Справа № 160/12224/19
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2020-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОлійника В. М.
за участі секретаря судового засіданняМаксімова А.С.
представника позивача представника відповідача Старенко І.І. Лисяк С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділ примусового виконання рішень про визнання протиправною та скасування постанови,-
04 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відділ примусового виконання рішень, в якій просить визнати протиправною та скасувати повністю постанову про стягнення з боржника виконавчого збору за виконавчим провадженням №40604589 від 23.07.2014 року, винесену Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Мазуром Геннадієм Івановичем.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Мазуром Геннадієм Івановичем по ВП № 40604589 23.07.2014 року винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 2 875 539,44 грн.
Позивач вважає постанову від 23.07.2014 р. про стягнення з боржника виконавчого збору по ВП № 40604589, винесену посадовою особою відповідача, протиправною і такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що за виконавчим провадженням №40604589 державним виконавцем не розпочиналося і не здійснювалося примусове виконання рішення суду.
У виконавчому провадженні № 40604589 містяться постанова про відкриття виконавчого провадження від 08.11.2013 р., про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.07.2014 р.; про стягнення з боржника виконавчого збору від 23.07.2014 р.; про зміну назви сторони виконавчого провадження від 15.10.2014 р.; про повернення виконавчого документа стягувачеві від 16.10.2014 року, що свідчить про відсутність будь-яких дій державного виконавця, спрямованих на виконання рішення суду.
Позивач посилається на ч. 3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.
Ухвалою суду від 09 грудня 2019 року відкрито спрощене провадження у справі з повідомленням сторін та призначено судове засідання на 10 годину 30 хвилин 24 грудня 2019 року.
26 березня 2020 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та зазначив, що враховуючи ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення у строк для самостійного його виконання, та подальше примусове виконання державним виконавцем в рамках виконавчого провадження №40604589 рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2013 року, яке набрало законної сили 04 червня 2013 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованості за кредитним договором №593-Ф від 17 травня 2007 року в сумі 28751953,46 грн. та судові витрати в сумі 3441 грн., а всього 28755394, 46 грн., державним виконавцем, у відповідності до вимог статті 28 Закону №606-ХІV, 23 липня 2014 року винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 2875539,44 грн.
Щодо твердження позивача про неможливість виконання рішення у семиденний строк у зв`язку з ймовірною зміною кредитора, представник відповідача наголосив, що враховуючи надходження заяви стягувача про зміну назви сторони виконавчого провадження, а саме зміни найменування стягувача, керуючись ч.5 ст.8 Закону №606-ХІV, 15.10.2014 р. державним виконавцем винесено постанову про зміну назви сторони виконавчого провадження, якою змінено назву сторони виконавчого провадження, а саме: стягувача з публічного акціонерного товариства "Сведбанк" на публічне акціонерне товариство "Омега Банк".
В той же час заяв щодо вибуття однієї із сторін виконавчого провадження №40604589 до державного виконавця не надходило. Отже, державний виконавець не знав та не міг знати про наявність обставин, що свідчать про вибуття однієї із сторін виконавчого провадження №40604589. При цьому, слід враховувати, що ч.5 ст.8 Закону №606-ХІV передбачено, що звернення до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником є правом, а не обов`язком державного виконавця.
18 червня 2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній повідомив суд, що згідно із частиною першою статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Боржник повинен бути належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження. Підставою для стягнення виконавчого збору є невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду.
Таким чином, стверджує представник позивача, державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, але й встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду.
У разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець не вправі накладати штраф на боржника за невиконання рішення у визначений у постанові про відкриття виконавчого провадження строк. Так само, за аналогією, не може бути стягнутий виконавчий збір за примусове виконання рішення.
Проте, державним виконавцем не було вчинено жодних дій щодо вручення позивачу постанови про відкриття виконавчого провадження, про що свідчить відсутність доказів повідомлення позивача та той факт, що постанова про стягнення виконавчого збору з позивача була винесена майже через рік після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Крім того, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. При цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору. Тому заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається, на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин і не впливає на правомірність цесії.
При цьому, заміна сторони у виконавчому провадженні є правом зацікавленої особи, тобто тієї особи, яка набула це право на законних підставах (в тому числі у разі укладення договору відступлення прав вимоги). Тобто будь-які правові важелі щодо заміни сторони стягувача належною особою у позивача були відсутні. При цьому позивачу було достеменно відомо, що первісним кредитором права вимоги за кредитним договором були відчужені та він вже не є кредитором по відношенню до позивача. Будь-якого обов`язку у позивача, як у фізичної особи, відстежувати наявність виконавчих проваджень на користь первісного кредитору немає, отже у жодному разі немає підстав стверджувати, що позивач мав вчинити будь-які дії щодо заміни сторони стягувача, а також здійснювати погашення заборгованості на користь первісного кредитора.
Останнє судове засідання у справі відбулося 02 липня 2020 року.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, адміністративний позов просив задовольнити.
Представник відповідача заперечував проти задоволення адміністративного позову, підтримавши доводи викладені у відзиві.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2013 року, яке набрало законної сили 04 червня 2013 року, з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №593-Ф від 17 травня 2007 року в сумі 28751953,46 грн. та судові витрати в сумі 3 441,00 грн., всього 28755394, 46 грн.

