Справа № 360/2359/20
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2020-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

17 липня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2359/20

Головуючий суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 18 червня 2020 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (далі - відповідач, УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області) з такими вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність відповідач щодо не призначення пенсії за віком позивачу;

- зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком з 04 лютого 2019 року, нарахувати та виплатити її в повному обсязі починаючи з 04 лютого 2019 року по 05 листопада 2019 року з врахуванням до трудового стажу періодів ведення підприємницької діяльності з 01 січня 2004 року по 31 червня 2010 року включно.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що після досягнення пенсійного віку позивач 02 травня 2020 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії. Однак, рішенням відповідача від 03 жовтня 2019 року № 1412/2019 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю на день звернення необхідного страхового стажу. Наявний страховий стаж складає 21 рік 2 місяці 23 дні.

Після розгляду скарги позивача про протиправну бездіяльність відповідача відповідачем обраховано страховий стаж позивача, який складає 22 роки 09 днів.

На думку позивача, відповідач безпідставно не зараховує до його страхового стажу період здійснення підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування з 01 січня 2004 року по 31 червня 2010 року. Факт здійснення сплати єдиного внеску у складі єдиного податку у вказаному періоді підтверджений листом Головного управління ДФС у Луганській області від 07 травня 2019 року.

Позивач зауважує, що законодавець передбачив зарахування до страхового стажу фізичних осіб-підприємців періодів провадження ними господарської діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, незалежно від сум сплачених ними страхових внесків (єдиного внеску).

Зважаючи на викладене, позивач вважає, що відповідачем протиправно відмовлено в призначенні пенсії з врахуванням трудового стажу за період з 01 січня 2004 року по 31 червня 2010 року, що вказує на протиправну бездіяльність останнього.

Ухвалою від 22 червня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено, що справа розглядатиметься за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (арк. спр. 29-30).

Від УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області 06 липня 2020 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав (арк. спр. 55-57).

Позивач 02 травня 2019 року звернувся до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області для призначення пенсії за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До заяви надано наступні документи: трудова книжка від 08 грудня 1976 року БТ-І № 1567482, від 14 листопада 1979 року БТ-І № 4100921; копія паспорту від 27 лютого 2019 року № 003029431; довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру; військовий квиток НУ № 7276121; документи про місце проживання (реєстрації) особи; довідки ДПІ про облік як суб`єкт підприємницької діяльності № 0904, № 111763, № 202056, № 021585, № 251356, № 298365.

Відповідно до наданих ОСОБА_1 до заяви про призначення пенсії документів наявний страховий стаж позивача складав 20 років 2 місяці 13 днів.

Від позивача 26 липня 2019 року адресу управління поштовим зв`язком надійшли довідки від 24 травня 2019 року № 2-390 про підтвердження стажу в КП «Сєвєродонецьке тролейбусне управління» з 21 листопада 1986 року по 30 листопада 1987 року та копія довідки з Державної фіскальної служби України з інформацією щодо нарахованих та сплачених сум єдиного податку у 2004-2010 роках. Після зарахування стажу згідно з довідкою від 24 травня 2019 року № 2-390, страховий стаж ОСОБА_1 склав 21 рік 2 місяці 23 дні.

Законом України від 03.10.2017 № 2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» розділ XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено пунктом 3-1 наступного змісту: «До страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 по 30 червня 2000 включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 по 31 грудня 2017 включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Відповідно до пункту 2.1 Порядку № 22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по ЗО червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Отже, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Відповідно частини 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Тому неможливо зарахувати до страхового стажу довідку з Державної фіскальної служби України з інформацією щодо нарахованих та сплачених сум єдиного податку у 2004-2010 роках, оскільки період заняття підприємницькою діяльністю, починаючи з 1 січня 2004 року враховується до страхового стажу за даними персоніфікованого обліку відповідно до сум фактично сплачених страхових внесків. До страхового стажу зараховано період з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 01 січня 2010 року по 30 вересня 2014 року. Законом не передбачено обчислення страхового стажу за довідками Державної фіскальної служби України після 01 січня 2004 року.

