Справа № 640/19160/18
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2020-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Мельничука В.П., Пилипенко О.Є.,

секретаря Суркової Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом громадянина Великої Британії та Північної Ірландії ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Державної міграційної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року громадянин Великої Британії та Північної Ірландії ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернувся у суд з позовом до Державної міграційної служби України (далі - відповідач, апелянт, ДМС України) про визнання протиправними дій щодо прийняття рішення від 20 вересня 2017 року про заборону в`їзду в Україну строком на 10 років та скасування такої заборони.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що підстави для прийняття такого рішення відсутні. Окрім того, у пункті 1 резолютивної частини рішення зазначено іншу особу. До того ж, про прийняття спірного рішення позивача повідомлено з порушенням установленої законодавством процедури.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ухвалення рішення без врахування всіх обставин, що мають значення для вірного вирішення справи, просить його скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що за наслідками розгляду подання Національної поліції, відповідачем обґрунтовано прийнято оскаржуване позивачем рішення, оскільки перебування позивача під поліцейським наглядом в країні походження за розбещення неповнолітніх свідчить, що заборона в`їзду зазначеній особі в Україну обумовлена необхідністю захисту прав та інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні, особливо неповнолітніх.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження згідно пункта 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду - скасувати, з таких підстав.

Судом установлено, що 25 квітня 2018 року при перетинанні позивачем державного кордону уповноваженою особою відділу прикордонної служби Жуляни Окремого контрольно-пропускного пункту Київ прийнято рішення про відмову позивачу у перетинанні державного кордону на в`їзд в Україну у зв`язку з прийняттям уповноваженим державним органом України рішення про заборони йому в`їзду в Україну.

13 липня 2018 року під час перетинання позивачем державного кордону на в`їзд до України в пункті пропуску Мостиська уповноваженою особою 5-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби Львів - аеропорт Львівського прикордонного загону прийнято рішення про відмову в претинанні державного кордону на в`їзд в Україну з огляду на прийняття уповноваженим державним органом України рішення про заборону йому в`їзду в Україну.

21 липня 2018 року позивачу втретє відмовлено в перетинанні державного кордону України в пункті пропуску через державний контроль Львів-аеропорт.

У відповідь на запит адвоката позивача ДМС України листом від 15 серпня 2018 року повідомила про прийняття рішення від 20 вересня 2017 року про заборону громадянину Великої Британії та Північної Ірландії ОСОБА_1 в`їзду на територію України строком на 10 років та надала копію цього рішення.

Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Постановляючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено отримання в установленому законом порядку інформації про засудження позивача за розбещення неповнолітніх та перебування такого на обліку як «сексуального злочинця».

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VІ з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України № 3773) встановлено, що в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа намагається здійснити в`їзд через контрольні пункти в`їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в`їзду - виїзду.

Згідно з частиною 2 статті 13 Закону України № 3773 за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини 1 цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Рішення про заборону в`їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону (частина 3 статті 13 Закону України № 3773).

Пунктом 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360 визначено, що Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Пунктом 3 Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 грудня 2013 року № 1235 (далі - Інструкція № 1235) передбачено, що рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається Державною міграційною службою України та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини 1 статті 13 Закону України № 3773-VІ.

За приписами підпункта «а» пункта 4 Інструкції № 1235 рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається Державною міграційною службою України та її територіальними органами за ініціативою підрозділів Робочого апарату Укрбюро Інтерполу - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам у процесі співробітництва з правоохоронними органами інших держав та міжнародних правоохоронних організацій.

Згідно з пунктом 5 цієї Інструкції після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в`їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у пункті 4 Інструкції № 1235, надсилають до Державної міграційної служби України або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт), в якому зазначають такі відомості про особу: а) громадянство (підданство); б) прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею); в) дата народження (день, місяць, рік); г) стать; ґ) місце проживання; д) серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий; е) відомості, які згідно з абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону № 3773-VІ дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в`їзду в Україну; є) запропонований строк заборони в`їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками Міністерства внутрішніх справ України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов`язань перед юридичними або фізичними особами в Україні).

