Справа № 9901/410/19
Суддя: Гриців Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2020-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

01 липня 2020 року

м. Київ

Справа № 9901/410/19

Провадження № 11-1244заі19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

головуючого Князєва В. С.,

судді-доповідача Гриціва М. І.,

суддів Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Власова Ю. Л., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

за участю секретаря судового засідання Біляр Л. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Свідла Є. В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні клопотання позивача ОСОБА_1 та його представника - адвоката Свідла Єгора Володимировичапро відмову від апеляційної скарги на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 листопада 2019 року (судді Блажівська Н. Є., Білоус О. В., Гімон М. М., Желтобрюх І. Л., Олендер І. Я.) в адміністративній справі № 9901/410/19 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС; Комісія) про визнання протиправним та скасування рішення в частині, визнання протиправним та скасування протокольного рішення, і

ВСТАНОВИЛА:

1. 05 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати протокольне рішення про винесення на розгляд Комісії у пленарному складі питання про підтримку рішення ВККС від 22 травня 2019 року № 274/ко-19 (далі - Спірне рішення) у частині абзацу 3 резолютивної частини щодо визначення порядку набрання чинності цим рішенням;

- визнати протиправним та скасувати протокольне рішення про винесення на розгляд Комісії у пленарному складі питання про підтримку Спірного рішення.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що Комісія порушила принцип правової визначеності, належного урядування та передбачуваності дій державного органу, оскільки не дотримала вимоги частини п`ятої статті 83 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), а також абзацу шостого пункту 4.10.1 Регламенту ВККС, затвердженого рішенням Комісії від 13 жовтня 2016 № 81/зп-16 (далі - Регламент), яким передбачено, що висновок Громадської ради доброчесності (далі - ГРД), який надійшов після початку засідання з проведення співбесіди, Комісія не розглядає. На його думку, ВККС повинна була ухвалити протокольне рішення про залишення без розгляду цього висновку. Натомість помилково визначила порядок набрання чинності Спірним рішенням з посиланням на підпункт 4.10.8 пункту 4.10 розділу IV Регламенту.

Зазначає, що усупереч частинам першій, п`ятій, шостій статті 126 Конституції України, підпункту 4 пункту 161 Перехідних положень Конституції України, частині дев`ятнадцятий статті 79 Закону № 1402-VIII, на нього не розповсюджуються вимоги щодо необхідності проходження оцінювання, оскільки вказані положення встановлюють обов`язковість оцінювання та можливі наслідки у вигляді звільнення з посади щодо суддів, призначення/обрання яких відбулося до набрання чинності відповідними змінами щодо правосуддя, а саме 30 вересня 2016 року. Водночас на час оголошення процедури оцінювання щодо ОСОБА_1 (1 лютого 2018 року), так і на момент початку співбесіди (10 липня 2018 року) і прийняття відповідачем рішення (22 травня 2019 року) позивач мав статус судді, якого призначено на посаду безстроково після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» відповідно до Указу Президента від 29 грудня 2017 року № 446/2017.

У зв`язку з неправомірним висновком Комісії про необхідність проходження позивачем оцінювання, прийняття до розгляду висновку ГРД та неправомірним визначенням порядку набрання чинності оскаржуваним рішенням він, відправляючи правосуддя протягом 2018 - 2019 років, позбавлений можливості отримувати винагороду у розмірі посадового окладу судді місцевого суду, який пройшов кваліфікаційне оцінювання. Така непослідовність дій та рішень ВККС, своєю чергою, тягне неправомірне втручання у право на мирне володіння майном, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

2. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 20 листопада 2019 року позовні вимоги задовольнив частково.

Визнав протиправним та скасував Спірне рішення в частині абзацу 3 резолютивної частини щодо визначення порядку набрання чинності цим рішенням. У решті в задоволенні позову відмовив.

Суд першої інстанції зазначив, що Спірне рішення в оскаржуваній частині щодо набрання чинності в порядку, визначеному підпунктом 4.10.8 пункту 4.10 розділу IV Регламенту, не містить обґрунтувань та мотивів, якими керувалась Комісія, ухвалюючи його, незважаючи на те, що це обумовлює настання юридично значимих наслідків для позивача у вигляді необхідності підтримки рішення Комісії у пленарному складі.

Комісія не надала протокольної ухвали про прийняття чи залишення без розгляду матеріалів ГРД щодо судді ОСОБА_1 Натомість фактичні матеріали справи та надані сторонами докази підтверджують, що Комісія не приймала ані рішення про прийняття висновку ГРД, ані про залишення його без розгляду в порядку, визначеному Регламентом, і жодним чином не мотивувала прийняття оскаржуваної частини рішення.

Саме тому суд визнав протиправним Спірне рішення в частині абзацу 3 резолютивної частини щодо набрання чинності в порядку, визначеному підпунктом 4.10.8 пункту 4.10 розділу IV Регламенту.