Враховуючи вищезазначене та на підставі частини п`ятої статті 45, статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області на законних підставах прийнято рішення від 03 жовтня 2019 року № 1412/2019 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за заявою від 02 травня 2019 року у зв`язку з відсутністю на день звернення необхідного страхового стажу.

Крім того, відповідач вважає, що позивачем пропущений строк звернення до суду, визначений частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки про порушення своїх прав позивач дізнався з моменту отримання рішення від 03 жовтня 2019 року № 1412/2019 про відмову у призначенні пенсії 12 жовтня 2019 року, про що свідчить його особистий підпис на поштовому повідомленні, а рішення від 25 листопада 2019 року № 1412/2019, прийняте після розгляду скарги, - 28 листопада 2019 року, про що також свідчить особистий підпис позивача на поштовому повідомленні.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

З копій паспорту громадянина України (арк. спр. 24), довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (арк. спр. 25) встановлено такі дані про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Позивач 02 травня 2019 року звернувся до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області із заявою про призначення пенсії за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (арк. спр. 36).

Згідно з розпискою-повідомленням до заяви позивачем додано, зокрема такі документи: трудові книжки від 08 грудня 1976 року БТ-І № 1567482, від 14 листопада 1979 року БТ-І № 4100921; довідки ДПІ про облік як суб`єкт підприємницької діяльності № 0904, № 111763, № 202056, № 021585, № 251356, № 298365 (арк. спр. 18, 21, 22-23, 37, 40).

Разом із заявою від 26 липня 2020 року позивачем до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області додатково надано довідку ГУ ДФС у Луганській області від 07 травня 2019 року № Б-1749/14/12-32-52-03-08 та довідку Комунального підприємства «Сєвєродонецьке тролейбусне управління» від 24 травня 2019 року № 2-390 (арк. спр. 11, 12, 47).

Рішенням УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 03 жовтня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю на день звернення необхідного страхового стажу, наявний страховий стаж позивача складає 21 рік 2 місяці 23 дні. Неможливо зарахувати до страхового стажу період заняття підприємницькою діяльністю у 2004-2010 роках за довідкою ГУ ДФС у Луганській області, оскільки період заняття підприємницькою діяльністю, починаючи з 01 січня 2004 року враховується до страхового стажу за даними персоніфікованого обліку відповідно до сум фактично сплачених страхових внесків (арк. спр. 7-8, 45-46).

З листа ГУ ПФУ в Луганській області від 16 жовтня 2019 року № 893/Б-11, 906/Б-11 встановлено, що до страхового стажу позивача, який складає 21 рік 02 місяці 23 дні зараховано:

за записами трудової книжки від 08 грудня 1976 року БТ-І № 1567482 періоди роботи з 08.12.1976 по 16.05.1977 у науково-дослідному інституті керуючих обчислювальних машин 05 місяців 09 днів, з 27.07.1979 по 10.09.1979 на Мурманському траловому флоті 01 місяць 14 днів;

згідно з військовим квитком від 18 травня 1977 року серії НУ № 7276121 період строкової військової служби з 18 травня 1977 року по 17 травня 1979 02 роки;

за записами трудової книжки від 14 листопада 1979 року БТ-І № 4100921 періоди роботи з 14.11.1979 по 02.02.1981 на Сєвєродонецькому заводі опорів виробничого об`єднання «РЕОМ» - 01 рік 02 місяці 19 днів, з 27.02.1981 по 11.05.1982 у ВРП СВО «Азот» - 01 рік 02 місяці 15 днів, з 01.03.1985 по 24.07.1985 на Сєвєродонецькому приладобудівельному заводі НВО «Імпульс» - 04 місяці 24 дні; з 07.08.1985 по 26.12.1985 на Лисичанському підприємстві електричних мереж 04 місяці 20 днів, з 03.02.1986 по 12.05.1986 на Північно-донецькому домобудівельному комбінаті 03 місяці 10 днів; з 05.06.1986 ро 21.09.1986 у медико-санітарній частині СВО «Азот» - 03 місяці 17 днів, з 01.11.1990 по 27.12.1992 у кооперативі «Рабиця» - 02 роки 01 місяць 27 днів;

