Справа № 420/4009/20
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2020-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2020 року м. Одеса Справа № 420/4009/20

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області (далі - ГУ ПФУ в Одеській області) про визнання протиправними дії відповідача щодо здійснення нарахування та виплату (до виплату) позивачу пенсії за інвалідністю у розмірі пенсії за вислугу років з 08.09.2019 року з урахуванням нарахованого розміру пенсії 17428,29 гривень за 22 дні вересня та 4 дні жовтня та щомісячної постійної виплати, у розмірі 17428,29 гривень відповідно до пенсійної справи №, без урахування максимального розміру; зобов`язати відповідача провести виплату (до виплату) позивачу пенсії за інвалідністю у розмірі пенсії за вислугу років з 08.09.2019 року з урахуванням нарахованого розміру пенсії 17428,29 гривень за 22 дні вересня та 4 дні жовтня, з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язати відповідача провести виплату (до виплату) позивачу пенсії за інвалідністю у розмірі пенсії за вислугою років з жовтня 2019 року та виплачувати його щомісячно на постійній основі з урахуванням нарахованого розміру пенсії 17428,29 гривень у розмірі 17428,29 гривень відповідно до пенсійної справи №, без обмеження її максимальним розміром з урахуванням раніше виплачених сум; стягнути з відповідача на користь позивача, у якості грошового еквіваленту завданої моральної шкоди грошові кошти у сумі 34856,00 гривень.

Позивач обґрунтовує позов тим, що він проходив військову службу в Збройних Сил України та відповідно до наказу Начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 14.06.2019 року №271 був звільнений з військової служби у відставку, за підпунктом "б" (за станом здоров`я) на підставі ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з 07.09.2019 року знятий з усіх видів забезпечення, та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.09.2019 року №176 виключений зі списків особового складу. 29.05.2019 року Медико-соціальною експертною комісією встановлено ІІ групу інвалідності, захворювання пов`язаного з проходженням військової служби, довічно. Таким чином, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", з 07.09.2019 року позивач отримав право на отримання пенсії по інвалідності у розмірі пенсії за вислугу років відповідно до вислуги. 09.09.2019 року він звернувся до Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з приводу оформлення пенсії по інвалідності у розмірі пенсії за вислугу років відповідно до вислуги з 07.09.2019 року та Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки 02.10.2019 року направив документи про призначення пенсії до відповідача. ГУ ПФУ в Одеській області почало виплачувати пенсію по інвалідності у розмірі пенсії за вислугу років з 04.10.2019 року не в повному обсязі. Крім того відповідач, на звернення ОСОБА_1 щодо здійснення нарахування та виплату (до виплату) за вересень та частково жовтень, пенсії за інвалідністю у розмірі пенсії за вислугу років, відмовив в цьому листами від 29.10.2019 року, від 06.12.2019 року, від 15.01.2020 року, від 11.02.2020 року. При цьому перші звернення, з приводу повної виплати, здійсненні до фактичної виплати будь яких коштів відповідачем, тобто відповідач міг здійснити своєчасні виплати у повному розмірі. Також позивач зазначає, що ГУ ПФУ в Одеській області у відповіді від 29.10.2019 року №2630/Д-11 та від 06.12.2019 року №3193/Д-11 підкреслює, що Законом порядок переходу пенсіонерів з числа військовослужбовців та деяких інших категорій громадян з одного виду пенсії на інший чітко не визначений, тому з метою застосування єдиного порядку Пенсійним фондом України було встановлено, що це переведення проводиться з дня подання пенсіонером заяви з усіма необхідними для вирішення цього питання документами. Оскільки позивач своєчасно звернувся за призначенням пенсії, має право на виплату пенсії у повному розмірі з 07.09.2019 року, та враховуючи, що доводи відповідача є суб`єктивною думкою, яка не має жодних законних підстав, та порушує його права, враховуючи обсяг, глибину і тривалість завданих душевних страждань, просить позов задовольнити у повному обсязі.

