Справа № 300/1613/20
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2020-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2020 р. справа № 300/1613/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі: судді Микитин Н.М.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №62342815 від 16.06.2020, -

ВСТАНОВИВ:

06.07.2020 ОСОБА_1 (надалі також - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з адміністративним позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ТОВ "Вердикт Капітал", відповідно до змісту якого просить визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №62342815 від 16.06.2020.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем, в порушення статей 23, 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", ч.2 ст.24 Закону України "Про виконавче провадження", п.10 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, протиправно, поза межами виконавчого округу міста Києва, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса №12579 від 15.05.2020 про стягнення з позивача на користь ТОВ "Вердикт Капітал" заборгованості в сумі 26611,71 грн., хоча відповідачу було відомо зареєстроване місця проживання боржника в Івано-Франківській області, та відсутність доказів фактичного проживання такої у виконавчому окрузі м.Києва, оскільки поштова кореспонденція відповідачем направлялася до м.Івано-Франківська. З наведених підстав, на думку позивача, оскаржувана постанова приватного виконавця є протиправною та підлягає скасуванню.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.07.2020 відкрито провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи на 20.07.2020 о 14:00 год(а.с.23-24).

Відповідачем подано до суду відзив на адміністративний позов, в якому просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Стверджує, що оскаржувана постанова є правомірною, оскільки у виконавчому документі було зазначено адресу місця проживання боржника, яка відноситься до виконавчого округу відповідача(а.с.80-84).

Також, представником позивача подано до суду письмові пояснення від 20.07.2020 року.

20.07.2020 у судове засідання учасники справи не прибули. Однак, позивач у позовній заяві клопотав здійснювати розгляд справи без його участі. Відповідач та третя особа про причини неявки свого представника суд не повідомили, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертались.

За наведених обставин та відсутності сторін, керуючись п.1 ч.3, ч.9 ст.205, ч.3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України, суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, дослідивши надані суду письмові докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлено наступне.

Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. 15.05.2020 вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №12579 про стягнення з ОСОБА_1 , яка є боржником за Кредитним договором від 28.12.2010 №010/0618/82/0011543, укладеним з АТ "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 114/2-19-F та Додаткової угоди до Договору відступлення права вимоги 114/2-19-F від 20.09.2019 є ТОВ "Вердикт Капітал", заборгованості у загальній сумі 26611,71 грн. ( а.с. 55-56).

Представник ТОВ "Вердикт Капітал" 15.06.2020 звернувся до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса за місцем проживання (перебування) боржника - АДРЕСА_1 (а.с. 37).

Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клименком Р.В. прийнято постанову від 16.06.2020 про відкриття виконавчого провадження №62342815 (а.с. 7).

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з позовом про її оскарження.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження".

Статтею 1 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчі написи нотаріусів віднесено до виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону №1404-VIII, у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону №1404-VIII, у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Частиною 1 ст. 5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 Закону України від 02.06.2016 №1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (далі - Закон №1403-VIII), про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України. У повідомленні про початок діяльності обов`язково зазначаються зокрема виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 23 Закону №1403-VIII у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Відповідно до частини 1 статті 25 вказаного Закону виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Згідно відомостей Єдиного реєстру приватних виконавців України виконавчим округом приватного виконавця Клименка Романа Васильовича визначено місто Київ.

Частиною 2 статті 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що Закон №1404 визначає вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. При цьому право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та, відповідно, на яку розповсюджуються компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх примусового виконання.

Суд зазначає, що спірні відносини виникли з приводу примусового виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області 15.05.2020 зареєстрованого в реєстрі за №12579.

Як попередньо встановлено судом, відповідно до інформації Єдиного реєстру приватних виконавців України виконавчим округом приватного виконавця Клименка Р.В. є м. Київ.

Згідно з наявного в матеріалах справи копії виконавчого напису від 15.05.2020 №12579, боржником є ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; адреса проживання: АДРЕСА_3 (а.с. 55-56). Такі ж адреси місця реєстрації та місця проживання боржника зазначено стягувачем у заяві про примусове виконання рішення (а.с. 37).

При цьому, у Кредитному договорі від 28.12.2010 №010/0618/82/0011543 та додаткових угодах до нього адресою за місцем реєстрації ОСОБА_1 значиться адреса: АДРЕСА_2 (а.с. 55-66) Жодних інших адрес не вказано.

Таким чином, при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження, відповідач мав дані, що місцем реєстрації ОСОБА_1 є АДРЕСА_4 .

У той же час, будь-яких відомостей на підтвердження того, що місцем проживання боржника є АДРЕСА_5 матеріали виконавчого провадження не містять.

Відповідно до абз. 9 ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", документами, до яких вносяться відомості про місце проживання є - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

Згідно з наявної в матеріалах справи фотокопії паспорту громадянина України НОМЕР_1 , адресою місця проживання ОСОБА_1 у період з 30.03.2004 по 15.06.2016 є АДРЕСА_4 , а з 30.06.2016 по цей час зереєстрованим місцем проживання позивача є АДРЕСА_6 (а.с. 9-13).

Тобто, як на час укладення договору кредиту, так і на час відкриття вказаного виконавчого провадження боржник був зареєстрований за адресою, яка не відноситься до виконавчого округу відповідача.

Також, суд зауважує, що доказів про наявність будь-якого майна у позивача (боржника) у м. Києві (в межах виконавчого округу відповідача) до матеріалів справи не долучено.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач, ігноруючи наявну в заяві про примусове виконання рішення, виконавчому написі, кредитному договорі та додатках до нього інформацію про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання позивача в Івано-Франківській області, що в контексті частини 2 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" є місцем проживання боржника, надав перевагу інформації про ймовірне місце проживання останнього, та відкрив виконавче провадження з порушенням вищенаведеної норми Закону №1404-VIII щодо прийняття до виконання виконавчих документів.

Аналогічні висновки щодо правомірності прийняття до виконання виконавчих документів за відсутності доказів, які б підтверджували місце проживання, перебування боржника містяться у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 29.01.2020 по справі №804/476/17 та від 30.04.2020 у справі № 580/3311/19.

Отже, виконавчий документ прийнято відповідачем до виконання з порушенням вимог закону щодо місця виконання.

При прийнятті рішення у даній справі судом також враховується наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону №1404, у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Відповідно до п. 10 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (далі - Інструкція), місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.

Згідно з п. 13 розділу ІІІ Інструкції, приватний виконавець самостійно проводить перевірку інформації про наявність боржника, його майна, місця роботи в іншому виконавчому окрузі або залучає для перевірки цієї інформації іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій за встановленою типовою формою.

Так, дійсно, судом встановлено, що стягувачем у заяві про примусове виконання рішення адресою місця проживання боржника зазначено місто Київ, вул. Шовковична, 48/137, яка відноситься до виконавчого округу відповідача.

Проте, як зазначено вище, у виконавчому документі містилась адреса місця реєстрації боржника в Івано-Франківській області, яка до виконавчого округу відповідача не відноситься, а будь-які відомості (докази) на підтвердження проживання боржника у м. Києві відсутні.

Щодо покликання відповідача на те, що у виконавчому написі № 12579 від 15 травня 2020 року, вчиненому приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., чітко зазначено, що боржник проживає у межах виконавчого округу міста Києва, а саме, за адресою: місто Київ, вул. Шовковична, 48/137, а тому у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання, то суд не бере такі до уваги, оскільки факт проживання позивача за вказаною адресою не підтверджено жодними належними та допустимими доказами.

Отже, відкриваючи виконавче провадження відповідач належним чином не пересвідчився з достовірних джерел про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи.

Згідно з п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону №1404, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому постанова приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича від 16.06.2020 про відкриття виконавчого провадження №62342815 є протиправною та підлягає скасуванню.

При цьому, суд зауважує, що стягувач не позбавлений права повторно пред`явити виконавчий напис до виконання згідно з вимог Закону України "Про виконавче провадження" та Закону України "Про нотаріат".

Статтею 91 Закону України "Про нотаріат" визначено, що виконавчий напис може бути пред`явлено до примусового виконання протягом одного року з моменту його вчинення. Поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого напису здійснюється відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Більш того, у самому виконавчому написі вказано, що його може бути пред`явлено до виконання протягом року з дня вчинення, тобто до 15.05.2021.

Згідно з ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Положеннями ч. 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання суду, відповідач як суб`єкт владних повноважень покладений на нього обов`язок доказування не виконав.

Враховуючи викладене, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача щодо вирішення питання про судові витрати суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією № 54814 від 26.06.2020. Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача підлягають судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат пов`язаних з розглядом справи, а саме витрат пов`язаних із підготовкою до розгляду справи, суд зазначає таке.

Згідно із частиною третьою статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Аналіз наведеної норми права вказує, що нею визначено вичерпний перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи. Докладніше кожна з категорій цих витрат конкретизована у статтях 134, 135, 137, 138 КАС України, зокрема:

1. витрати на професійну правничу допомогу (стаття 134 КАС України);

2. витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду (стаття 135 КАС України);

3. витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз (стаття 137 КАС України);

4. витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів, вчиненням інших процесуальних дій, підготовкою справи до розгляду (стаття 138 КАС України).

Також суд наголошує на тому, що встановлення законом вичерпного переліку судових витрат означає, що на присудження судом саме цих витрат у разі настання відповідних обставин (задоволення позову, залишення його без розгляду, чи закриття провадження у справі), а не будь-яких інших може розраховувати особа, що звернулася до суду з позовом.

У позовній заяві позивач зазначає, що сума понесених ним витрат по підготовці до розгляду справи становить 5000,00 грн. При цьому, як слідує зі змісту позовної заяви вказані витрати позивач відносить до категорії витрат, передбачених пунктом п`ятим частини третьої статті 132 КАС України «витрати пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи».

Відповідно до частини першої статті 138 КАС України розмір витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою справи до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

На підтвердження понесених витрат позивачем надано суду:

- копію договору про надання юридичних послуг №25/06 від 25 червня 2020 року, укладеного між спеціалістом в галузі права фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Виконавець), що діє на підставі Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та ОСОБА_1 (Замовник).

