Справа № 280/5910/19
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2020-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року Справа № 280/5910/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «Юг Ойл» (пр-т Богдана Хмельницького, буд. 19, м. Мелітополь, Запорізька область, 72312), в особі представника - адвоката Пузій Олексія Вікторовича (вул. Шмідта, буд. 13, оф. 114, м. Мелітополь, Запорізька область, 72309) до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі (пр-т Ушакова, буд. 75, м. Херсон, 73026) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

29.11.2019 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного підприємства «Юг Ойл» (далі позивач або ПП «Юг Ойл»), в особі представника - адвоката Пузій Олексія Вікторовича, до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі (далі відповідач або ГУ ДПС у Херсонській області), в якій позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача №06150506 від 05.11.2019.

Крім того, просить стягнути судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що висновки відповідача щодо порушення позивачем вимог законодавства не ґрунтуються на обставинах справи, позивачем не здійснювалась реалізація пального 01.07.2019, 04.07.2019 та 12.07.2019.

Ухвалою від 03.12.2019 у справі відкрите загальне позовне провадження, підготовче засідання призначене на 26.12.2019.

21.12.2019 від відповідача до суду надійшов відзив на позов (вх.№54241), в якому відповідач проти позову заперечує та зазначає, що Законом України від 23.11.2018 № 2628-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» внесено зміни до Закону України від 19.12.1995 № 481 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», зокрема запроваджено ліцензування видів господарської діяльності з виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним. Зазначені зміни набирали чинності з 1 липня 2019 року. Оскільки основним видом господарської діяльності позивача є роздрібна торгівля пальним, тому він був зобов`язаний завчасно, тобто до 01.07.2019 отримати відповідну ліцензію. Із витягу бази даних АІС «Податковий блок» чітко вбачається, що на АЗС ПП «Юг Ойл» протягом 01.07.2019, 04.07.2019 та 12.07.2019 здійснювалась реалізація бензину А-95, скрапленого газу, дизпалива. До контролюючого органу із заявою про отримання ліцензії позивач звернувся лише 09.08.2019, тобто вже після встановлення заборони проводити реалізацію пального без відповідної ліценції. Щодо порушення строків прийняття оскаржуваного податкового-повідомлення рішення, позивач зазначає, що повідомлення-рішення відповідача №06150506 від 05.11.2019 було прийнято у відповідності до вимого чинного законодавства, порушення строку направлення вищезазначеного податкового повідомлення рішення, не є підставою для його скасування. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

26.12.2020 від представника позивача до суду надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Ухвалою від 26.12.2020 підготовче засідання було відкладене на 21.01.2020.

11.01.2020 представником позивача надана відповідь на відзив (вх. 1344)

Ухвалою від 21.01.2020, за клопотанням представника позивача, був продовжений строк підготовчого провадження, відкладене підготовче засідання на 25.02.2020.

21.02.2020 від представника позивача до суду надійшли клопотання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на іншу дату.

Ухвалою від 25.02.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.03.2020.

16.03.2020 (вх. № 12213) представник позивача надав клопотання про розгляд справи за його відсутності в письмовому провадженні.

23.03.2020 представник позивача адвокат Пузій О.В. надіслав до суду клопотання про залучення доказів та підтвердження понесених позивачем судових витрат (вх. № 13389).

30.03.2020 відповідачем надано заперечення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу (вх. 14935).

Суд, розглянувши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ПП «Юг Ойл» () зареєстровано як юридична особа 16.11.2011, номер запису 1 490 102 0000 000403, основним видом діяльності є 46.71 оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 47).

На підставі наказу від 30.09.2019 за №186 (а.с. 63) та направлення від 15.10.2019 за №137, 138 (а.с. , 15.10.2019 посадовими особами ГУ ДПС у Херсонській області здійснено фактичну перевірку об`єкту АЗС, яка знаходиться за адресою: Херсонська область, Іванівський район, вул. Таврійська, буд. 4Б та яка належить ПП «Юг Ойл». За результатом перевірки складено акт №0051/21/22/110 від 15.10.2019. Перевіркою виявленні порушення, ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», які відобразились в акті перевірки, а саме: здійснення 01.07.2019, 04.07.2019 та 12.07.2019 роздрібної торгівлі пальним без придбання відповідної ліцензії (а.с. 12-13, 65-66).

Відповідно до висновків акту перевірки №0051/21/22/110 від 15.10.2019 та на підставі до пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ (далі ПК України) і ст. 17 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», винесено податкове повідомлення-рішення №06150506 від 05.12.2019 на суму 250000,00 грн. (а.с. 14, 71).

Не погодившись з даним рішенням відповідача позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Згідно підпункту 19-1.1.16 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального.

Відповідно до підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначені Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 №481/95-BP, в редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №481/95-BP).

Закон №481/95-BP зазнав змін, внесених в частині ліцензування діяльності з роздрібної торгівлі пальним, відповідно Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів від 23.11.2018 №2628-VIII, який згідно абзацу п`ятого пункту 1 Розділу ІІ Прикінцеві та Перехідні положення набрав чинності з 01.07.2019 в частину підпункту 6 (щодо змін до Закону №481/95-BP) (далі - Закон №2628-VIII).

Відповідно до статті 15 Закону №481/95-BP, в редакції чинній з 01.07.2019 згідно Закону №2628-VIII:

- роздрібна торгівля пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю (частина двадцята);

- річна плата за ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним становить 2000 гривень на кожне місце роздрібної торгівлі пальним (частина двадцять п`ята);

- ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання терміном на п`ять років (частина тридцята);

- ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання, до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію (частина тридцять друга);

- у заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального) (частина тридцять третя);

- суб`єкти господарювання отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним (частина тридцять четверта).

Відповідно до ч.2 ст. 17 Закону №481/95-BP до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії 250000 грн.

Статтею 1 Закону №481/95-BP визначено, що роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання (у тому числі іноземних суб`єктах господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування.

Згідно частини четверної статті 17 Закону № 481/95-BP, в редакції чинній з 01.02.2019, рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються податковими органами та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі, зокрема, пальним, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України.

Суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, визначення виключного переліку видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, встановлення уніфікованого порядку їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності врегульовані Законом України Про ліцензування видів господарської діяльності від 02.03.2015 №222-VIII (далі - Закон №222-VIII).

Також частиною першою статті 3 Закону України № 222-VІІІ від 02.03.2015 (далі Закон №222-VІІІ) «Про ліцензування видів господарської діяльності» визначено принципи державної політики у сфері ліцензування. Зокрема:

3) принцип дотримання законності: встановлюються конкретні строки здійснення кожної дії органу ліцензування, спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування; вимоги ліцензійних умов мають бути однозначними, прозорими та виключати можливість їх суб`єктивного застосування органами ліцензування чи ліцензіатами;

4) принцип пріоритетності захисту прав, законних інтересів, життя і здоров`я людини, навколишнього природного середовища, захисту обмежених ресурсів держави та забезпечення безпеки держави: у разі внесення змін до нормативно-правових актів у сфері ліцензування, передбачається достатній для реалізації цих змін строк, але не менш як два місяці.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 7 Перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню Закону №222-VIII, в редакції з 01.07.2019, ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності, як, зокрема, виробництво і торгівля і пальним, яка ліцензується відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Згідно частини першої статті 8 Закону №222-VІІІ встановлено, що у разі запровадження ліцензування нового виду господарської діяльності або нової частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, ліцензійні умови провадження нового виду господарської діяльності або нової частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, набирають чинності у строк, необхідний для приведення суб`єктом господарювання своєї діяльності у відповідність із вимогами ліцензійних умов, але не менш як через два місяці з дня їх прийняття.

