Справа № 400/1953/20
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2020-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2020 р. Справа № 400/1953/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача:Державної податкової служби України, Львівська площа, 8, м. Київ, 04053
про:визнання протиправною та скасування консультації від 07.04.2020 р. № 1409/С/99-00-04-06-03-09/ІПК,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової служби України (далі - відповідач, ДПС України) в якому просить суд визнати протиправною та скасувати податкову консультацію № 1409/С/99-00-04-06-03-09/ІПК від 07.04.2020 року, надану Державною податковою службою України.

Ухвалою від 26.05.2020 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що податкова консультація всупереч вимогам п. 52.3 ст. 52 Податкового кодексу України (далі - ПК України), не містить ні обґрунтувань, ні висновку щодо першого питання його звернення, не надає чіткої і однозначної відповіді на поставлене питання стосовно правомірності не включення до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу суми дивідендів, які будуть нараховані відповідно до пп. 165.1.18 п. 165.1 ст. 165 ПК України, якщо таке сума дивідендів буде зменшена на суму військового збору.

Крім того, відповідачем порушено строки надання консультації.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позову просив відмовити. В своєму відзиві відповідач зазначив, що як вбачається зі змісту даної індивідуальної податкової консультації, остання містить обґрунтування застосування норм законодавства та висновку з питань практичного використання таких норм конкретному платнику податків у визначеному колі правовідносин, що відповідає вимогам ст. 52 ПК України. Відповідачем в індивідуальній податковій консультації надано відповіді на питання позивача у зв`язку з чим індивідуальна податкова консультація є обґрунтованою та повністю відповідає вимогам, визначеним положеннями ст. 52 ПК України. Незгода позивача зі змістом індивідуальної податкової консультації не може бути підставою для її скасування, оскільки сама по собі консультація ніяким чином не порушує його права.

Крім того, податкова консультація №1409/С/99-00-04-06-03-09 від 07.04.2020 року надана позивачу з дотриманням строків, визначених ст. 52 ПК України.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, на підставі ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

21.02.2020 року позивачем подано до Головного управління ДПС України в Миколаївській області звернення платника податків на отримання індивідуальної податкової консультації в письмовій формі в сфері оподаткування дивідендів та інвестиційного прибутку фізичної особи.

У своєму зверненні позивач як учасник ТОВ «Технобуд Груп» поставив ДПС України наступні питання:

- чи буде правомірним не включення до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу суми дивідендів, які будуть нараховані на користь позивача у вигляді часток у статутному фонді ТОВ «Технобуд Груп» за результатами прийняття рішення про розподіл прибутку, який, обліковується в балансі ТОВ «Технобуд Груп» зокрема в результаті застосування методу участі в капіталі згідно МСБО 28, за умови, що таке нарахування жодним чином не змінює пропорцій (часток) участі всіх власників у статутному фонді ТОВ «Технобуд Груп», та в результаті якого збільшується статутний фонд ТОВ «Технобуд Груп» на сукупну номінальну вартість нарахованих дивідендів, зменшену на суму військового збору, утриманого згідно положень пп. 1.2 п. 16 1 підрозділу 10 розділу XX ПК України;

- чи є оригінал Протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Технобуд Груп» (підписи учасників в якому посвідчені нотаріально), в якому документально зафіксовано рішення учасників про здійснення нарахування дивідендів у вигляді часток та спрямування нарахованих дивідендів на збільшення статутного фонду без зміни пропорцій участі всіх власників у статутному фонді ТОВ «Технобуд Груп», га оригінал зареєстрованого у встановленому порядку Статуту ТОВ «Технобуд Груп», який затверджений вищевказаним рішенням загальних зборів учасників і містить відомості щодо збільшеного статутного фонду, належним і допустимим документальним підтвердженням понесених платником податків витрат на придбання інвестиційного активу в розумінні пп. 170.2.2. п. 170.2. ст. 170 ПК України.