за довідкою Комунального підприємства «Сєвєродонецьке тролейбусне управління» від 24 травня 2019 року № 2-390 01 рік 01 місяць;

періоди здійснення підприємницької діяльності на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 НОМЕР_2 , свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи, виданого виконавчим комітетом Сєвєродонецької міської ради Луганської області, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АВ № 202056, повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, довідки ГУ ДФС у Луганській області від 07 травня 2019 року, враховуючи довідку УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України від 25 квітня 2019 року № 274: з 01.01.1994 по 30.06.1995, з 01.04.1996 по 31.03.1998 (загальні умови сплати), з 01.04.1998 по 30.09.1999, з 01.07.2000 по 30.09.2000 (фіксований податок), з 01.07.2003 по 31.12.2003 (єдиний податок) загалом 05 років 09 місяців;

відповідно до даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування періоди страхового стажу, за які сплачено страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, а саме: періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2007 по 31.12.2007 06 місяців 24 дні, з 01.01.2010 по 30.06.2010 01 місяць 20 днів, з 01.07.2010 по 30.09.2014 04 роки 03 місяці; період одержання допомоги по безробіттю у Сєвєродонецькому міському центрі зайнятості з 24.04.2015 по 17.04.2016 11 місяців 24 дні (арк. спр. 15-16).

Також у цьому листі вказано, що за наявними документами та з урахуванням умовно зарахованих періодів здійснення підприємницької діяльності, стаж роботи позивача складає 22 роки 09 днів, при необхідному 26 років, що є недостатнім для призначення пенсії за віком за нормами статті 26 Закону по досягненню 60-річного віку.

Вказані відомості підтверджені протоколом призначення пенсії з ІКІС ПФУ: підсистема призначення та виплати пенсії (арк. спр. 49-51).

На виконання листа ГУПФУ в Луганській області від 22 листопада 2019 року № 17665/02-03 за результатами розгляду Комісією з питань розгляду скарг громадян на рішення органів Пенсійного фонду України щодо пенсійного забезпечення скарги ОСОБА_1 від 28 жовтня 2019 року № 952/Б-11 та у зв`язку з виявленням у мотивуючий частині рішення про відмову в призначенні пенсії від 03 жовтня 2019 року № 1412/2019 невідповідності кількості стажу роботи для визначення права на призначення пенсії за віком матеріалами пенсійної справи рішенням УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 25 листопада 2019 року № 1412/2019 абзац № 36 викладено в наступній редакції:

«Наявний страховий стаж для обчислення пенсії складає 21 рік 2 місяці 23 дні.

З урахуванням пункту 3-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» стаж ОСОБА_1 для визначення права на призначення пенсії складає 22 роки 9 днів»;

в абзаці № 39 цифри та слова «21 рік 2 місяці 23 дні» замінено цифрами та словами «22 роки 9 днів» (арк. спр. 53).

Згідно із звітом розрахунку страхового стажу до страхового стажу позивача, який складає 22 роки 09 днів, зараховано періоди: з 08.12.1976 по 16.05.1977 05 місяців 09 днів; з 18.05.1977 по 17.05.1979 02 роки; з 27.07.1979 по 10.09.1979 01 місяць 14 днів; з 14.11.1979 по 02.02.1981 01 рік 02 місяці 19 днів; з 27.02.1981 по 11.05.1982 01 рік 02 місяці 15 днів; з 01.03.1985 по 24.07.1985 04 місяці 24 дні; з 07.08.1985 по 26.12.1985 04 місяці 20 днів; з 03.02.1986 по 12.05.1986 03 місяці 10 днів; з 05.06.1986 по 21.09.1986 03 місяці 17 днів; з 21.11.1986 по 30.11.1987 01 рік 10 днів; з 01.11.1990 по 27.12.1992 02 роки 01 місяць 27 днів; з 01.01.1994 по 31.12.1994 01 рік; з 01.01.1995 по 30.06.1995 06 місяців; з 01.04.1996 по 31.12.1996 09 місяців; з 01.01.1997 по 31.12.1997 01 рік; з 01.01.1998 по 31.03.1998 03 місяці; з 01.04.1998 по 31.12.1998 09 місяців; з 01.01.1999 по 30.09.1999 09 місяців; з 01.07.2000 по 30.09.2000 03 місяці; з 01.07.2003 по 31.12.2003 06 місяців; з 01.01.2007 по 31.12.2007 01 рік; з 01.01.2010 по 30.06.2010 06 місяців; з 01.07.2010 по 30.09.2014 04 роки 03 місяці; з 24.04.2015 по 17.04.2016 11 місяців 24 дні (арк. спр. 52).

Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 15 квітня 2013 року серії АВ № 202056 та повідомленням державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області від 18.09.2014 № 652 у період з 31 серпня 1993 року по 18 вересня 2014 року позивач був зареєстрованим як фізична особа-підприємець (арк. спр. 18, 19, 40, 41).

Довідкою УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 25 квітня 2019 року № 274 про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України підтверджено, що з 01.01.1994 по 31.12.1994, з 01.01.1995 по 30.06.1995, з 01.04.1996 по 31.12.1996, з 01.01.1997 по 31.12.1997, з 01.01.1998 по 31.03.1998 позивач сплачував страхові внески до Пенсійного фонду України на загальних умовах сплати; з 01.04.1998 по 31.12.1998, з 01.01.1999 по 30.09.1999, з 01.07.2000 по 30.09.2000 - на умовах сплати фіксованого податку; з 01.07.2003 по 31.12.2003 на умовах сплати єдиного податку (арк. спр. 10, 42).

У довідці ГУ ДФС у Луганській області від 07 травня 2019 року № Б-1749/14/12-32-52-03-08 вказано, що ОСОБА_1 був взятий на податковий облік як платник податків до ДПІ у м. Сєвєродонецьку 03 вересня 1993 року; ФОП ОСОБА_1 у 2004-2010 роках здійснював підприємницьку діяльність на умовах сплати єдиного податку. Інформація щодо нарахованих та сплачених сум єдиного податку у 2004-2010 роках: 2004 рік нараховано та сплачено 2160,00 грн, 2005 рік 2160,00 грн, 2006 рік 2180,00 грн, 2007 рік 2680,00 грн, 2008 рік 2400,00 грн, 2009 рік 2400,00 грн, 2010 рік 2400,00 грн (арк. спр. 11, 48).

Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України (форма ОК-5) за спірний період (2004-2010 роки) у Реєстрі наявні відомості про сплату позивачем страхових внесків з січня по грудень 2007 року та з січня по грудень 2010 року (арк. спр. 43).

Також судом встановлено, що за рішенням УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради Луганської області від 07 листопада 2019 року б/н позивачу на період з 05 листопада 2019 року по 04 травня 2020 року призначено тимчасову соціальну допомогу для осіб, які не набули права на пенсію в сумі 1397,33 грн (арк. спр. 20).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і відзив учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 1 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) визначено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку.

Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

За змістом статті 20 Закону № 1058-ІV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно з частиною першою статті 21 Закону № 1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; роботодавців; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державного демографічного реєстру; органів доходів і зборів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; компаній з управління активами; зберігачів; інших джерел, передбачених законодавством.

Відповідно до частини другої статті 21 Закону № 1058-IV на кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки. Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом.

Абзацом 5 частини третьої статті 21 Закону № 1058-IV визначено, що відомості про фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, подаються безпосередньо зазначеними особами.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 22 Закону № 1058-IV відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду для підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, обчислення страхових внесків, визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом, визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом, надання застрахованій особі на її вимогу або у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», надання страховим організаціям, що здійснюють страхування довічних пенсій, надання аудитору, який відповідно до цього Закону здійснює аудит Накопичувального фонду, обміну інформацією з централізованим банком даних з проблем інвалідності.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. […].

Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Згідно з абзацом 2 частини першої статті 26 Закону № 1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

[…]

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; […].

