Справа № 1.380.2019.006236
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.006236
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Грень Н.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Редкевич О.Р.,

представника позивачів Пилипів О.В.,

представника відповідача Рисіч О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в порядку загального позовного провадження в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії-

в с т а н о в и в :
25.11.2019 до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Державної прикордонної служби України, в якому позивачі просять суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної прикордонної служби України від 30.09.2019 №171, яким відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, членам сім`ї померлого прапорщика ОСОБА_4 ;

- зобов`язати Державну прикордонну службу України провести нарахування та виплатити позивачам одноразову грошову допомогу, як членам сім`ї ОСОБА_4 , який помер внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного, року.

Ухвалою судді від 26.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою суду від 21.01.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 09.06.2020 ухвалено розгляд справи проводити в режимі відеоконференції з використанням комплексу технічних засобів та програмного забезпечення EasyCon.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що на виконання Указу Президента України від 14.01.2015 №15/2015 Про часткову мобілізацію, наказу Львівського обласного військового комісаріату від 16.01.2015 №М-35/ДСК, згідно наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №90 від 10.07.2015 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призваний та направлений для проходження військової служби в складі команди НОМЕР_1 . Згідно з наказом начальника адміністративної групи сектору «М» №295 від 22.10.2015 прапорщик ОСОБА_4 прибув до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей в секторі «М». Надалі, відповідно до витягу з наказу начальника Донецького прикордонного загону від 10.10.2016 №372-ос прапорщика за призовом ОСОБА_4 , техніка-оператора відділення безпілотних літальних апаратів прикордонної застави (з місцем дислокації н.п. Сартана) оперативно-бойової прикордонної комендатури Сартана - звільнено у запас. 04.12.2016 ОСОБА_4 помер. ОСОБА_1 , як дружина померлого, ОСОБА_3 , як дочка померлого та ОСОБА_2 звернулись із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, гарантованої Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, та надали необхідні документи. Однак, рішенням комісії Державної прикордонної служби України від 30.09.2019 №171 позивачам відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що на день смерті ОСОБА_4 був виключений зі списків особового складу військової частини. Позивачі вважають таку відмову незаконною та зазначають, що мають право на отримання одноразової грошової допомоги в прозмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року у зв`язку із смертю чоловіка (батька) внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Відповідач позов не визнав, 18.12.2019 долучив до матеріалів справи відзив на позовну заяву в якому зазначив, що право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби виникло в осіб визначених ст 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і їх сімей» лише після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення соціального захисту військовослужбовців», тобто з 13.10.2018. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення соціального захисту військовослужбовців», крім того, період між звільненням з військової служби та зверненням на отримання одноразової грошової допомоги становить понад один рік, тому дія цього закону на спірні правовідносини поширюватись не може.

Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши вступне слово представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю, з таких підстав.

Судом встановлено, що на виконання Указу Президента України від 14.01.2015 №15/2015 Про часткову мобілізацію, наказу Львівського обласного військового комісаріату від 16.01.2015 №М-35/ДСК, згідно наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №90 від 10.07.2015 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був призваний та направлений для проходження військової служби в складі команди НОМЕР_1 .

Згідно витягу з наказу №295 від 22.10.2015 року 16.10.2015 прапорщик ОСОБА_4 прибув до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей в секторі М.

Надалі, відповідно до витягу з наказу начальника Донецького прикордонного загону від 10.10.2016 №372-ос прапорщика за призовом ОСОБА_4 , техніка-оператора відділення безпілотних літальних апаратів прикордонної застави (з місцем дислокації н.п. Сартана) оперативно-бойової прикордонної комендатури Сартана - звільнено у запас.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого Самбірським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 07.12.16 - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З дня звільнення у запас, та до дня смерті ОСОБА_4 перебував на військовому обліку в Самбірському об`єднаному районному військовому комісаріаті Львівської області.

