Справа № 520/1691/2020
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2020-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 р.Справа № 520/1691/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/1691/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 з 82% грошового забезпечення до 70% грошового забезпечення по відповідній посаді в поліції під час її перерахунку у квітні 2018 року, з обмеженням суми виплат перерахованої пенсії максимальним розміром за 2017-2018 роки та бездіяльність з невиплати йому вже перерахованої суми пенсії за 2016-2017 роки;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 з 01.01.2016 пенсію у розмірі 82% грошового забезпечення по відповідній посаді в поліції без обмеження суми виплат перерахованої пенсії максимальним розміром, а також здійснити виплату йому суми всієї перерахованої пенсії за весь період з 01.01.2016 по дату перерахунку пенсії, разом з виплатою компенсації за несвоєчасну виплату всіх сум несвоєчасно виплаченої йому пенсії згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" у найближчий виплатний період однією сумою та без відстрочення такої виплати згідно з постановами КМУ від 22.08.2018 №649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду" та від 24.12.2019 №1088 "Деякі питання виплати пенсії окремим категоріям громадян".

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 82% грошового забезпечення до 70% грошового забезпечення по відповідній посаді в поліції під час її перерахунку у квітні 2018 року, з обмеженням суми виплат перерахованої пенсії максимальним розміром за 2017-2018 роки та бездіяльність з невиплати йому вже перерахованої суми пенсії за 2016-2017 роки.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01.01.2016 пенсію у розмірі 82% грошового забезпечення по відповідній посаді в поліції без обмеження суми виплат перерахованої пенсії максимальним розміром.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області () за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Позивач, не погодившись з даним рішенням суду в частині відмови в задоволенні позову, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення в частині відмови в позові та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції частково дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.

Позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду відзив, в якому заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачає.

Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення відповідно до положень ст. 317 КАС України зміні, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області і отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб як колишній працівників органів внутрішніх справ".

Відповідачем було здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.01.2016. Однак, пенсію перераховано виходячи з 70% грошового забезпечення, а не 82% як було встановлено при її призначенні.

У лютому 2020 року позивач звернувся до Головного управління ПФУ у Харківській області із заявою про здійснення перерахунку пенсії.

За наслідком розгляду заяви позивача, 07.02.2020 позивач отримав від відповідача довідку від 07.02.2020 №1022 про розмір складових частин для обчислення його пенсії станом на 01.12.2015, на 01.01.2016 та на 01.02.2020 та інформацію про те, що: на підставі виданої ліквідаційною комісією ГУМВС України з Харківській області довідки розмір грошового забезпечення по аналогічний посаді в поліції для перерахунку пенсії станом на 01.01.2016 розмір його пенсії становить 17216,99 грн., згідно тієї довідки в квітні 2018 року відповідачем було здійснено перерахунок пенсії згідно з постановою КМУ від 21.02.2018 №103 і розмір пенсії по відповідній посаді поліцейського був обчислений відповідачем виходячи з 70% грошового забезпечення і становив суму 12051,89 грн., але протягом 2016-2017 років її розмір було обмежено відповідачем максимальним розміром до рівня 10740,00 грн., сума перерахованої пенсії за 2016-2017 роки виплачується позивачу частинами протягом 2019-2021 років згідно з постановами КМУ від 21.02.2018 №103 та від 14.12.2019 №1088.

Позивач, не погоджуючись з діями відповідача та вважаючи свої права порушеними, звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позов щодо вимог про визнання протиправними дій, які виразились у зменшенні грошового забезпечення з 82% до 70% при здійсненні перерахунку пенсії та щодо вимог про виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром, суд першої інстанції виходив з того, що з 01.01.2016 відповідачем безпідставно зменшено відсоткове значення розміру основної пенсії з 82% до 70% при здійсненні перерахунку та виплата її проводиться з обмеженням максимальним розміром.

Враховуючи, що позивач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині задоволення позову, в межах розгляду даної апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про виплату пенсії однією сумою, а також про зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії та вимог відносно встановлення судового контролю, суд першої інстанції виходи з необґрунтованості позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Щодо вимог позивача про виплату перерахованої пенсії однією сумою, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідач зазначає, що з 01.01.2016р. перерахунок пенсії позивачу здійснюється в розмірах, з урахуванням строків, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб".

Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", сума перерахованих пенсій для виплати за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 р. обчислюється органами Пенсійного фонду України станом на 1 січня 2018 р. та виплачується після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету в такому порядку:

- з 1 січня 2019 р. по 31 грудня 2019 р. - щомісяця окремою сумою у розмірі 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 року;

- з 1 січня 2020 р. - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 р. та до забезпечення повної виплати розрахованої суми.

Колегія суддів враховує інститут дії закону в часі, а саме, можливість впливу на права позивача того, що Постанови № 103 не існувало на момент виникнення спірних правовідносин.

Так, у Рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, в ситуації з перерахунком пенсії таке право може ґрунтуватися лише на положеннях чинного на день звернення із заявою про перерахунок пенсії законодавства та не може ґрунтуватися на законі, який втратив/не набрав чинності.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 10 липня 2018 року у справі 296/2634/16-а, від 19 березня 2019 року у справі № 372/2701/16-а.

Відтак, оскільки Постанова № 103 прийнята 21 лютого 2018 року, то її положення щодо виплати нарахованих за минулий період пенсій не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, так як вони виникли до прийняття цього нормативного-правового акта, а тому підлягають врегулюванню тими нормативно-правовими актами, які були чинні на момент виникнення у позивача права на перерахунок та виплату пенсії.

Порядок № 45 також не запроваджував спеціальних строків виплати перерахованих пенсій, а тому строки платежів мали узгоджуватись з вимогами ч. 2 ст. 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ч. 1 ст. 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ч. 3 ст. 52 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Водночас, колегія суддів зазначає, що відповідно до положень ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але своєчасно не отримав з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш як за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

З системного аналізу вказаних норм вбачається, що законодавством не передбачено виплати пенсії, належної позивачу, частинами, а отже належним виконанням судового рішення, в даному випадку, є саме виплата перерахованої суми пенсії позивачу однією сумою.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Таким чином, враховуючи викладене, правильним є висновок суду першої інстанції, що належним та достатнім способом захисту порушеного права позивача є виплата перерахованої пенсії з 01.01.2016 року однією сумою.

Отже, суд першої інстанції протиправно відмовив в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити виплату пенсії однією сумою, а тому судове рішення в цій частині підлягає зміні.

Щодо вимог про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходу колегія суддів зазначає наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон №2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі по тексту - Порядок №159).

Відповідно до статей 1, 2 Закону №2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Аналогічні положення закріплені також і в пунктах 2, 3 Порядку №159.

Відповідно до ст. 4 Закону №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Частиною 2 ст. 55 Закону №2262-ХІІ передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Із аналізу наведених норм слідує, що компенсація втрати частини доходів нараховується та виплачується на вже нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України.

Основною умовою, передбаченою ст. 55 Закону №2262-ХІІ, ст. 2 Закону № 2050-III для виплати громадянину компенсації, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі пенсії.

Отже, компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію особа набуває в момент отримання доходу.

В даному випадку, позивач просить нарахувати компенсацію на ще не виплачені суми пенсії, що не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", за порушення строків виплати яких сплачується компенсація, а отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів, враховуючи їх передчасність.

Таким чином, враховуючи відсутність підстав вважати, що право на отримання компенсації при відновленні виплати пенсії буде порушено відповідачем, задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 16.05.2019 у справі №134/89/16-а та від 10.02.2020 у справі № 134/87/16-а.

Отже, суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату компенсації, а тому судове рішення в цій частині є правомірним та не підлягає скасуванню.

З приводу заявлених позивачем вимог щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Мета здійснення судового контролю полягає у необхідності пересвідчитись, що суб`єктом владних повноважень рішення буде виконане.

В даному випадку не встановлено підстав вважати, що відповідачем судове рішення не буде виконуватися, а тому колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, що відсутні підстави для встановлення судового контролю за виконанням цього рішення.

Інші доводи апеляційної скарги та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 року по справі № 520/1691/2020 - змінити, виклавши абзац 3 резолютивної частини рішення у наступній редакції:

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01.01.2016 пенсію у розмірі 82% грошового забезпечення по відповідній посаді в поліції без обмеження суми виплат перерахованої пенсії максимальним розміром та однією сумою.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк

Повний текст постанови складено 15.07.2020 року