Статтею 44 Закону № 1058-IV визначено, що:

- заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (частина перша);

- заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку (частина друга);

- органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина третя).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно з частиною п`ятою статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Підпунктом 1 пункту 3-1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV визначено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Згідно з пунктом 1 Указу Президента від 03.07.1998 № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва» (далі Указ № 727/98), який припинив дію з 01 січня 2012 року, установлено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для таких суб`єктів малого підприємництва, зокрема фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Пунктом 2 Указу № 727/98 визначено, що суб`єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.

Ставка єдиного податку для суб`єктів малого підприємництва - фізичних осіб встановлюється місцевими радами за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць.

Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа, яка сплачує єдиний податок, звільняється від обов`язку нарахування, відрахування та перерахування до державних цільових фондів зборів, пов`язаних з виплатою заробітної плати працівникам, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім`ї.

Згідно з пунктом 6 Указу № 727/98 суб`єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником таких видів податків і зборів (обов`язкових платежів), зокрема збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Пунктом 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня1993 року № 637 (далі Порядок № 637), визначено, що час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993 р., а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток № 1).

Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Згідно з пунктом 1.7 розділу І Порядку подання та оформлення документів про призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі Порядок № 22-1), днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1 визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Системний аналіз наведеного законодавства дає підстави для висновку, що на підставі відомостей, поданих роботодавцями і громадянами, які самостійно сплачують страхові внески, в централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривається електронна персональна облікова картка з постійним страховим номером, який відповідає персональному номеру фізичної особи з Державного реєстру фізичних осіб (ідентифікаційному номеру фізичної особи).

Разом з тим, органи Пенсійного фонду України наділені компетенцією здійснювати перевірку відомостей про особу, зокрема при вирішенні питання щодо наявності правових підстав для призначення їй пенсії і реалізація такого обов`язку покликана забезпечити непорушне конституційне право кожного на пенсійне забезпечення.

У свою чергу, законодавчо визначеною умовою для врахування періоду трудової діяльності особи, яка у проміжок часу з 2000 по 2017 рік займалася підприємницькою діяльністю, для його страхового стажу є сам лише факт сплати ним страхових внесків (єдиного внеску), незалежно від їх розміру.

З огляду на положення Указу № 727/98 фізичні особи-підприємці, які перебували на спрощеній системі оподаткування до 01 січня 2012 року були звільнені від сплати збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки сплачували його у складі єдиного податку. Як наслідок, такі особи звільнялися від обов`язку подання відомостей до Пенсійного фонду України про суми нарахованого прибутку та утриманої з них суми страхового внеску.

Суд вважає безпідставними твердження відповідача, що єдиним належним доказом сплати особою страхових внесків після 01 січня 2004 року є дані персоніфікованого обліку, оскільки адміністрування єдиного податку здійснювалося податковими органами, правонаступниками яких є органи державної фіскальної служби. Відповідно, суд вважає, що допустимими доказами сплати фізичною особою-підприємцем, яка перебувала на спрощеній системі оподаткування, страхових внесків у складі єдиного податку у період часу до 01 січня 2012 року є також відповідні відомості з облікових баз контролюючого органу, який здійснював адміністрування єдиного податку, Державної фіскальної служби України.

Вищеописаними доказами підтверджено, що позивач у 2004-2010 роках здійснював підприємницьку діяльність на умовах сплати єдиного податку, який ним у вказаному періоді нарахований та сплачений, що підтверджено довідкою ГУ ДФС у Луганській області від 07 травня 2019 року. Відповідно, цією довідкою також підтверджено, що позивачем у 2004-2010 роках у складі єдиного податку сплачено й страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, цей період підприємницької діяльності позивача у 2004-2010 роках має бути зарахований до його страхового стажу.

Однак, відповідач не враховує докази сплати позивачем страхових внесків у 2004-2010 роках та всупереч положень пункту 3-1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, Указу № 727/98 не зараховує до страхового стажу позивача періоди підприємницької діяльності позивача, про які відсутні відомості у персоніфікованому обліку, а саме з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2006 року та з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2009 року.

