Справа № 515/615/20
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2020-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2020 р.м.ОдесаСправа № 515/615/20
Головуючий в 1 інстанції: Тимошенко С.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

при секретарі - П`ятіній В.В.,

за участю : Сімчинського В.С., паспорт серії КМ 265019,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 12.06.2020 по справі № 515/615/20 за позовом ОСОБА_1 до Поліцейського СРТЗ Татарбунарського ВП в Одеській області Гречального Василя Васильовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 448827 від 08.05.2020, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним адміністративним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що поліцейським СРТЗ Татарбунарського ВП в Одеській області Гречальним В.В. неправомірно складено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА № 448827 від 08.05.2020, на підставі якої позивача притягнуто до відповідальності за частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Позивач стверджував, що під час поїздки на автомобілі ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , до м.Татарбунари за ліками на 138 км автодороги Одеса-Рені його безпідставно зупинив працівник поліції Гречальний В.В. для перевірки документів, хоча зупинка з таких підстав статтею 35 Закону України «Про поліцію» не передбачена і є незаконною. Перевіривши документи, відповідач склав постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за прострочення строку дії полісу обов`язкового страхування власників транспортних засобів. Термін дії полісу закінчився 03. 05.2020, а постанову про притягнення до відповідальності відповідач склав 08.05.2020. Його пояснення про те, що в країні на підставі постанови Кабінета Міністрів України № 211 введено карантин та самоізоляцію і пункти страхування не працюють, відповідачем не були взяті до уваги. Складення стосовно нього постанови про притягнення до адміністративної відповідальності вплинуло на його психологічно-емоційний стан та завдало моральної шкоди, компенсація за яку становить 3000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Татарбунарський районний суд Одеської області рішенням від 12 червня 2020 року у задоволенні позову відмовив у повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції не взяв до уваги вказані в позовній заяві доводи щодо порушення вимог частини 2 статті 35 Закону України «Про поліцію»;

- суд не взяв до уваги, що в с.Білолісся може і не бути представництва страхової компанії та те, що постанову про накладення штрафу було складено у вихідний день 08.05.2020, а тому отримати поліс не виявлялось за можливе.

- тезиси апеляційної скарги стосовно відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку наявність підстав для її часткового задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що 08 травня 2020 року під час поїздки на автомобілі ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , до м.Татарбунари за ліками на 138 км автодороги Одеса-Рені ОСОБА_1 зупинив працівник поліції Гречальний В.В. для перевірки документів, хоча зупинка з таких підстав статтею 35 Закону України «Про поліцію» не передбачена і є незаконною. Перевіривши документи, відповідач склав постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за прострочення строку дії полісу обов`язкового страхування власників транспортних засобів серії БАА № 448827 від 08.05.2020, на підставі якої позивача притягнуто до відповідальності за частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Термін дії полісу закінчився 03.05.2020, а постанову про притягнення до відповідальності відповідачем було складено 08.05.2020.

Позивач пояснив, що в країні на підставі постанови КМУ № 211 введено карантин та самоізоляцію і пункти страхування не працюють, але його пояснення відповідачем не були взяті до уваги.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення позивачем правил дорожнього руху підтверджено, що дає підстави для притягнення його до встановленої законом відповідальності, оскільки він керував транспортним засобом, не маючи при собі чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Обмежень щодо відвідування органів страхування зазначеною постановою уряду не передбачалось, а тому позивач міг, з урахуванням вимог безпеки, з використанням відповідних засобів індивідуального захисту, відвідати представництво страхової компанії з метою отримання полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Суд апеляційної інстанції, не вдаючись до аналізу висновків суду першої інстанції щодо суті спору, зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушено норми процесуального права, що призвело до передчасних висновків щодо спірних правовідносин, виходячи з наступного.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 5 частини 1 статті 213 КУпАП передбачено, що справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128 - 129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Вказані положення також дублюються Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованими не в автоматичному режимі, що затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Положенням про Департамент патрульної поліції, що затверджено наказом Національної поліції України від 06.11.2015 року №73, визначено, що Департамент патрульної поліції є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції який, серед іншого, організовує контроль за додержанням законів, інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Отже, чинним законодавством України уповноваженим працівникам підрозділів Департаменту патрульної поліції, які мають спеціальні звання, надано право від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення зокрема за адміністративні правопорушення, передбачені статтею 126 КУпАП.

Частиною третьою статті 288 КУпАП, якою визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені статтею 126 КУпАП, інспектори відповідного орану діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а саме - від імені органів Національної поліції і її територіальних органів.

Отже, відповідні інспектори не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 126 цього Кодексу.

Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені центрального органу виконавчої влади із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222 - 244-20 КУпАП » вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових (службових) відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2019 року № 724/716/16-а.

Колегія суддів зазначає, що в даних спірних правовідносинах ані Департамент патрульної поліції України, ані структурний підрозділ - Татарбунарське відділення поліції Арцизького ВП ГУНП в Одеській області до участі у справі в якості належного відповідача судом першої інстанції залучені не були.

Відповідно до частини 3, частини 4 статті 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.

З наведеного вбачається, що суд першої інстанції повинен був за правилами статті 48 КАС України здійснити заміну первинного відповідача на належного, залучити до участі у справі співвідповідача або, у разі наявності заперечень позивача, залучити як другого відповідача.

Водночас, з аналізу статті 48 КАС України, що встановлює правила заміни неналежної сторони, вбачається, що заміна неналежного відповідача, або залучення до справи співвідповідача може проводитися виключно судом першої інстанції.

Оскільки стаття 48 КАС України, як наслідок заміни неналежного відповідача чи залучення належного відповідача у якості другого відповідача, передбачає розгляд справи спочатку, апеляційний суд позбавлений такої процесуальної можливості як заміну неналежної сторони.

Можливості заміни неналежної сторони судом апеляційної інстанції КАС України не передбачено.

Враховуючи, що поліцейський СРТЗ Татарбунарського ВП в Одеській області Гречальний Василь Васильович не є належним відповідачем у справі, а суд апеляційної інстанції позбавлений можливості провести його заміну, або залучити співвідповідача (другого відповідача), як і позбавлений можливості направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що у даному випадку слід відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову з підстав пред`явлення його до неналежного суб`єкта.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що, за приписами пункту 4 частини 1 та частини 4 статті 317 КАС України, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні в частині мотивів його ухвалення, шляхом виключення з його мотивувальної частини відповідних висновків суду з підстав , наведених у мотивувальній частині постанови суду.

Керуючись статями 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 12.06.2020 по справі № 515/615/20 з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.

В решті рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 12.06.2020 по справі № 515/615/20 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Семенюк Г.В. Домусчі С.Д.