Справа № 320/4586/19
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2020-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4586/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Гайворонського В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року, суддя Горобцова Я.В., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкової вимоги,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Київській області в якому просила визнати протиправною та скасувати податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.08.2019 року № Ф-135651-53, прийнятої Головним управлінням ДФС у Київській області на суму 5508,36 грн.

Позовні вимоги позивачка мотивує тим, що з 2007 по 2018 роки була зареєстрована як ФОП та перебувала на спрощеній системі оподаткування на третій групі. У грудні 2018 року позивачем було зареєстровано адвокатське бюро «Ірини Приходько » в якому вона офіційно працює з 16 січня 2019 року на посаді адвоката із суміщенням посади керуючого, отримує заробітну плату, є застрахованою особою і сплачує єдиний внесок як найманий працівник. Податковим органом безпідставно проведено стягнення з неї ЄСВ у подвійному розмірі як з ФОП та як з особи, що проводить незалежну професійну діяльність - адвоката, а тому прийнята вимога є протиправною і підлягає скасуванню.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з рішенням Київського окружного адміністративного суду Головне управління ДПС у Київській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Справа була розглянута Київським окружним адміністративним судом у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для задоволення клопотання про вихід із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Провіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань, ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) з 13 грудня 2007 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_1 та взята на облік як платник єдиного внеску.

21 грудня 2018 року припинено державну реєстрацію підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 16 січня 2019 року працює у Адвокатському бюро "Ірини Приходько" за основним місцем роботи та займає посаду адвоката із суміщенням посади керуючого бюро. За період з січня по липень 2019 року Адвокатським бюро сплачено єдиний соціальний внесок за ОСОБА_1 в загальній сумі 6 032,97 грн.

9 серпня 2019 року Головне управління ДФС у Київській області сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-135651-53 з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 5 508,36 грн.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. №2464-VІ (надалі - Закон №2464-VІ).

Відповідно до п.п. 2, 6 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VІ єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Отже, фізична особа-підприємець, яка в силу положень ст. 50 Цивільного кодексу України визначається як особа, яка здійснює своє право на підприємницьку діяльність, є платником єдиного внеску.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VІ платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Статтею 7 Закону №2464-VІ визначено базу нарахування єдиного внеску.

Згідно п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VІ єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до вимог пункту першого частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абз.3 ч.8 ст.9 Закону України №2464-VI).

Згідно ч.12 ст.9 Закону №2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до ч.4 ст.25 Закону №2464-VІ, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Відповідно до абз.7 ч.1 ст.5 Закону №2464-VІ, зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці шостому пункту 1 та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", - за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - за їхньою заявою.

Як встановлено судом першої інстанції та дана обставина підтверджується матеріалами справи, на час прийняття оскаржуваної вимоги, підприємницька діяльність позивача була припинена, тоді як позивачка є застрахованою особою, єдиний внесок за неї регулярно нараховує та сплачує роботодавець в розмірі, не менше мінімального страхового внеску, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску позивачем як особою, що має право провадити адвокатську діяльність.

Так, у відзиві на адміністративний позов та у запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача стверджує, що оскільки фактично діяльність ОСОБА_1 в якості суб`єкта підприємницької діяльності була припинена в 4 кварталі 2018 року, то 13 вересня 2019 року, після актуалізації інформації в базах даних фіскального органу, ГУ ДПС у Київській області було скасовано нарахування в розмірі 5 508,36 грн., як помилково нараховані.

Станом на 19 вересня 2019 року облікові дані у інтегрованій картці платника податків по єдиному внеску приведено у відповідність, анульовано нарахування зобов`язань з ЄСВ, а відтак вимога, що є предметом даного позову вважається відкликаною в силу закону та не може бути відкликана в судовому порядку. Факт відсутності вищевказаною заборгованості за позивачем підтверджується обліковою карткою платника з єдиного внеску за 2019 рік.

Таким чином, в даному випадку вимога від 14 листопада 2018 № Ф-135651-53 вважається відкликаною, оскільки оскаржувані порушення були виправленні суб`єктом владних повноважень. При цьому, відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Надаючи оцінку вищезазначеним доводам відповідача суд зазначає наступне.

Згідно пункту 6 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо: сума боргу (недоїмки) самостійно погашається платником; орган доходів і зборів скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження; вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується чи змінюється судом (господарським судом); борг (недоїмка) списується у випадках, передбачених статтею 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", в порядку, визначеному пунктами 911 цього розділу; є рішення суду про стягнення відповідних сум боргу (недоїмки), що зазначені у вимозі.

У випадку, зазначеному в абзаці третьому цього пункту, вимога вважається відкликаною з дня прийняття органом доходів і зборів рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки).

Таким чином, обов`язковою підставою для відкликання вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, є відповідне рішення органу доходів і зборів про скасування зазначеної суми боргу (недоїмки).