Представник ГУ ПФУ в Одеській області надав до суду письмовий відзив, який мотивований тим, що Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262, затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1 та відповідно до заяви позивача від 02.10.2019 про призначення пенсії за вислугу років, що надійшла до ГУ ПФУ в Одеській області разом з поданням Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки 04.10.2019 року, йому відповідно до Закону №2262 призначено пенсію за вислугу 29 років у розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення. Інших заяв до Головного управління не надходило, при цьому позивачу відділом з питань виплати пенсій №13 управління з питань виплати пенсій виплачена пенсія по інвалідності за вересень 2019 року. На підставі заяви від 24.10.2019 року Головним управлінням з 24.10.2019 року ОСОБА_1 переведено на пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років виходячи з основного розміру 70% грошового забезпечення. Враховуючи ст.2 та п.2 розділу II Закону України від 08.07.2011 року №3668 Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи, та те що позивачу призначено пенсію в 2019 році, дії Головного управління щодо обмеження пенсії Позивачу максимальним розміром є правомірними та реалізовані в межах діючого законодавства України. Відповідач наголошує, що норми законодавства щодо обмеження максимального розміру пенсії є чинними та неконституційними не визнавалися. Також відповідач вказує на відсутність обґрунтування заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою суду від 18.05.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Також вказаною ухвалою зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області в строк для надання відзиву надати до суду належним чином засвідчену копію особової справи ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області як отримувач пенсії по інвалідності ІІ групи з 14.11.2007 року, що підтверджується довідкою №178 від 20.06.2019 року, виданою Прохоровським відділом обслуговування громадян (сервісний центр) ГУ ПФУ в Одеській області, наявною в матеріалах справи.

14.06.2019 року на підставі п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнений з військової служби у відставку за підпунктом «б» (за станом здоров`я), що підтверджується витягом з наказу Начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) №271 (а.с.13).

09.09.2019 року позивача наказом № 176 Командира військової частини НОМЕР_1 від виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 07.09.2019 року та знято з усіх видів забезпечення (а.с.14-15).

На підставі заяви позивача про призначення пенсії від 02.10.2019 року та подання Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про призначення пенсії за вислугою років №100631 від 02.10.2019 року, наявних в матеріалах пенсійної справи, ГУ ПФУ в Одеській області призначено позивачу пенсію за вислугою років з 04.10.2019 років, довічно. Як вбачається з Протоколу за пенсійною справою від 04.10.2019 року основний розмір пенсії складає 70% грошового забезпечення (вислуга 29 років) у розмірі 17428,29 грн., та загальний розмір пенсії за справою щомісячно, що призначено згідно з Законом України №2262-XII від 09.04.1992 року становить 15640,00 грн.

23.12.2019 року позивач подав до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки заяву про внесення змін до подання від 02.10.2019 року №100631 з метою зміни виду пенсії «за вислугою років» на пенсію «по інвалідності у розмірі пенсії за вислугу років відповідно до вислуги років». 27.12.2019 року Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки направив до ГУ ПФУ в Одеській області нове подання, замість поданого раніше, про призначення пенсії ОСОБА_1 по інвалідності разом з заявою позивача про призначення пенсії по інвалідності від 24.10.2019 року.

Так, на підставі заяви ОСОБА_1 від 24.10.2019 року ГУ ПФУ в Одеській області з 24.10.2019 року переведено позивача на пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років виходячи з основного розміру 70% грошового забезпечення, що вбачається з Протоколу, наявного в матеріалах справи. Згідно вказаного Протоколу основний розмір пенсії складає 60% грошового забезпечення у розмірі 14938,53 грн., за розрахунком за вислугу років основний розмір пенсії складає 70% грошового забезпечення (вислуга 29 років) у розмірі 17428,29 грн., та загальний розмір пенсії за справою щомісячно, що призначено згідно з Законом України №2262-XII від 09.04.1992 року в сумі 15640,00 грн. В подальшому з 01.12.2019 року здійснено перерахунок пенсії та всього призначено пенсію у розмірі 16380,00 грн.

Також судом встановлено, що позивач звертався до ГУ ПФУ в Одеській області з заявами від 15.10.2019 року (а.с.22-23), 22.11.2019 року (а.с.24-25), 28.01.2020 року (а.с.26) щодо здійснення нарахування та виплати (до виплати) пенсії по інвалідності за вислугою років відповідно до вислуги з 08.09.2019 року у розмірі 17428,29 грн.