07.04.2020 року ДПС України надано позивачу податкову консультацію № 1409/С/99-00-04-06-03-09/ІПК, яка містить наступні висновки: дохід, отриманий фізичною особою - резидентом у вигляді інвестиційного прибутку від продажу інвестиційного активу (корпоративного права) включається до її загального річного оподатковуваного доходу та оподатковується податком на доходи фізичних осіб і військовим збором на загальних підставах. При цьому об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором вважатиметься інвестиційний прибуток, при визначенні якого враховуються витрати, пов`язані з придбанням зазначеного корпоративного права без врахування дивідендів, які нараховуються на користь платника податку у вигляді часток, емітованих юридичною особою - резидентом, що нараховує такі дивіденди, та в результаті якого збільшується статутний фонд емітента на сукупну номінальну вартість нарахованих дивідендів.

Тобто, оскільки за рахунок зазначених дивідендів платником податків - фізичною особою (учасником товариства) не здійснюється придбання корпоративних прав товариства, а лише збільшується ринкова вартість вже раніше придбаних прав, то підстав для врахування таких дивідендів у складі витрат при визначені інвестиційного прибутку не виникає.

При цьому завірений Протокол зборів засновників про здійснення реінвестицій та спрямування нарахованих дивідендів на збільшення статутного капіталу емітента та оригінал Статуту, яким підтверджується зазначений факт, при визначені інвестиційного прибутку не може вважатися належним та допустимим документальним підтвердженням понесених платником податків витрат в розумінні пп. 170.2.2 п. 170.2 ст.170 ПК України.

Не погоджуючись із наданою індивідуальною податковою консультацією, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Згідно пп. 14.1.172 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкова консультація - індивідуальна податкова консультація та узагальнююча податкова консультація, що надаються в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Індивідуальна податкова консультація - роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій (пп. 14.1.172-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

У відповідності до п. 52.1 ст. 52 ПК України за зверненням платників податків у паперовій або електронній формі контролюючий орган, визначений підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, надає їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Згідно п. 52.5 ст. 52 ПК України територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, зобов`язаний надіслати центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, індивідуальну податкову консультацію протягом 15 календарних днів, що настають за днем отримання звернення платника податків на отримання індивідуальної податкової консультації, для розгляду питання про внесення відомостей про таку консультацію до єдиного реєстру індивідуальних податкових консультацій, про що повідомляє платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, отримавши індивідуальну податкову консультацію від територіального органу (відокремленого підрозділу) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, протягом 15 календарних днів, що настають за днем отримання такої консультації, але не більше 40 календарних днів, що настають за днем отримання контролюючим органом відповідного звернення платників податків, приймає одне із таких рішень:

про внесення відомостей про індивідуальну податкову консультацію до єдиного реєстру індивідуальних податкових консультацій, про що повідомляє протягом одного робочого дня з моменту прийняття рішення контролюючий орган, який йому підпорядковується;

про відмову у внесенні відомостей до єдиного реєстру індивідуальних податкових консультацій, з одночасним наданням платнику податків від свого імені індивідуальної податкової консультації та внесенням відомостей про таку консультацію до зазначеного реєстру, про що повідомляє протягом одного робочого дня з моменту прийняття рішення територіальний орган (відокремлений підрозділ) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та платника податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу;

про відмову у внесенні відомостей до єдиного реєстру індивідуальних податкових консультацій у разі, якщо в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій уже міститься аналогічна індивідуальна податкова консультація, надана такому платнику податків з цих самих питань, які зазначені у запиті такого платника податків, про що повідомляє протягом одного робочого дня з моменту прийняття рішення контролюючий орган, який йому підпорядковується, та платника податків.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що звернення позивача Головне управління ДПС України в Миколаївській області отримала 03.03.2020 року. Звернення надіслано до ДПС України та отримано ним 27.03.2020 року. Податкову консультацію надано 04.04.2020 року. Тобто, у межах строків, передбачених п. 52.5 ст. 52 ПК України.

За таких обставин, суд не приймає доводи позивача стосовно порушення відповідачем строків надання податкової консультації.

Далі. Відповідно до п. 52.3 ст. 52 ПК України за вибором платника податків індивідуальна податкова консультація надається в усній, у паперовій або електронній формі. Індивідуальна податкова консультація, надана у паперовій або електронній формі, обов`язково повинна містити назву - індивідуальна податкова консультація, реєстраційний номер в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства.

В порушення вказаних положень ПК податкова консультація від 07.04.2020 року № 1409/С/99-00-04-06-03-09/ІПК не містить опис питань, що порушуються платником податків.