Рішення про заборону в`їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), зазначеного у пункті 5 Інструкції № 1235, шляхом винесення рішення про заборону в`їзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції. (пункт 6 Інструкції № 1235).

Порядок направлення рішення про заборону в`їзду в Україну особі до Головного центру обробки спеціальної інформації Держприкордонслужби України, визначений у пункті 8 Інструкції № 1235.

В контексті спірних правовідносин колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вирішуючи будь-які питання, наслідком яких може стати втручання у права людини або обмеження існуючого права, держава повинна дотримуватись балансу інтересів, який у вигляді сформованого принципу відображений у практиці Європейського суду з прав людини.

У рішенні по справі «Тетяна Жданок проти Латвії» (case of Zdanoka v. Latvia) встановлено, що «для того, щоб гарантувати стабільність та ефективність демократичної системи, від держави може вимагатись вжиття специфічних заходів. У той же час, демократія є поняттям, заснованим на компромісі, що вимагає різних поступок з боку окремих осіб, які повинні інколи бути готові обмежити деякі із своїх свобод так, щоб забезпечити більшу стабільність держави у цілому. Однак, щоразу, коли держава має намір послатись на принцип «демократії, здатної себе захистити» для виправдання свого втручання у права людини, вона повинна уважно оцінити обсяг і наслідки такого заходу, а також те, чи дотриманий баланс між вимогами захисту демократичного суспільства, з одного боку, та захисту прав людини - з іншого» (рішення Великої палати, 2006 рік).

Як убачається із матеріалів справи, позивач перебуває під поліцейським наглядом у країні свого громадянського походження за розбещення неповнолітніх.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, призначення нагляду полягає у виявленні та попередженні правопорушень, усуненні їх наслідків та притягненні винних до відповідальності, без права втручання в оперативну та господарську діяльність піднаглядних об`єктів, зміни чи скасування актів управління (Адміністративне право України. (Підручник для юрид. вузів і фак. / Ю. П . Битяк, В. В. Богуцький, В. М . Гаращук та ін.); за ред. Ю . П . Битяка. Х. : Право, 2000. - 520 с.).

Як убачається з перекладу повідомлення про відсутність подальших дій, за наслідками розгляду висунутого звинувачення у вчиненні у період з 24 січня 2005 року 17:00 по 24 січня 2005 року 17:10 періодичного зґвалтування і нанесення тілесних ушкоджень, судом винесено рішення - застереження. За наслідками розслідування правопорушень: статева активність у присутності дитини у віці молодше 13 років у період з 01 травня 2016 року по 01 липня 2016 року, зґвалтування дівчинки у віці молодше 13 років у період з 01 січня 2015 року по 27 липня 2016 року, які мали місце по вулиці Алтайська, м. Чернівці, провадження завершені без подальших дій, а статеві відносини з дитиною жіночої статі - членом родини у віці молодше 13 років у період 06 липня 2016 року, які мали місце по вулиці Алтайська, м. Чернівці - обвинувачення не висунуті.

За результатами оцінки наведеної інформації, колегія суддів приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для прийняття відповідачем рішення про заборону в`їзду в Україну терміном на 10 років позивачу, а саме - з метою захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Суд уважає, що право на обмеження доступу до території держави для осіб, які не є громадянами цієї держави, є суверенним правом Держави Україна, і, обґрунтовуючи застосування такого права певними припущеннями та посиланнями на інтереси держави, відповідач діяв в межах наданих повноважень.

Отже, оскаржуване рішення є таким, що прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому підстави для його скасування відсутні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 826/20228/16

Відповідно до пункта 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального права, що стало підставою для неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 33, 34, 243, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2019 року скасувати.

У задоволенні позову громадянину Великої Британії та Північної Ірландії ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді В.П. Мельничук

О.Є. Пилипенко