Листами від 18.10.2019 року №2531/Д-11 (а.с.27-28), 29.10.2019 року №2630/Д-11 (а.с.29-32), від 06.12.2019 року №3193/Д-11 (а.с.33-34), від 15.01.2020 року №3551/Д-11, 3695/Д-11 (а.с.36-39), від 11.02.2020 року (а.с.40) ГУ ПФУ в Одеській області повідомило позивача, що на підставі наданого 04.10.2019 року Одеським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки подання про призначення пенсії, ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та розмір пенсії з урахуванням максимального розміру становить 15640,00 грн., на підставі заяви від 24.10.2019 року позивача переведено на пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років. В листах від 15.01.2020 року №3551/Д-11, 3695/Д-11 та від 11.02.2020 року ГУ ПФУ в Одеській області також додатково вказало, що на підставі наданого Одеським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки подання від 27.12.2019 року, з 04.10.2019 року позивачу призначено пенсію по інвалідності у розмірі пенсії за вислугу років, а також вказано про відсутність підстав про призначення пенсії з більш ранньої дати.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначені Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-XII від 09.04.1992 року (далі Закон №2262-XII).

Частинами 1 , 2 ст.1 Закону №2262-XII визначено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років. Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали особами з інвалідністю за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

Військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби (ч.1 ст.2 Закону №2262-XII).

Статтями 12 та 13 Закону №2262-XII визначені умови призначення пенсій за вислугу років та розміри пенсій за вислугу років.

Так, згідно зі ст. 13 Закону №2262-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (п. "а" ст.12): за вислугу 20 років - 50%, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі п.2, 3 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію", звільненим зі служби у Службі судової охорони за віком чи через хворобу 55% відповідних сум грошового забезпечення (ст.43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3% відповідних сум грошового забезпечення.

Максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70% відповідних сум грошового забезпечення (ст.43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100%, до категорії 2, - 95%.

Водночас ст.18 Закону №2262-XII передбачено, що особам, які мають право на пенсію за цим Законом в разі, якщо інвалідність настала, зокрема, в період проходження служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, призначаються пенсії по інвалідності.

Залежно від причини інвалідності особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом поділяються на такі категорії: б) інші особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - при настанні інвалідності внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби (ст.20 Закону №2262-XII).

Згідно зі ст. 21 Закону №2262-XII, пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються в таких розмірах:

б) іншим особам з інвалідністю I групи - 70%, II групи - 60%, III групи - 40% відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).

Наявність у позивача інвалідності ІІ групи, внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням військової служби, підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №237547 від 10.06.2019 року, виписками з акта огляду медико-соціальною експертною комісією №237547 від 10.06.2019 року, №739869 від 15.10.2014 року, які наявні в матеріалах справи.

При цьому, враховуючи положення ст.23 Закону №2262-XII, в разі наявності у особи з інвалідністю з числа осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугу років (п.«а» ст.12), пенсія по інвалідності може призначатися їм у розмірі пенсії за вислугу років відповідно до вислуги (п.«а» ст.13).

Відповідно до ст.48. Закону №2262-XII, заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

Пенсії відповідно до цього Закону призначаються, зокрема:

б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пунктів "а", "в" статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення;

в) особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пункту "б" статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення зі служби (ст.50 Закону №2262-XII).

Разом з цим, п.4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 року за №135/13402 (далі Порядок №3-1), передбачено, що Заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії подається до органу, що призначає пенсію, заявником за місцем проживання, а при необхідності - його законним представником за місцем його проживання.

Пунктом 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який затверджено постановою правлення Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року (далі - Порядок №22-1) , передбачено, що заява про переведення з одного виду пенсії на інший, зокрема, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Аналіз наведених норм законодавства дає можливість зробити висновок про те, що вищенаведена норма Порядку №3-1 визначає порядок переведення пенсії з одного виду на інший вид пенсії, які призначені в межах одного Закону, а саме Закону №2262-XII, а у даному випадку позивач просив перевести його з пенсії по інвалідності, призначеної згідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Та оскільки жодним нормативно-правовим актом не визначено порядку переведення з пенсій, які призначені за одним законом, на пенсію згідно іншого закону, то у даному випадку призначення пенсії позивачу відповідно до Закону №2262-XII повинно відбуватись з дотримання вимог Порядку №3-1.