Стосовно суті наданої консультації, суд виходить з такого:

По суті другого питання, що міститься у зверненні позивача, податкова консультація містить висновок про те, що завірений Протокол зборів засновників про здійснення реінвестицій та спрямування нарахованих дивідендів на збільшення статутного капіталу емітента та оригінал Статуту, яким підтверджується зазначений факт, при визначенні інвестиційного прибутку не може вважатися належним та допустимим документальним підтвердженням понесених платником податків витрат в розумінні п. п. 170.2.2 п. 170.2 ст. 170 ПК України.

В основу вказаного висновку відповідачем покладено твердження про те, що при визначенні інвестиційного прибутку враховуються витрати, пов`язані з придбанням корпоративних прав, без врахування дивідендів, які нараховуються на користь платника податку у вигляді часток, емітованих юридичною особою - резидентом, що нараховує такі дивіденди, та в результаті якого збільшується статутний фонд емітента на сукупну номінальну вартість нарахованих дивідендів.

В якості обґрунтування вказаного твердження Відповідач посилається на те, що оскільки за рахунок зазначених дивідендів платником податків - фізичною особою (учасником товариства) не здійснюється придбання корпоративних прав товариства, а лише збільшується ринкова вартість вже раніше придбаних прав, то підстав для врахування таких дивідендів у складі витрат при визначенні інвестиційного прибутку не виникає.

Згідно пп. 14.1.81 п. 14.1 ст. 14 ПК України інвестиції - господарські операції, які передбачають придбання основних засобів, нематеріальних активів, корпоративних прав та/або цінних паперів в обмін на кошти або майно. Інвестиції поділяються на:

а) капітальні інвестиції - господарські операції, що передбачають придбання будинків, споруд, інших об`єктів нерухомої власності, інших основних засобів і нематеріальних активів, що підлягають амортизації відповідно до норм цього Кодексу;

б) фінансові інвестиції - господарські операції, що передбачають придбання корпоративних прав, цінних паперів, деривативів та/або інших фінансових інструментів. Фінансові інвестиції поділяються на:

прямі інвестиції - господарські операції, що передбачають внесення коштів або майна в обмін на корпоративні права, емітовані юридичною особою при їх розміщенні такою особою;

портфельні інвестиції - господарські операції, що передбачають купівлю цінних паперів, деривативів та інших фінансових активів за кошти на фондовому ринку або біржовому товарному ринку;

в) реінвестиції - господарські операції, що передбачають здійснення капітальних або фінансових інвестицій за рахунок прибутку, отриманого від інвестиційних операцій.

Аналіз та співставлення юридичних конструкцій визначень вищевказаних понять дає підстави для висновку, що під реінвестицією розуміються, зокрема, господарські операції, що передбачають здійснення придбання корпоративних прав.

Тобто, вищевказана норма ПК України прямо встановлює визначальною ознакою поняття «реінвестиції» саме придбання - набуття у власність одного активу в обмін на інший.

Активом, що набувається у власність платника податку (фізичної особи - учасника товариства) при здійсненні реінвестиції дивідендів в порядку пп. 165.1.18 п. 165.1 ст. 165 ПК України, є корпоративні права такого товариства, а активом що віддається учасником товариства взамін, є дивіденди, що нараховані такому учаснику.

Згідно пп. 14.1.90 п.14.1 ст. 14 ПК України корпоративні права - права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Аналогічне визначення поняття «корпоративні права» містить і ст. 167 Господарського кодексу України.

Піпдпункт 14.1.49 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначає дивіденди як платіж, що здійснюється юридичною особою, у тому числі емітентом корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів чи інших цінних паперів на користь власника таких корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів та інших цінних паперів, що засвідчують право власності інвестора на частку (пай) у майні (активах) емітента, у зв`язку з розподілом частини його прибутку, розрахованого за правилами бухгалтерського обліку.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що дивіденди - не частина прибутку, який розподіляється та фактично сплачується учасникам товариства.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суд від 15.04.2020 року по справі № 826/24284/15.

Згідно п. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 26 Закону України «Про товариства з обмеженою і додатковою відповідальністю» від 06.02.2018 року № 2275-VIII (далі - Закон України № 2275) виплата дивідендів здійснюється за рахунок чистого прибутку товариства особам, які були учасниками товариства на день прийняття рішення про виплату дивідендів, пропорційно до розміру їхніх часток.