Судом зі змісту витягу з протоколу засідання Центральної військо-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень та травм у колишнього військовослужбовця №21 від 21.06.2018 встановлено, що відповідно до картки обстеження та медичного огляду від 10.07.2015 Самбірського ОМВК Львівської області ОСОБА_4 визнаний придатним до військової служби; згідно витягу з медичної карти Самбірської центральної лікарні з 21.01.2016 по 01.02.2016 (період служби в зоні АТО) знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом Гіпертонічна хвороба II стадія, ступень 2, ризик помірний, кризовий перебіг. Вегетоневротичний синдром. ІХС. Атеросклеротичний кардіосклероз. Звільнений з військової служби у зв`язку із закінченням строку військової служби. Відповідно висновку експерта Самбірського відділення КЗ ЛОР ЛОБСМЕ від 11.01.2016 р. №142/16 причиною смерті є захворювання серця у вигляді гострої ішемічної хвороби серця на фоні атеросклеротичного коронарокардіосклерозу. Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 07.12.2016, виданого Самбірським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, лікарського свідоцтва про смерть від 04.12.2016 № 142/16 комунального закладу ЛОР Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи, причина смерті - Гостра серцево-судинна недостатність. Гострий інфаркт міокарда.

Згідно витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень та травм у колишнього військовослужбовця від 05.06.2018 №21 - захворювання і причина смерті, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини.

Надалі, після смерті ОСОБА_4 позивачі (члени сім`ї) ОСОБА_1 , як дружина померлого, а також як законний представник неповнолітнього сина ОСОБА_2 та дочка померлого ОСОБА_3 , у встановленому законом порядку звернулись із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, гарантованої Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, та надали необхідні документи.

Листом в.о. начальника Донецького прикордонного загону від 31.01.2019 позивачів повідомлено про те, що керівництво Донецького прикордонного загону Державної прикордонної служби вважає, що у членів сім`ї на момент смерті ОСОБА_4 немає права на отримання одноразової грошової допомоги.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.07.2019 у справі №1.380.2019.001357 визнати протиправною бездіяльність Донецького прикордонного загону Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України та зобов`язано Донецький прикордонний загін Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України вирішити питання про нарахування і виплату одноразової грошової допомоги членам родини загиблого військовослужбовця військовослужбовця ОСОБА_4 ( ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ).

На виконання рішення суду Донецьким прикордонним загоном Донецько- Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України скеровано пакет документів із заявами родичів померлого на розгляд комісії Державної прикордонної служби України.
Рішенням комісії Державної прикордонної служби України від 30.09.2019 №171 позивачам відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що на день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) ОСОБА_4 був виключений зі списків особового складу військової частини.

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача, позивачі звернулися до суду з вказаним позовом.

Суд при вирішенні спору по суті виходив з наступного.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 5 ст.17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Відповідно до ст.1 Закону України Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Стаття 12 Закону України Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей встановлює, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Пунктом 2 ч.1 ст.3 Закону України Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей передбачено, що дія цього Закону поширюється на: військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Згідно з вимогами п.1 ч.2 ст.16 Закону України Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Відповідно до ч.1 ст. 16-1 Закону України Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей у випадках, зазначених у п.п.1 - 3 п. 2 ст.16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловік позивачки ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу № НОМЕР_3 виданим Відділом ЗАГС Самбірського міськвиконкому Львівської області 18.05.1991, а також батько позивачів ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданого відділом РАГС Самбірського міського управління юстиції 26.06.2001 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 .

Як встановлено з матеріалів справи, смерть ОСОБА_4 була спричинена захворюванням, набутим ним під час захисту Батьківщини.

Відтак, суд дійшов висновку про наявність причинового зв`язку між смертю ОСОБА_4 та захистом ним Батьківщини.

Відповідачем власне не заперечується той факт, що причиною смерті ОСОБА_4 стало захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини, проте, зазначено, що смерть настала після звільнення з військової служби.

Однак, суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що виплата одноразової допомоги може бути проведена тільки за умови, якщо померла особа мала статус "військовослужбовець", оскільки в даному випадку матеріалами справи підтверджується, що смерть ОСОБА_4 безпосередньо пов`язана з захворюванням, отриманим під час захисту Батьківщини.

Суд наголошує, що право на отримання одноразової грошової допомоги членами сім`ї військовослужбовця не залежить від наявності у ОСОБА_4 на момент смерті статусу військовослужбовця, а безпосередньо пов`язане з наявністю медико-правового зв`язку між смертю особи та захворюванням, отриманим під час виконанням ним обов`язків військової служби.

Таким чином, Рішення комісії Державної прикордонної служби України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, членам сім`ї померлого прапорщика ОСОБА_4 з підстав того, що на день смерті ОСОБА_4 не був військовослужбовцем, суд вважає необґрунтованим.