Так, п.1 Порядку №3-1 визначено, що заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом 2262-12, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звільнений з військової служби у відставку за підпунктом «б» (за станом здоров`я) на підставі п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відповідно до наказу Начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) №271 від 14.06.2019 року та в подальшому виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 07.09.2019 року та знятий з усіх видів забезпечення відповідно до наказу Командира військової частини НОМЕР_1 №176 від 09.09.2019 року.

Відтак у позивача виникло право на отримання пенсії за вислугу років чи на отримання пенсії по інвалідності у розмірі пенсії за вислугу років відповідно до вислуги.

Судом встановлено, що з метою отримання пенсії за вислугою років, відповідно до Закону №2262-XII, позивач звернувся 02.10.2019 року з відповідною заявою до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та до Малиновського відділу обслуговування громадян управління обслуговування громадян (сервісний центр) ГУ ПФУ в Одеській області (а.с.21).

Водночас, судом встановлено, що на момент звільнення позивача з військової служби у відставку, він вже отримував пенсію по інвалідності ІІ групи з 14.11.2007 року, що підтверджується довідкою №178 від 20.06.2019 року, виданої Прохоровським відділом обслуговування громадян (сервісний центр) ГУ ПФУ в Одеській області, наявної в матеріалах справи.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позивач має право на перехід з одного виду пенсії призначеної по інвалідності, на інший, оскільки набув права на обидва види пенсії.

Згідно зі ст.7 Закону №2262-XII, військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Таким чином позивач, при подачі відповідних заяв від 02.10.2019 року та 24.10.2019 року фактично реалізував своє право на вибір пенсії та переведення з одного виду пенсії на інший.

Згідно ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Таким чином, саме на підставі заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 02.10.2019 року та подання Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про призначення пенсії за вислугою років №100631 від 02.10.2019 року, отриманих ГУ ПФУ в Одеській області 04.10.2019 року, останнім призначено замість пенсії по інвалідності, пенсію за вислугою років з 04.10.2019 років, а також на підставі заяви ОСОБА_1 від 24.10.2019 року про призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років відповідно до вислуги, ГУ ПФУ в Одеській області з 24.10.2019 року переведено позивача на такий вид пенсії.

За таких обставин суд не вбачає протиправності в діях відповідача щодо здійснення нарахування та виплати позивачу пенсії за вислугою років з 02.10.2019 року, а також нарахування та виплати позивачу пенсії по інвалідності у розмірі пенсії за вислугу років з 24.10.2019 року, а не з 08.09.2019 року, після звільнення позивача зі служби.

Відтак відсутні підстави для зобов`язання відповідача провести виплату (до виплату) ОСОБА_1 пенсії за інвалідністю у розмірі пенсії за вислугу років з 08.09.2019 року з урахуванням нарахованого розміру пенсії 17428,29 гривень за 22 дні вересня та 4 дні жовтня, з урахуванням раніше виплачених сум.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд під час розгулу справи №216/5385/16-а від 09.07.2020 року.

Щодо зобов`язання відповідача провести виплату (до виплату) позивачу пенсії за інвалідністю у розмірі пенсії за вислугою років з жовтня 2019 року та виплачувати його щомісячно на постійній основі з урахуванням нарахованого розміру пенсії 17428,29 гривень, у розмірі 17428,29 гривень відповідно до пенсійної справи №, без обмеження її максимальним розміром з урахуванням раніше виплачених сум, суд зазначає наступне.

Статтею 13 Закону №2262-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (п. "а" ст.12): за вислугу 20 років - 50%, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі п.2, 3 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію", звільненим зі служби у Службі судової охорони за віком чи через хворобу 55% відповідних сум грошового забезпечення (ст.43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3% відповідних сум грошового забезпечення.

Максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70% відповідних сум грошового забезпечення (ст.43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100%, до категорії 2, - 95%.

Суд звертає увагу, що позивачем не висуваються вимоги щодо збільшення розміру виплати пенсії більше ніж 70% відповідних сум грошового забезпечення, а навпаки просить виплатити пенсію у розмірі не більше 70% відповідних сум грошового забезпечення.