Оскільки станом на час звернення із цим позовом протокольного рішення про винесення на розгляд Комісії у пленарному складі питання про підтримку Спірного рішення не існувало, суд відмовив у задоволенні позову в цій частині.

3. ОСОБА_1 не погодився із зазначеним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 листопада 2019 року та прийняте нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вважає, що суд неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, внаслідок чого неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Посилаючись на лист Комісії від 05 липня 2019 року № 36-3777/19, стверджує про існування протокольного рішення ВККС про винесення на розгляд Комісії у пленарному складі питання про підтримку рішення від 22 травня 2019 року № 274/ко-19. На вимогу позивача надати таке рішення Комісія відмовила. У зв`язку із наведеним суд неправильно вирішив розподіл судових витрат у справі, оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача.

У доповненнях до апеляційної скарги звертає увагу на те, що висновок ГРД у новій редакції від 21 травня 2019 року був отриманий ВККС у день проведення співбесіди стосовно судді, а тому на підставі положень частини п`ятої статті 83 Закону № 1402-VIII, пункту 4.10.1 Регламенту, його не можна вважати поданим. З огляду на ці підстави вважає, що безвідносно від наявності чи відсутності мотивування рішення в частині прийняття рішення ГРД, останній безумовно підлягав залишенню без розгляду з огляду на імперативні приписи пункту 4.10.1 Регламенту.

4. У відзиві на апеляційну скаргу ВККС зазначила, що ГРД має право збирати, аналізувати й перевіряти інформацію, що стосується доброчесності та професійної етики суддів.

Стверджує, що за наявності негативного висновку ГРД, незалежно від того, чи був він предметом розгляду на засіданні Комісії у складі колегії, необхідно, щоб це рішення було підтримане не менше ніж одинадцятьма членами Комісії у пленарному складі. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

5. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 04 грудня 2019 року відкрила апеляційне провадження у цій справі, а ухвалою від 17 грудня 2019 року призначила розгляд справи у судовому засіданні на 25 лютого 2020 року.

25 лютого 2020 року в судове засідання сторони не з`явились, 15 квітня та 27 травня 2020 року було оголошено перерву.

6. 01 липня 2020 року до початку судового засідання від позивача ОСОБА_1 та його представника - адвоката Свідла Є. В. до Великої Палати Верховного Суду надійшла заява в порядку частини п`ятої статті 303 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в якій він повідомив, що відмовляється від апеляційної скарги на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 листопада 2019 року і просить закрити апеляційне провадження у цій справі.

7. Відповідно до частин п`ятої, сьомої статті 303 КАС України до закінчення апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї повністю або частково, а інша сторона має право визнати апеляційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині. Питання про прийняття відмови від апеляційної скарги і закриття у зв`язку із цим апеляційного провадження вирішується судом апеляційної інстанції, що розглядає справу, в судовому засіданні. Про прийняття відмови від скарги та закриття у зв`язку із цим апеляційного провадження суд постановляє ухвалу. У разі закриття апеляційного провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги на судове рішення повторне оскарження цього рішення особою, яка відмовилася від скарги, не допускається.

Суд апеляційної інстанції має право не приймати відмову від скарги або її відкликання з підстав, визначених у частинах п`ятій та шостій статті 189 цього Кодексу.

Оскільки підстав, які б за змістом наведених норм перешкоджали прийняттю відмови від апеляційної скарги, не встановлено, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про прийняття такої відмови та закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 та його представника - адвоката Свідла Є. В. на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 листопада 2019 року.

8. Відповідно до частини другої статті 142 КАС України повернення судового збору у разі вирішення справи шляхом примирення, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) п`ятдесяти відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

При поданні апеляційної скарги позивач ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 1152 грн 60 коп., що підтверджується квитанцією про сплату від 03 грудня 2019 року № 43131.

Отож судові витрати, понесені позивачем при поданні апеляційної скарги, підлягають поверненню в розмірі п`ятдесяти відсотків сплаченого ним судового збору.

Керуючись статями 142, 243, 266, 305 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

Прийняти відмову ОСОБА_1 від апеляційної скарги на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 листопада 2019 року.

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 листопада 2019 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення в частині, визнання протиправним та скасування протокольного рішення.

Повернути з Державного бюджету України ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 576 грн (п`ятсот сімдесят шість) 30 коп., сплачений згідно з платіжним дорученням від 03 грудня 2019 року № 43131.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Князєв

Суддя-доповідач М. І. Гриців

Судді: Т. О. Анцупова Л. М. Лобойко

С. В. Бакуліна Н. П. Лященко

Ю. Л. Власов О. Б. Прокопенко

Д. А. Гудима Л. І. Рогач

Ж. М. Єленіна О. С. Ткачук

О. С. Золотніков В. Ю. Уркевич

О. Р. Кібенко О. Г. Яновська