Відповідно до підпункту 1.1 даного Договору в порядку та на умовах визначених цим Договором Виконавець зобов`язується надати Замовнику послуги з підготовки процесуальних документів до Івано-Франківського окружного адміністративного суду щодо визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця Клименко Р.В. про відкриття виконавчого провадження №62342815.

Підпунктом 1.2 цього ж Договору передбачено, що на підтвердження факту надання Виконавцем Замовнику послуг відповідно до умов цього Договору складається акт.

Відповідно до підпункту 2.1 договору про надання юридичних послуг №25/06 від 25 червня 2020 року послуги надаються Виконавцем Замовнику шляхом: усного та письмового консультування; складання проектів необхідних процесуальних документів, скарг, претензій, клопотань, та позовних заяв; надання послуг щодо захисту інтересів Замовника в органах судової влади (представництва Замовника в загальних та господарських судах України).

Згідно із підпунктом 5.1 зазначеного Договору Замовник здійснює оплату за цим Договором в безготівковій формі дорученням на поточний рахунок Виконавця або іншим визначеним сторонами способом в тому числі шляхом здійснення готівкового платежу;

- копію акту приймання-передачі надання послуг № 1 від 26 червня 2020 року до Договору про надання юридичних послуг № 25/06 від 25 червня 2020 року відповідно до якого спеціаліст в галузі права фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (Виконавець), що діє на підставі Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з однієї сторони та ОСОБА_1 (Замовник) з іншої сторони склали цей акт приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання юридичних послуг № 25/06 про наступне:

1. Виконавець надав, а Замовник прийняв юридичні послуги щодо юридичної консультації, підготовлення та передачі до суду процесуальних документів щодо визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця Клименко Р.В. про відкриття виконавчого провадження № 62342815.

2. Вартість послуг Виконавця за цим Актом складає 5000,00 (п`ять тисяч) грн. Розрахунок вартості: проведення усної консультації - 1 година (1000,00 грн.); аналіз документів справи - 1 година (1000,00 грн.); підготовка позовної заяви про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця Клименко Р.В. про відкриття виконавчого провадження № 62342815 - 3 годин (3000,00 грн.);

-копію прибуткового касового ордера №85 від 26.06.2020, відповідно до якого фізична особа-підприємець ОСОБА_2 прийняв від ОСОБА_1 суму коштів у розмірі 5000,00 грн. на підставі договору про надання юридичних послуг №25/06;

- копію квитанції до прибуткового касового ордера №85 від 26.06.2020 на суму 5000,00 грн.;

- копію диплома спеціаліста серії ХА №21615448 від 30.06.2003 про отримання ОСОБА_2 повної вищої освіти за спеціальністю "Правознавство" та здобуття кваліфікації юриста

- витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 03.06.2020, відповідно до якого ФОП ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) здійснюється підприємницька діяльність за напрямком КВЕД 69.10 - Діяльність у сфері права(а.с.14-19).

Враховуючи, що понесені витрати у розмірі 5000,00 грн. позивач відносить до категорії витрат, передбачених пунктом п`ятим частини третьої статті 133 КАС України, а саме «витрати пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи», суд проаналізував подані позивачем документи на підтвердження таких витрат в контексті норм Кодексу адміністративного судочинства України, яким врегульовані питання щодо компенсації стороні витрат, пов`язаних із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи та дійшов висновку, що фактично позивачем заявлено вимогу про компенсацію витрат на правничу допомогу. За таких обставин, на думку суду, до вказаних правовідносин слід застосовувати відповідні норми Кодексу адміністративного судочинства України, якими врегульовані питання саме компенсації стороні витрат на професійну правничу допомогу.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Аналіз вищенаведених норм вказує, що Кодексом адміністративного судочинства не передбачено компенсацію витрат на професійну правничу допомогу спеціаліста (фахівця) у галузі права, а тому такі витрати не відшкодовуються.

Однак, доказів того, що ОСОБА_2 є адвокатом та має право на здійснення адвокатської діяльності позивачем не надано. В Єдиному реєстрі адвокатів відомості про ОСОБА_2 , як адвоката також відсутні.

За таких обставин, враховуючи те, що Кодексом адміністративного судочинства України визначено вичерпний перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи і до такого переліку не входять витрати на професійну правничу допомогу спеціаліста (фахівця) у галузі права, у зв`язку з чим такі витрати не відшкодовуються та, беручи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні докази надання професійної правничої допомоги позивачу адвокатом, суд дійшов висновку, що в задоволенні вимоги ОСОБА_1 про стягнення витрат по підготовці до розгляду справи у розмірі 5000,00 грн. слід відмовити.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 9, 14, 77, 78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича від 16.06.2020 про відкриття виконавчого провадження №62342815.

Стягнути за рахунок приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 287, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_6 );

відповідач - приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Клименко Роман Васильович (ідентифікаційний номер- невідомо, адреса: вул.Юрія Поправки, 6, офіс 31, м.Київ, 02094).

Суддя /підпис/ Микитин Н.М.