Також суд враховує, що рішенням Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону №2262-XII зі змінами, а саме: ч.7 ст.43, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Згідно з п.2 резолютивної частини рішення КСУ, Положення ч.7 ст.43, першого речення ч.1 ст.54 Закону №2262-XII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Статтею 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної систем» №3668-VI від 08.07.2011 року, передбачено, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Законів України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Вказаний закон набрав чинності з 01.10.2011 року.

Разом з тим, ч.2 Розділу 2 «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного закону визначено, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом.

За змістом ст.21 Конституції України, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Згідно з ч.2, 3 ст.22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України, до конституційних прав віднесено право на соціальний захист та пенсійне забезпечення громадян України.

Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. (ч.1 ст.58 Конституції України).

Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст.64 Конституції України).

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (ст.8 Конституції України).

Отже, передбачені вищенаведеним законом обмеження пенсій максимальним розміром застосовується лише до пенсій, які призначаються починаючи з 01.01.2016, в той же час як встановив суд, пенсія позивачу вперше призначена ще у 2007 році.

Даний висновок узгоджується з позицією, що викладена в постановах Верховного Суду від 16.10.2018 року по справі №522/16882/17, від 12.03.2019 року по справі №522/3049/17, від 15.04.2019 року по справі №127/4270/17 та від 30.10.2019 року по справі №826/17744/17.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на Постанову Верховного Суду від 03.04.2018 року по справі №361/4922/17, тому що в рішеннях з аналогічних справ прийнятих Верховним Судом пізніше, викладена інша позиція з даного питання.

За таких обставин суд критично оцінює твердження відповідача, викладене у відзиві, що факт призначення пенсії позивачу саме у 2019 році свідчить про правомірність застосування до нього положень про обмеження пенсії максимальним розміром, який не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином суд доходить висновку, що відповідачем протиправно обмежено розмір пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром, який не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь, у якості грошового еквіваленту завдану моральну шкоду у сумі 34856,00 гривень, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Отже, в позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає моральна шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Так, позивач вказує, що внаслідок бездіяльності ГУ ПФУ в Одеській області, а саме несвоєчасну та неповну щомісячну виплату пенсії за інвалідністю у розмірі пенсії за вислугу років з 08.09.2019 року з урахуванням нарахованого розміру пенсії - 17428,29 гривень по 05.11.2019 року (коли фактично виплачено вказану пенсію) та подальшу недоплату, йому завдано значної моральної шкоди.

На переконання позивача моральна шкода полягає в тому, що він після звільнення залишився без засобів існування, що змушувало звертатись до колег по роботі, та займати відповідні кошти для лікування, сплати комунальних послуг, купівлі їжі, що ставило в принижене та пригнічене положення, приниження таким чином честі, гідності та ділової репутації перед науковими працівниками, що в подальшому призвело до загострення на нервовому ґрунті хронічного захворювання, внаслідок чого він тривалий час лікувався в домашніх умовах.

Враховуючи характер та обсяг страждань, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його житті та з урахуванням інших обставин, ОСОБА_1 завдану моральну шкоду оцінює в грошовому еквіваленті у сумі 34856,00 грн., що відповідає сумі двохмісячного належного пенсійного забезпечення, яке не було виплачено своєчасно та у неповному обсязі.

Враховуючи те, що судом не встановлено протиправності в діях відповідача щодо здійснення нарахування та виплати позивачу пенсії за вислугою років саме з 02.10.2019 року, а також нарахування та виплати позивачу пенсії по інвалідності у розмірі пенсії за вислугу років з 24.10.2019 року, а не з 08.09.2019 року, після звільнення позивача зі служби, суд не вбачає підстав для стягнення моральної шкоди з відповідача.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

З огляду на зазначене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 5 ст. 139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Між тим, такі судові витрати не понесені, тому не стягуються на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись ст.ст.9, 73, 77, 90, 139, 241-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області щодо здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності у розмірі пенсії за вислугою років з обмеженням її максимальним розміром, який не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугою років з 04.10.2019 року по 24.10.2019 року та пенсії по інвалідності у розмірі пенсії за вислугою років відповідно до вислуги з 24.10.2019 року, з урахуванням нарахованого розміру пенсії, у розмірі 17428,29 грн., без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку та строки, встановлені ст.ст.295, 297 та з урахуванням п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іванов Е.А.

.