Разом з тим, Законом України від 06.09.2018 №2522-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення соціального захисту військовослужбовців» внесено зміни до пунктів 1 та 2 частини 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а саме: одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.

Однак зміни внесені Законом України від 06.09.2018 №2522-VIII жодним чином не спростовують та не заперечують права дружини та дітей померлого військовослужбовця на отримання одноразової грошової допомоги у разі його смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби чи в період її проходження, оскільки смерть військовослужбовця настала до запровадження вищевказаних змін до Закону.

Як зазначено вище, 06.09.2018 прийнято Закон №2522-VIII, яким запроваджено, що виплата одноразової грошової допомоги проводиться членам сімей померлих осіб звільнених з військової служби, смерть яких настала протягом року після звільнення з військової служби.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

У пункті 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 зазначено, що частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Зміни внесені Законом №2522-VIII, зокрема до статті 16 Закону №2011-ХІІ набрали чинності з 13.10.2018.

Тому правила виплати одноразової грошової допомоги членам сімей померлих осіб, звільнених з військової служби, смерть яких настала протягом року після звільнення з військової служби, застосовується до відносин щодо визначення права на отримання одноразової грошової допомоги у випадках, зокрема смерті що настала з 13.10.2018 внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби чи пов`язаного з проходженням військової служби.

Оскільки смерть ОСОБА_4 настала ІНФОРМАЦІЯ_5 , тобто, до набрання чинності Законом №2522-VIII, яким встановлено певні часові обмеження для отримання такої допомоги, то ця норма не може бути застосована до спірних правовідносин.

Таким чином, посилання відповідача на те, що виплата одноразової допомоги членам сім`ї померлих осіб, звільнених з військової служби, смерть яких настала після звільнення з військової служби, здійснюється у випадках, що настали після внесення змін до п. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто з 13.10.2018, є безпідставним, оскільки вказані зміни не спростовують права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, а нововведені положення будуть стосуватися правовідносин у разі коли смерть військовослужбовця настала після внесення даних змін до п. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Аналогічна правова позиція в питанні застосування судами законодавства в яке вносяться зміни, якими встановлюється певний строк, для прикладу дворічний строк реалізації права на одноразову грошову допомогу при встановленні особі інвалідності, де зокрема п. 27 постанови Верховного Суду від 30.09.2019 в справі №825/1380/18 зазначено, що норма Закону, яка набрала чинності після якоїсь події, не може розповсюджуватись на спірні правовідносини, оскільки це фактично означатиме застосування зворотної дії закону в часі.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.

Відповідач не довів правомірність прийняття рішення від 30.09.2019 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги позивачам, тому таке є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2013 у справі "Олександр Волков проти України" (Заява № 21722/11) зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Конституційний Суд України в рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 120, частини шостої статті 234, частини третьої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) висловив правову позицію, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення у правах.

Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Аналізуючи вищенаведені правові норми та встановлені фактичні обставини справи, суд вважає, що у зв`язку з тим, що смерть ОСОБА_4 настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, що мало місце в період проходження ним військової служби, на останнього з системного аналізу положень законодавства України про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей поширюється визначення статусу військовослужбовця, а тому члени його сім`ї мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги.

З аналізу оскаржуваного рішення вбачається, що єдиною підставою для відмови у призначенні та виплаті позивачевам одноразової грошової допомоги, як членам сім`ї померлого військовослужбовця, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" було те, що на момент смерті ОСОБА_4 був звільнений з військової служби, оцінку чому надано судом вище, інших підстав для відмови призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги в оскаржуваному рішенні не зазначено.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги в частині зобов`язання Державної прикордонної служби України провести нарахування та виплатити позивачам одноразову грошову допомогу, як членам сім`ї ОСОБА_4 , який помер внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Положеннями частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відтак, беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України По судовий збір позивач звільнений від сплати судового збору, а тому судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 241-246, 250, 251, 255, 295, КАС України, суд

в и р і ш и в :
адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної прикордонної служби України від 30.09.2019 №171, яким відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, членам сім`ї померлого прапорщика ОСОБА_4 .

Зобов`язати Державну прикордонну службу України провести нарахування та виплатити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу, як членам сім`ї ОСОБА_4 , який помер внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Згідно з пунктом 3 Розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені для апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Грень Н.М.

Повний текст рішення складено та підписано 16.07.2020.