Про сплату позивачем страхових внесків протягом 2007 року та 2010 року в персоніфікованому обліку відомості наявні, тому відповідачем цей період підприємницької діяльності зарахований до страхового стажу, що підтверджено розрахунком стажу позивача, здійсненим відповідачем при прийнятті рішення від 25 листопада 2019 року № 1412/2019 про внесення змін до рішення від 03 жовтня 2019 року № 1412/2019 (арк. спр. 52, 53).

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, яка надається судом виключно виходячи зі змісту такого рішення.

Зважаючи на встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що рішення УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 03 жовтня 2019 року не відповідає статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Зважаючи на обставини справи, враховуючи, що настання для позивача негативних наслідків пов`язано із прийняттям УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області рішення про відмову в призначенні пенсії, а не з діями (бездіяльністю), вчиненими останнім з метою виконання своїх функцій та повноважень, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 03 жовтня 2019 року № 1412/2019 із змінами, внесеними рішенням УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 25 листопада 2019 року № 1412/2019, про відмову в призначенні пенсії.

Самі по собі дії (бездіяльність) відповідача не тягнуть для позивача настання будь-яких негативних наслідків, відповідно, такий спосіб захисту, як визнання їх протиправними, жодним чином не сприятиме відновленню прав позивача. Тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні цієї вимоги позивача.

Як наслідок, суд вважає за необхідне зобов`язати УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області призначити позивачу пенсію за віком з 05 лютого 2019 року, зарахувавши до страхового стажу періоди ведення підприємницької діяльності з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2006 року та з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2009 року.

Вимога позивача про зобов`язання відповідача призначити пенсію з 04 лютого 2019 року суперечить положенням пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV, яким визначено, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, тобто з дня наступного за днем досягнення пенсійного віку.

Суд також вважає безпідставною вимогу позивача в частині зобов`язання відповідача зарахувати до його страхового стажу періоди підприємницької діяльності з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 01 січня 2010 року по 30 червня 2010 року, оскільки цей стаж за наслідками розгляду скарги позивача вже зарахований до страхового стажу позивача, тобто на час розгляду та вирішення справи між сторонами в цій частині спір відсутній.

Що стосується вимог позивача про зобов`язання відповідача не тільки призначити пенсію за віком, а й зобов`язання нараховувати та виплатити її, суд вважає, що обов`язок відповідача нараховувати та виплачувати пенсію пов`язаний у повній мірі охоплюється обов`язком призначити таку пенсію, тому не потребує додаткового зобов`язання за судовим рішенням. Більш того, суд вважає такі вимоги надмірною деталізацією дій відповідача, які він має вчиняти після призначення особі пенсії.

Твердження відповідача про звернення позивача до суду з цим позовом із пропуском строку, встановленого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, відхиляються судом як необґрунтовані з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами (частина перша).

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга).

Підпунктом 2 пункту 9 Закону України від 30.03.2020 № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності з 02 квітня 2020 року, у Кодексі адміністративного судочинства України розділ VІ «Прикінцеві положення» доповнено пунктом 3 такого змісту:

«Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня до 22 травня 2020 року на усій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 22 травня 2020 р. до 22 червня 2020 р. на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Враховуючи, що закінчення шестимісячного строку на звернення до суду з цим позовом припадає на час карантину, установленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 392, суд, керуючись вимогами пункту 3 розділу VI Кодексу адміністративного судочинства України, вважає, що позивачем не пропущений строк звернення до суду з цим позовом.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Ухвалою від 22 червня 2020 року відстрочено позивачу сплату судового збору по даній адміністративній справі у розмірі 840,80 грн до ухвалення судового рішення в даній справі (арк. спр. 29-30).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Частиною восьмою статті 139 КАС України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки позовні вимоги фактично підлягають задоволенню повністю, лише з корегуванням способу захисту порушених прав позивача, спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд вважає за необхідне судовий збір у розмірі 840,80 грн стягнути до Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (місцезнаходження: 93404, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Шевченка, будинок 9, код за ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 03 жовтня 2019 року № 1412/2019 із змінами, внесеними рішенням Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 25 листопада 2019 року № 1412/2019, про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 05 лютого 2019 року, зарахувавши до страхового стажу періоди ведення підприємницької діяльності з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2006 року та з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2009 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області до Державного бюджету України судовий збір в сумі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова