Справа № 520/5962/2020
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2020-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

17 липня 2020 р. справа № 520/5962/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Котеньова О.Г., розглянувши за правилами спрощеного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, у якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 34234-5606-2030 від 02.04.2019 Головного управління ДФС у Харківській області.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення щодо сплати земельного податку з фізичних осіб винесено з порушеннями вимог податкового законодавства, оскільки особа, яка володіє нерухомим майном, розташованим на земельній ділянці, права на який для такої особи не оформлені, не можна вважати платником земельного податку в розумінністатті 269 ПКУ до моменту виникнення відповідних прав такої особи на земельну ділянку відповідно до запису, сформованого в Державний земельний кадастр в порядку, визначеному законом.

Відповідачем надано відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що оскільки ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Позивачем через канцелярію суду подана відповідь на відзив, в якій позивач вказав, що вважає правову позицію, викладену у відзиві, такою, що суперечить положенням Податкового кодексу України, наказу Міністерства фінансів України № 602 від 06.07.2018 "Про затвердження узагальнюючих податкових консультацій з деяких питань оподаткування платою за землю". Позивач зазначив, що власник нерухомого майна в багатоквартирному будинку має нарівні з іншими співвласниками нести витрати на утримання будинку пропорційно до своєї частини майна, які можуть включати також передбачену законодавством плату за землю щодо земельної ділянки під таким будинком та прибудинкову територію, у зв`язку з чим позивач не погоджується із зобов`язання нести тягар сплати земельного податку за дану земельну ділянку у розмірі більш ніж 10% від всієї площі, що зайнята будинком в цілому.

Правом надати заперечення на відповідь на відзив відповідач не скористався.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору про поділ спільного майна подружжя від 08.09.2016 є власником нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень цокольного поверху №76, 65а, 73, 69, 67, 67а, 676, 67в, 1-го поверху №1,14 загальною площею, 198,5 кв.м., що розташовані у житловому будинку №24 по вул. Трінклера у м. Харкові.

Головним управлінням ДФС у Харківській області винесено податкове-повідомлення рішення від 02.04.2019 за № 34234-5606-2030, відповідно до якого позивачу донараховано податкові зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2019 рік у сумі 30495,62 грн.

Судом встановлено, що Кабінет Міністрів України постановою від 19.06.2019 № 537 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" вирішив: утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1; реорганізувати деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2; установити, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби.

Серед переліку територіальних органів Державної податкової служби, що утворюються (додаток 1), визначено Головне управління ДПС у Харківській області.

Згідно із додатком 2 Головне управління ДФС у Харківській області реорганізуються шляхом приєднання до Головного управління ДПС у Харківській області.

31 липня 2019 року проведено державну реєстрацію юридичної особи - Головного управління ДПС у Харківській області код за ЄДРПОУ - 43143704.

Наказом Головного управління ДПС у Харківській області від 29.08.2019 № 18 розпочато виконання Головним управлінням ДПС у Харківській області повноважень Головного управління ДФС у Харківській області , що припиняється.

Відповідно до п. 6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074, дія якого поширюється, в тому числі, і на територіальні органи міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, права та обов`язки органів виконавчої влади переходять у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади.

Отже, правонаступником Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області є Головне управління ДПС у Харківській області.

Із листа Головного управління ДПС у Харківській області №2664/Я/20-40-56-06-24 від 25.02.2020 вбачається, що вказана сума нарахована за земельну ділянку, площею 0,01985 га, яка розташована за адресою: Харків, вул. Трінклера, 24, відповідно до положень п.п. 267.6.2. п. 267.6 Податкового кодексу України.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням контролюючого органу, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Зі змісту заяв по суті справи, наданих позивачем та відповідачем, судом встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо фактичних обставин справи. Причиною виникнення спору є різне тлумачення сторонами положень Податкового кодексу України в частині обов`язку позивача сплачувати земельний податок за земельну ділянку, на якій розташоване належне позивачу нерухоме майно, за відсутності реєстрації права власності чи користування на таку земельну ділянку.

Зокрема, сторонами не заперечувалось, що у власності позивача перебуває нерухоме майно - нежитлові приміщення першого поверху у будинку за адресою АДРЕСА_2 . Між сторонами також відсутній спір щодо обчислення площі земельної ділянки, на якій розміщене таке нерухоме майно, а також щодо технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова, ставки земельного податку, тощо.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує такі приписи норм чинного законодавства.

У відповідності до ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка.

Плата за землю справляється відповідно до закону.

Земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (пп.14.1.72 п.14.1 ст. 14 ПК України).

Відповідно п. 269.1 ст. 269 ПК України, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПК України, об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою (п. 287.1 ст. 287 ПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України (далі ЗК України), у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до п. 287.6 ст. 287 ПК України, при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

На підставі п.287.8 ст.287 ПК України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Аналізуючи викладені вище норми, суд приходить до висновку, що наведені вище норми встановлюють, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

Фізична особа-власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно, незважаючи на те, чи зареєстровано за ним право власності/ користування земельною ділянкою під таким приміщенням.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №809/2498/14; від 19.06.2018 у справі №826/8009/16; від 21.11.2018 у справі №826/10289/16.

Тобто, позивач є платником земельного податку за земельну ділянку, на якій розміщені нежитлові приміщення, що належать їй на праві приватної власності, з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території.

Пунктом 271.1 статті 271 ПК України визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Відповідно до п.286.1 ст.286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пп.14.1.42 п. 14.1 ст. 14 ПК України, дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

Згідно з п.п.14 п.24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051, до Державного земельного кадастру вносяться такі відомості про земельні ділянки, зокрема як нормативна грошова оцінка: значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яке розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у пункті 24, та відомостей про нормативну грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з пп. 8 п. 22 цього Порядку.

Відповідно до п.2-1 Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.1995 №213, дані за результатами проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель, що видається територіальним органом Держгеокадастру за місцезнаходженням земельної ділянки у строк, що не перевищує трьох робочих днів з дати надходження відповідної заяви.

Відповідно ч.1 ст. 38 Закону України Про Державний земельний кадастр, відомості з Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі: витягів з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру; довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території), за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану); копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру.

Згідно з ч. 5 ст. 38 Закону України Про Державний земельний кадастр, на отримання відомостей Державного земельного кадастру про земельну ділянку мають право, зокрема, органи державної влади та органи місцевого самоврядування для реалізації своїх повноважень, визначених законом.

Пунктом 286.6 статті 286 ПК України передбачено, що за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Враховуючи вищенаведені правові норми та обставини справи, позивач як власник нежитлових приміщень в багатоповерховій будівлі наділений обов`язком вносити до бюджету плату за землю (земельний податок) пропорційно до площі нежитлової будівлі, яка йому належить. Втім, такий податок нараховується контролюючим органом виключно із врахуванням (на підставі) даних державного земельного кадастру (п.286.1 ст. 286 ПК України).

Під час розгляду справи встановлено, що розрахунок земельного податку позивачу здійснювався на підставі площі земельної ділянки розміром 0,01985 га, про що відповідач зазначає у розрахунку плати за землю та у листі № 2664/Я/20-40-56-06-24 від 25.02.2020.

Відповідно до відомостей з публічної кадастрової карти загальна площа земельної ділянки, на якій розташовано будинок по АДРЕСА_2 , складає 1685,66 кв.м.

Позивач у відповіді на відзив на позовну заяву зазначила, що належні їй на праві власності приміщення розташовані один над одним, що також підтверджується правовстановлюючими документами. Доказів протилежного до суду не надано.

Так, суд погоджується з позицією позивача відносно того, що площа, за яку повинен нести витрати кожен окремий співвласник, визначається виходячи із його частки, розмір якої залежить від площі його квартири або нежитлового приміщення.

Враховуючи викладене логічним буде висновок, що в межах спірних правовідносин визначення суми земельного податку повинно здійснюватись не лише за фактичною площею нерухомого майна, яка належить платнику, а з урахуванням особливостей будівлі, у тому числі прибудов, надбудов тощо.

Доказів реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,01985 га за позивачем не надано.

При цьому до суду не надано доказів того, що використаний для розрахунку земельного податку у межах спірних правовідносин числовий показник площі земельної ділянки відповідає площі земельної ділянки (з пропорційною часткою прибудинкової території) у розумінні приписів статтей 286, 287 ПК України.

Контролюючим органом при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не встановлено кількість користувачів земельної ділянки, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Трінклера, 24 та при визначенні позивачу земельного податку не враховано площу частки земельної ділянки кожного співвласника у праві власності на нерухоме майно, яке знаходиться на цій земельній ділянці. Доказів протилежного до суду не надано.

Отже, суд зазначає, що відповідачем розрахунок суми земельного податку з фізичних осіб для позивача здійснено за відсутності відомостей, обов`язкова наявність яких обумовлена нормами ПК України.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що контролюючим органом під час нарахування земельного податку не враховувались та не використовувались дані Державного земельного кадастру, помилково враховувалась площа нежитлових приміщень, що належать позивачу, а не площа земельної ділянки, на якій розташована будівля за адресою: м. Харків, вул. Трінклера, 24, без визначення її пропорційності до площі нежитлового приміщення, яке належить позивачу.

Наведені обставини роблять неможливим визначення позивачу в установленому порядку правильної суми плати за землю, що свідчить про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін, у тому числі посилання позивача на наказ Міністерства фінансів України № 602 від 06.07.2018 "Про затвердження узагальнюючих податкових консультацій з деяких питань оподаткування платою за землю", вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Щодо клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі до розгляду Верховним судом справи №826/16150/18, предметом розгляду якої є правомірність наказу Міністерства фінансів України № 602 від 06.07.2018 "Про затвердження узагальнюючих податкових консультацій з деяких питань оподаткування платою за землю", суд зазначає, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Оскільки в матеріалах справи наявні докази, що дають змогу встановити обставини щодо дотримання або порушення відповідачем законодавства у межах спірних правовідносин, суд прийшов до висновку про застосування обмеження, встановленого п.3 ч.1 ст.236 КАС України щодо зупинення провадження у справі.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 34234-5606-2030 від 02.04.2019 Головного управління ДФС у Харківській області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 17 липня 2020 року.

Суддя (підпис) О.Г. Котеньов

Згідно з оригіналом.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду 17.07.2020.

Рішення не набрало законної сили.

Секретар с/з ___________ А.І. Блудова