Справа № 640/11900/20
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2020-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2020 року м. Київ № 640/11900/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Чудак О.М., за участю секретаря судового засідання Лисун А.А., позивача ОСОБА_1 , представника позивача Мясникова І.В., у відсутність інших учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними, скасування постанови,

установив:

ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: ОСОБА_2 , в якій, з урахуванням уточнень, просить:

- визнати дії головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Фещук Олени Андріївни щодо винесення постанови від 03.10.2018 у виконавчому провадженні №8278138 про накладення на боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , штрафу у розмірі 50% від суми заборгованості 193628,97 грн, що складає 96814,49 грн, - незаконними;

- скасувати постанову головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Фещук Олени Андріївни від 03.10.2018 у виконавчому провадженні №8278138 про накладення на боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , штрафу у розмірі 50% від суми заборгованості 193628,97 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив про протиправність накладення на нього штрафу, адже відповідальність у формі штрафу за несплату аліментів законодавцем встановлена лише з 28.08.2018, тому накладення на позивача відповідного штрафу з урахуванням періоду до 28.08.2018, суперечить законодавству України. Окрім того, позивач зазначив, що в оскаржуваній постанові допущена помилка в прізвищі стягувача (третьої особи у справі). Також позивач вказав, що станом на січень 2018 року зобов`язання щодо сплати аліментів на утримання його дочки, ІНФОРМАЦІЯ_2 , в нього припинилися, а відтак просив скасувати постанову про накладення штрафу від 03.10.2018 у виконавчому провадженні №8278138 та визнати протиправними дії державного виконавця щодо винесення такої постанови.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.06.2020 позивачу поновлено строк звернення до суду, позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено здійснювати розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, встановлених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно призначено судове засідання та витребувано у Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином посвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №8278138.

Ухвалою суду від 13.07.2020 у відповідача повторно витребувано матеріали виконавчого провадження №8278138.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги просили задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених в позові. Інші учасники справи в судове засідання не прибули, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідачем подано клопотання про розгляд справи у їх відсутність.

Отже, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, суд встановив наступне.

23.01.2006 Ялтинським міським судом Автономної республіки Крим видано виконавчий лист №2-576 від 14.03.2006 щодо стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уроженки м. Сумгаіт, Азердбайджану, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј усіх видів заробітку щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.11.2005 і до досягнення повноліття дитини.

На підставі заяви третьої особи про примусове виконання вищевказаного виконавчого листа постановою державного виконавця Державної виконавчої служби у Дарницькому районі міста Києва від 23.05.2006 відкрито виконавче провадження №8278138 щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1

03.10.2018 постановою головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Фещук О.А. винесено постанову про накладення штрафу на ОСОБА_1 , у розмірі 50% від суми заборгованості 193628,97 грн, що утворилася за період з 02.10.2010 по 28.09.2018.

Не погоджуючись з даною постановою та діями державного виконавця щодо її прийняття, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд, визначаючись щодо заявлених вимог, виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VІІІ), Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належну утримання" від 03.07.2018 № 2475-VIII (далі - Закон №2475-VIII).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 129 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України, а обов`язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.

Так, у статті 1 Закону №1404-VІІІ закріплено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону №1404-VІІІ передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Обов`язки і права виконавців, обов`язковість вимог виконавців визначені статтею 18 Закону №1404-VІІІ, зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VІІІ).

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (частина четверта статті 18 Закону №1404-VІІІ).

Згідно з частиною першою статті 71 Закону №1404-VІІІ порядок стягнення аліментів визначається законом.

Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

Частиною чотирнадцятою статті 71, доповненою згідно із Законом №2475-VIII, передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

В свою чергу, частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, частиною чотирнадцятою статті 71 Закону №1404-VІІІ за правопорушення, яке полягає у несплаті аліментів та є за своєю юридичною природою триваючим, передбачено відповідальність у вигляді штрафу, розмір якого залежить від суми заборгованості та періоду (1 рік, 2 роки чи 3 роки), за який вона виникла.

При цьому, вказану норму законодавцем прийнято 03.07.2018 і вона набула чинності 28.08.2018.

Разом з тим, у рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Також у вказаному рішенні Конституційний Суд України роз`яснив, що положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Отже, особа має нести відповідальність за діяння на підставі закону, який був чинним на час його вчинення, крім випадків, коли новий закон пом`якшує або скасовує відповідальність за вчинення такого діяння.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів також знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).

Надання зворотної сили законам, які передбачають розширення певних обов`язків, не може підірвати впевненість людей у стабільності свого правового становища. Тобто, закони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття ними чинності.

Таким чином, у відповідності до зазначеного принципу неприпустимості зворотної дії норми в часі, регламентованого статтею 58 Конституції України, особа може бути притягнута до відповідальності за правопорушення, визначене частиною чотирнадцятою статті 71 Закону №1404-VІІІ, лише в разі його вчинення з 28.08.2018, тобто з дати законодавчого закріпленні такої відповідальності.

Тобто, постановою державного виконавця від 03.10.2018 у виконавчому провадженні №8278138 позивача притягнуто до відповідальності, передбаченої частиною чотирнадцятою статті 71 Закону №1404-VІІІ, за наявність в нього заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, тобто, зокрема, за період до 28.08.2018, коли законодавцем ще не було введено такий вид відповідальності та не прийнято вказану норму.

При цьому, державним виконавцем при винесенні вказаної постанови було враховано заборгованість позивача зі сплати аліментів за період з 01.10.2010 по 28.09.2018, однак з 01.10.2010 до 28.08.2018 позивач не міг передбачити настання такої відповідальності у зв`язку з несвоєчасністю сплати / несплатою аліментів.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що на позивача протиправно накладено штраф 50% від суми заборгованості зі сплати аліментів сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, що охоплюють період, коли частина чотирнадцята статті 71 Закону №1404-VІІІ ще не була прийнята, що, у свою чергу, свідчить про протиправність дій відповідача та наявність підстав для скасування самої постанови.

Що стосується посилання позивача на розбіжності у прізвищі стягувача, зазначеного у виконавчому листі та в оскаржуваній постанові, то на думку суду, технічна помилка в зазначені прізвища стягувача за наявності інших відомостей, які дають змогу ідентифікувати особу стягувача (ідентифікаційного коду), не може бути самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови про накладення штрафу. Більше того, з постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.06.2006 вказано вірне прізвище стягувача у виконавчому провадженні - " ОСОБА_2 ".

Окрім того, відповідно до частини третьої статті 74 Закону №1404-VІІІ начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Докази звернення позивача до державного виконавця про виправлення помилки у прізвищі стягувача в оскаржуваній постанові в матеріалах виконавчого провадження №8278138 відсутні.

Необґрунтованим, на думку суду, в межах заявлених вимог є і посилання позивача на припинення обов`язку щодо сплати аліментів на утримання доньки з досягненням нею повноліття, адже штраф накладено у зв`язку із наявною заборгованістю, в тому числі за попередні періоди, починаючи з 01.10.2010.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням наведеного у сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не виконано, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження понесення сторонами судових витрат, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат та компенсації судових витрат за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 77, 139, 242-246, 255, 287 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними, скасування постанови, - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Фещук Олени Андріївни щодо винесення постанови від 03.10.2018 про накладення штрафу у розмірі 50% від суми заборгованості на ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №8278138.

Скасувати постанову головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Фещук Олени Андріївни від 03.10.2018 про накладення штрафу у виконавчому провадженні №8278138.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 287, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" цього ж Кодексу.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ).

Відповідач - Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (місцезнаходження юридичної особи: вулиця Костянтина Заслонова, будинок 16, місто Київ, 02099, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України: 34968768).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 (місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: не відомий).

Повний текст рішення складено й проголошено в судовому засіданні 17.07.2020.

Суддя О.М. Чудак