Окрім цього, суд акцентує увагу на тому, що згідно підпункту 60.1.2 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо, зокрема, контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу.

У випадках, визначених підпунктом 60.1.2 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такого податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги (пункту 60.3 статті 60 Податкового кодексу України).

Аналогічні положення містяться в пункті 1 розділу VI Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 року №610 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 24.07.2017 року №902/30770.

В апеляційній скарзі податковий орган зазначив, що оскільки фактично діяльність позивачки в якості суб`єкта підприємницької діяльності була припинена в 4 кварталі 2018 року, після актуалізації інформації в базах даних фіскального органу, ГУ ДПС у Київській області 13.02.2019 року скасував нарахування на суму 5508,36 грн.

Проте, як встановлено судом, рішення про скасування вказаної у вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 9 серпня 2019 року № Ф-135651-53 суми боргу (недоїмки) єдиного внеску на суму 5 508,36 грн, чи рішення про скасування самої вимоги, контролюючий орган суду не надав.

Сам факт виключення із інтегрованої картки даних про забооргованість, колегія судідв вважає, не є доказом скасування боргу та відкликання вимоги.

До відзиву до адміністративного позову відповідачем долучено витяг з інтегрованої картки позивачки з якої вбачається, що станорм на 31.08.2019 року за позивачкою значиться заборгованість у розмірі 5508,36 грн по ЄВ.

13.09.2019 року зменшено щоквартальне нарахування, коригування щоквартальних нарахувань по ЄВ №186 від 13.09.2019, термін сплати 13.09.2019 року.

Далі має місце запис «погашення недоїмки». Нарахування ЄВ №4375056 по коригувсання щоквартальних нарахувань по ЄВ №186 від 13.09.2019 року.

Проте, в інтегрованій картці відсутні записи про відкликання вимоги, анулювання нарахування зобов`язань по ЄСВ.

Колегія суддів вважає, що запис в інтегрованій картці «погашення недоїмки» не є ідентичними за своєю суттю словосполученню відкликання вимоги.

Так, згідно з пунктом 6 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо орган доходів і зборів скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження.

Отже, доводи відповідача в цій частині є безпідставними.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що позивачка не оспорює записи у інтегрованій картці, внесені відповідачем, а просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу від 09 серпня 2019 року, яка на час подання до суду позовної заяви 22.08.2019 року існувала.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) від 9 серпня 2019 року № Ф-135651-53 з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування залишається не відкликаною, оскільки відсутні рішення Головного управління Державної податкової служби України в Київській області про скасування вказаної у цій вимозі суми боргу (недоїмки) 5 508,36 грн, чи рішення про скасування самої вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 9 серпня 2019 року № Ф-135651-53, а також відсутні дані в інтегрованій картці платника щодо відкликання податкової вимоги.

Щодо доводів відповідача про незаконність судового рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Як убачається із оскаржуваного рішення, судом стягнуто на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Київській області.

Судом встановлено, що між позивачкою та адвокатом Осадчим В.Б. укладено договір про надання правової допомоги від 19.08.2019, за умовами якого Адвокат відповідно до чинного законодавства України надає правову допомогу клієнтові, обсяг і вартість наданої правової допомоги за цим Договором визначається у розмірі визначеному в Актах приймання-передачі наданих послуг, з розрахунку вартості роботи однієї години - 800,00 грн. Терміни сплати вставлених рахунків визначаються сторонами під час підписання Акту приймання-передачі наданих послуг, але не пізніше 20 днів з моменту підписання відповідного Акту.

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг до договору від 19.08.2019, станом на момент укладення цього Акту адвокатом надано клієнтові наступні послуги: 19.08.2019 - вступ у справу, ознайомлення з документами Клієнта щодо взаємовідносин з ГУ ДФС у Київській області, вивчення судової практики з аналогічних спорів, консультування клієнта, у тому числі обговорення та визначення з стратегією захисту прав та інтересів клієнта, визначення правової позиції по справі (3,45 години); 20.08.2019 - підготовка проекту позовної заяви до Київського окружного адміністративного суду щодо визнання протиправним та скасування вимоги про сплату боргу від 09.08.2019 №Ф-135651-53, видану ГУ ДФС у Київській області на суму 5 508,36 грн (4 години). Вартість наданих послуг по вищевказаному договору з розрахунку вартості однієї години - 800,00 грн, складає 6 000,00 грн.

Позивачем на підтвердження заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн долучено до матеріалів справи договір про надання правової допомоги, Акт приймання передачі наданих послуг до договору та квитанцію № ПН523 від 21.08.2019 року.

Суд першої інстанції, застосувавши принцип співмірності для компенсації, стягнув витрати на правничу допомогу в сумі 2 000,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судовівитрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною першою та другою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 139 КАС України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно визначив розмір витрат на правничу допомогу та стягнув їх на користь позивачки у розмірі 2000 грн.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 березня 2020 року.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду м. Києва від 30 січня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.