Товариство виплачує дивіденди грошовими коштами, якщо інше не встановлено одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства.

Тобто, норми Закону України № 2245, який є спеціальним законом, що регулює діяльність товариств з обмеженою відповідальністю, допускає виплату дивідендів як в грошовій, так і в не грошовій формі.

Вказана норма корелює з нормою пп. 165.1.18 п. 165.1ст. 165 ПК України, яка передбачає можливість нарахування дивідендів на користь платника податків у вигляді акцій (часток, паїв), емітованих юридичною особою - резидентом, що нараховує такі дивіденди.

Як вже було зазначено вище, відповідач в оскаржуваній податковій консультації стверджує, що в результаті реінвестиції дивідендів в порядку пп. 165.1.18 п.165.1 ст. 165 ПК України, не здійснюється придбання корпоративних прав товариства, а лише збільшується ринкова вартість вже раніше придбаних прав, фактично ототожнюючи поняття «корпоративні права товариства до реінвестиції» і «корпоративні права після реінвестиції».

Вказана позиція відповідача є помилковою, оскільки корпоративні права товариства до реінвестиції і корпоративні права того ж самого товариства після реінвестиції - не є тотожними поняттями, ці поняття хоч і стосуються одного 1 того ж власника і одного ж і того ж товариства (емітента), проте відмінні між собою за такою якісною характеристикою як номінальна вартість.

З точки зору номінальної вартості, поняття «корпоративні права після реінвестиції» - це «корпоративні права до реінвестиції», номінальна вартість яких збільшена на суму дивідендів, які нараховані і виплачені учаснику товариства, при цьому така виплата здійснена не в грошовій формі, а в формі часток в статутному капіталі товариства.

В результаті виплати дивідендів у вищевказаний спосіб:

у товариства одночасно на одну й ту ж саму суму збільшується статутний капітал і зменшуються зобов`язання товариства перед його учасниками щодо виплати нарахованих їм дивідендів (частини прибутку);

учасники товариства втрачають право отримати в грошовій формі дивіденди, які їм нараховані, проте, взамін, набувають у власність корпоративні права (частки в статутному капіталі товариства), номінальна вартість яких є більшою від номінальної вартості корпоративних прав, які перебували у їх власності до реінвестиції, на суму, яка дорівнює сумі нарахованих дивідендів відповідному учаснику.

Тобто має місце господарська операція з набуття у власність учасників товариства корпоративних прав такого товариства в обмін на належні таким учасникам дивіденди, яка по суті і економічному змісту є внесенням платником податку (учасником товариства) коштів або майна до статутного фонду юридичної особи-резидента в обмін на емітовані ним корпоративні права.

Згідно з пп. 170.2.2 п. 170.2 ст.170 ПК України Інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу з урахуванням курсової різниці (за наявності), та його вартістю, що визначається із суми документально підтверджених витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4-170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами).

Придбанням інвестиційного активу вважаються також операції з внесення платником податку коштів або майна до статутного капіталу юридичної особи - резидента в обмін на емітовані ним корпоративні права.

Документами, якими супроводжувалось оформлення операції з реінвестиції дивідендів в порядку пп. 165.1.18 п. 165.1 ст. 165 ПК України, виступали:

- Протокол загальних зборів учасників товариства, в якому документально зафіксовано рішення учасників про здійснення нарахування дивідендів у вигляді часток та спрямування нарахованих дивідендів на збільшення статутного фонду без зміни пропорцій участі всіх власників;

- зареєстрований у встановленому порядку Статут товариства, який затверджений вищезазначеним рішенням загальних зборів учасників.

Враховуючи відповідність вказаних документів положенням ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» вони є належним і допустимим документальним підтвердженням понесених платником податків витрат на придбання інвестиційного активу в розумінні пп. 170.2.2. п. 170.2 ст. 170 ПК України.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 77, 139, 241 - 246, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Державної податкової служби України (Львівська площа, 8, м. Київ, 04053, ) - задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати податкову консультацію № 1409/С/99-00-04-06-03-09/ІПК від 07.04.2020 року, надану Державною податковою службою України.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України (Львівська площа, 8, м. Київ, 04053, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17.07.2020 року.

Суддя О.В. Малих