На виконання вказаного рішення судом 07 червня 2013 року видано виконавчий лист №203/1072/13-ц, який стягувачем пред`явлено для примусового виконання до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України 04 листопада 2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999 (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон №606-ХІV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Як передбачено ч. 1 ст. 19 Закону №606-ХІV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону:

1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом;

4) в інших передбачених законом випадках.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 25 Закону №606-ХІV державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

08 листопада 2013 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Мазуром Г.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №40604589 та боржнику надано строк для самостійного виконання рішення протягом семи днів з моменту винесення (отримання) постанови. Також у вказаній постанові про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем зазначено, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення, буде розпочато примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій. Копію даної постанови направлено стягувачу та боржнику за адресами зазначеними у виконавчому документі.

Частиною 1 ст. 31 Закону №606-ХІV передбачено, що боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону №606-ХІV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 27 Закону №606-ХІV у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Отже, Законом №606-XIV передбачено, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення, у строк до семи днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавець розпочинає примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Враховуючи ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення у строк для самостійного його виконання, керуючись статтею 27 Закону №606-XIV, державним виконавцем було розпочато примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 32 Закону №606-XIV, заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Суд враховує, що під час виконання виконавчого провадження ВП №40604589 державним виконавцем з метою належного примусового виконання рішення були направлені запити до реєструючих органів щодо надання інформації про зареєстроване за боржником на праві власності майно та кошти.

Так, зокрема, у відповідь на запит державного виконавця, листом від 10.06.2014 р. № 14/5776вс УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області повідомлено, що за боржником - ОСОБА_1 зареєстровані наступні транспортні засоби: - Subaru Forester, 2007 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 ; Daewoo Lanos TF 69 НОМЕР_2 , 2004 року випуску, зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_3 .

У зв`язку з цим 10.07.2014 року відповідач прийняв рішення про звернення стягнення на зареєстроване на праві власності за позивачем майно, а саме: транспортні засоби автомобіль легковий - Subaru Forester, 2007 року випуску, чорного кольору реєстраційний номер: НОМЕР_1 , та автомобіль легковий Daewoo Lanos TF 69 НОМЕР_2 , 2004 року випуску, зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3 , шляхом винесення у виконавчому провадженні ВП №40604589 постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, що підтверджується відомостями із ВП - спецрозділ по виконавчому провадженні 40604589, які містяться в автоматизованій системі виконавчого провадження.

З викладеного вбачається, що відповідачем вживалися у виконавчому провадженні № 40604589 заходи примусового виконання та передбачені Законом №606-XIV необхідні дії спрямовані на примусове виконання рішення суду, що свідчить про те, що державним виконавцем здійснювалось саме примусове виконання щодо стягнення з позивача суми, визначеної рішенням суду та зазначеної у виконавчому листі.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст.28 Закону №606-ХІV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У зазначеному розмірі виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю.

