового рішення; стягувач - фізична особа, на користь якої винесено рішення; рішення - рішення суду, що набрали законної сили та видані або ухвалені після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», на виконання яких стягувачу нараховано пенсію або щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці (надбавки, підвищення, компенсацію втрати частини доходу, грошову допомогу), що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету та залишаються невиплаченими, або рішення суду про стягнення коштів.

Згідно з пунктами 3-5, 10, 11 Порядку №649 боржник веде облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (далі - реєстр), відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України. Черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника. Виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику.

Боржник у триденний строк повідомляє стягувачу про виділення коштів та не пізніше десяти робочих днів з дня надходження коштів у межах встановленого Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоду виплати пенсії зобов`язаний здійснити виплату стягувачу суми, що підлягає виплаті, у порядку, встановленому статтею 47 зазначеного Закону.

Суд зауважує, що проведення у спірних правовідносинах платежів на виконання рішення суду без застосування процедури попереднього визначення бюджетних призначень суперечить приписам статті 116 Бюджетного кодексу України, адже утворює склад правопорушення у сфері бюджетного законодавства.

Тому подальше виконання рішення суду в цій частині об`єктивно можливо лише у разі наявності відповідних асигнувань, тобто, за окремою бюджетною програмою згідно з Порядком №649.

При цьому видатки Пенсійного Фонду України, як органу влади, на фінансування пенсійних виплат, передбачених чинними нормативно-правовими актами, є об`єктивно прогнозованими, та держава має обов`язок щодо відшкодування розміру майбутніх виплат. Однак видатки на виконання рішень судів, які будуть підлягати виконанню в майбутньому, не є об`єктивно відомими заздалегідь, тому встановлення механізму виділення коштів на виконання таких судових рішень є необхідним.

Відповідно до правових висновків рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 №20-рп/2011 передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства.

Суд зауважує, що предметом Порядку №649 є порядок виділення коштів на фінансування витрат на виконання рішень суду, а не порядок виконання рішень суду.

Отже рішення судів, якими зобов`язано органи Пенсійного фонду України здійснити перерахунок пенсії особам, яким призначена пенсія, згідно з Порядком №649 виконуються Пенсійним фондом України за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті за відповідною бюджетною програмою згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Відповідно до статті 117 Конституції України постанови Кабінету Міністрів України є обов`язковими до виконання, тому в Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області відсутні підстави не виконувати постанови Кабінету Міністрів України.

Таким чином, нарахована сума доплати пенсії за період з 01.03.2017 по 03.02.2020 у сумі 221276,81 грн. буде виплачена позивачу в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України №649.

Отже, покладені судом зобов`язання здійснити перерахунок пенсії позивачу виконані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області в добровільному порядку, встановленому судовим рішенням, та в межах повноважень, покладених на відповідача у справі №620/2939/19.

Окремо суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду від 12.10.2004 у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії». Отже одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні від 03.06.2014 у справі «Великода проти України», свідчить, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави Україна та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Також під час вирішення заяви суд враховує, що ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2020 у справі №640/5248/19 задоволено заяву Кабінета Міністрів України та зупинено до розгляду справи апеляційним судом дію рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2019 у справі за позовом ОСОБА_2 до Кабінета Міністрів України, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Пенсійний фонд України, яким визнано протиправним та скасовано Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649.

Водночас рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2020, у справі №640/3903/19 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Кабінету Міністрів України, третя особа Пенсійний фонд України про визнання протиправною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду», у задоволенні позову відмовлено повністю. Суди першої та апеляційної інстанції у вказаній справі дійшли висновку, що деталізація бюджету Пенсійного фонду шляхом доповнення позицією «погашення заборгованості з пенсійних витрат за рішеннями суду» визначає напрямок цільового використання коштів, а прийняття Кабінетом Міністрів України оскаржуваної постанови від 22.08.2018 №649 дозволяє забезпечити виконання рішень судів з питань нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, погашення існуючої заборгованості з їх виконання, а також приводить у відповідність видаткову частину бюджету Пенсійного фонду України із врахуванням випадків, необхідних для забезпечення виплати вказаних виплат за рішенням суду.

Оскільки Порядок №649, станом на момент виникнення спірних правовідносин, не визнаний ні неконституційним, ні незаконним чи нечинним, то вказаний Порядок №649 підлягає застосуванню до спірних відносин.

З аналізу вищевикладеного суд дійшов висновку, що виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється органами Пенсійного фонду України за правилами Порядку №649.

У свою чергу приписами абзацу 2 пункту 1, пункту 2 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за №40/26485, визначено, що Головні управління Фонду підпорядковуються Фонду та разом з управліннями Фонду в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду. Головне управління Фонду у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду.

Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань: планує у відповідному регіоні доходи та видатки коштів Фонду, у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами) (підпункти 2, 4 пункту 4 вказаного Положення).

За таких обставин суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області вчинило всі дії, передбачені чинним законодавством України, щодо виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 у справі №620/2939/19, що свідчить про правомірність та відповідність чинному законодавству України дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області і відсутність протиправної бездіяльності відповідача щодо виконання рішення суду.

Стосовно вимоги заявника про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подати до суду у місячний строк, з дня отримання ухвали суду, звіт про виконання рішення суду, суд зазначає наступне.

Так, у відповідності до частини 1 статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Тобто КАС України визначено встановлення судом судового контролю, як право суду, а не його обов`язок, у зв`язку з чим суд дійшов висновку щодо відмови заявнику у задоволенні даної вимоги.

Керуючись статтями 241, 243, 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , в порядку статтей 382, 383 КАС України, про визнання протиправною бездіяльності щодо невиконання рішення суду та зобов`язання подати звіт про виконання рішення суду у справі №620/2939/19 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили в строк та порядку, передбачені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до пункту 25 частини 1 статті 294 Кодексу адміністративного судочинства України в апеляційному порядку може бути оскаржена ухвала щодо накладення штрафу та інших питань судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, постановлених судом відповідно до статті 382 цього Кодексу.

Ухвала суду може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 та підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського окружного адміністративного суду або до суду апеляційної інстанції протягом 15 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Падій