Враховуючи, що позивачем не було надано документального підтвердження виконання рішення суду у строк для самостійного його виконання, та подальше примусове виконання державним виконавцем в рамках виконавчого провадження №40604589 рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2013 року, яке набрало законної сили 04 червня 2013 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованості за кредитним договором №593-Ф від 17 травня 2007 року в сумі 28751953,46 грн. та судові витрати в сумі 3441 грн. всього 28755394, 46 грн., державним виконавцем, у відповідності до вимог статті 28 Закону №606-ХІV, 23 липня 2014 року винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 2875539,44 грн.

Що стосується твердження позивача про відсутність можливості добровільно виконати рішення суду у семиденний строк, оскільки, на його думку, таке виконання було б вчинене на користь неналежного кредитора, суд має зазначити наступне.

Згідно ч. 2 статті 8 Закону №606-ХІV стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ.

Згідно ч.5 ст.8 Закону №606-ХІV у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов`язкові тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, власне ім`я чи по батькові (для фізичної особи), державний виконавець, за наявності підтверджуючих документів, своєю постановою, яка затверджується начальником відділу, змінює назву сторони виконавчого провадження.

Так, 16 вересня 2014 року до відділу надійшла заява від 15.09.2014 № 127ДРНЗ(0), якою представник стягувача повідомив, що відповідно до п. 1.1. Статуту публічного акціонерного товариства «Омега Банк» рішенням загальних зборів акціонерів від 29.04.2013 публічне акціонерне товариство «Сведбанк» змінило своє найменування на публічне акціонерне товариство «Омега Банк», яке виступає правонаступником по всіх правах та зобов`язаннях публічного акціонерного товариства «Сведбанк», у зв`язку із чим представник стягувача просить винести постанову про зміну назви сторони виконавчого провадження. До вказаної заяви додано копію статуту.

Враховуючи надходження заяви стягувача про зміну назви сторони виконавчого провадження, а саме зміни найменування стягувача, керуючись ч. 5 ст. 8 Закону №606-ХІV, 15.10.2014 р. державним виконавцем винесено постанову про зміну назви сторони виконавчого провадження, якою змінено назву сторони виконавчого провадження, а саме: стягувача з публічного акціонерного товариства "Сведбанк" на публічне акціонерне товариство "Омега Банк".

В той же час заяв щодо вибуття однієї із сторін виконавчого провадження №40604589 до державного виконавця не надходило. Таким чином, державний виконавець не знав та не міг знати про наявність обставин, що свідчать про вибуття однієї із сторін виконавчого провадження №40604589.

Крім того, суд враховує, що ч.5 ст.8 Закону №606-ХІV передбачено, що звернення до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником є правом, а не обов`язком державного виконавця.

Більш того, у вищезазначеній нормі прямо передбачено, що сама заінтересована сторона має право звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником. При цьому, як свідчать матеріали справи, на час перебування на примусовому виконанні виконавчого провадження №40604589 та здійснення державним виконавцем примусового виконання рішення суду, жодна із заінтересованих сторін не звертались ані до державного виконавця, ані до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження №40604589 її правонаступником.

Відповідно до ч.1 ст. 378 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції чинній на момент перебування виконавчого провадження на виконанні), у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Вищевикладене свідчить, що заміна сторони виконавчого провадження є виключною компетенцією суду.

Таким чином, до прийняття судом рішення про заміну сторони виконавчого провадження, належними сторонами виконавчого провадження залишаються боржник та стягувач, які визначені у виконавчому документі.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що судом рішення про заміну сторони виконавчого провадження №40604589 в період знаходження вказаного виконавчого провадження на примусовому виконанні у державного виконавця, не приймалось, посилання позивача на те, що ПАТ «Омега Банк» є і був неналежним кредитором на дату подання на виконання виконавчого листа, є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам законодавства.

Таким чином, суд вважає, що доводи позивача про відсутність підстав для стягнення виконавчого збору, у зв`язку з тим, що за виконавчим провадженням № 40604589 державним виконавцем не розпочиналось і не здійснювалось примусове виконання рішення суду, а також доводи про відсутність у нього можливості добровільно виконати рішення суду у семиденний строк, оскільки, на його думку, таке виконання було б вчинене на користь неналежного кредитора, є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

У зв`язку з цим суд приходить до висновку про правомірність оскаржуваної постанови державного виконавця та відсутність законних підстав для задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 13 липня 2020 року.

Суддя В.М. Олійник