Частиною другою статті 20 Закону №222-VІІІ визначено, що у разі відсутності ліцензійних умов провадження відповідного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, відповідальність за провадження такої господарської діяльності без ліцензії не застосовується.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №545, яка згідно пункту 3 набирає чинності з дня її опублікування, але не раніше 01.07.2019, внесено зміни до Пункту 6 переліку органів ліцензування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2015 №609, викладенням у новій редакції, згідно якого територіальні ограни ДФС є органом ліцензування виду господарської діяльності - роздрібна торгівля пальним.

Згідно ч.1 ст. 698 Цивільного кодексу України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його.

На підставі ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Разом з тим, ч. 2 ст. 640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач здійснює господарську діяльність на автозаправній станції (АЗС), яка складається з резервуарів, паливо-роздавальної колонки для реалізації світлих нафтопродуктів та газо-роздавальної колонки для реалізації скрапленого газу.

Позивачем на АЗС використовується апарат електронний контрольно-касовий спеціалізований для АЗС та АГНКС з КСЕФ «Марія-303А1», як РРО, який належним чином опломбовано та зареєстровано в контролюючому органі. Відповідно до технічної документації, зазначений РРО може працювати в автономному режимі без під`єднання керуючого пристрою, тобто РРО не здійснює управління фізичним відпуском ПММ на АЗС (а.с. 16-17).

Позивач стверджує, що в дати зазначені в акті перевірки №0051/21/22/110 від 15.10.2019 (01.07.2019, 04.07.2019 та 12.07.2019) АЗС не здійснювала продаж пального, оскільки в ніч з 30.06.2019 по 01.07.2019 в період з 23 год. 17 хв. по 00 год. 44 на цій АЗС відбувся скачок напруги електроенергії, що підтверджується довідкою АТ «ХерсонОблЕнерго» Іванівські РЕМ №48/03-348 від 02.02.2019 (а.с. 18).

За договором надання послуг від 01.07.2019 №023-19, ФОП ОСОБА_1 зобов`язався за плату надавати ПП «Юг Ойл» послуги з технічного обслуговування та ремонту обладнання та резервуарів АЗС, яка розташована за адресою: Херсонська область, Іванівський район, вул. Таврійська, буд. 4Б (а.с. 19).

На виконання зазначеного договору та згідно Акту приймання-передачі наданих послуг від 19.07.2019 №1 ФОП ОСОБА_1 надав, а замовник ПП «Юг Ойл» прийняв наступні послуги: 1. Діагностування наслідків аварійного перебою електроструму на АЗС призвело до виведення з ладу мікропроцесорів паливороздавальних колонок, що призвело до повної технологічної зупинки АЗС (01.07.2019); 2. Демонтаж мікропроцесорів (з 02.07.2019 по 08.07.2019); 3. Замовлення та реконструкція запасних частин паливороздавальних колонок (з 09.07.2019 по 12.07.2019); 4. Монтаж мікропроцесорів (з 13.07.2019 по 17.07.2019); 4. Тестовий режим експлуатації (з 18.07.2019 по 19.07.2019) (а.с. 20).

Зазначені документи підтверджують факт того, що в дати вказані в акті перевірки №0051/21/22/110 від 15.10.2019, а саме: 01.07.2019, 04.07.2019 та 12.07.2019, на АЗС позивача не міг здійснюватися продаж пального.

01.07.2019 оператором АЗС ОСОБА_2 було проведено помилково через РРО реалізацію ПММ чек №24422 на суму 199,92 грн. (а.с. 21). З метою виправлення зазначеної операції та керуючись п. 7 розділом ІІІ Порядку реєстрації та застосування розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги), затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 28.03.2013 №417 помилково проведена сума розрахунку в розмірі 199,92 грн. від 01.07.2019 була скасована шляхом реєстрації від`ємної суми 199,92 грн. чек №24423 від 01.07.2019 (а.с. 21) та Z-звітом за 01.07.2019 (а.с. 27-31).

Згідно з п. 9 ст. 3 Закону України №265/95-ВР від 06.07.1995 «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі Закон - №265/95-ВР) суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки у разі здійснення розрахункових операцій.

Пунктом 3 Порядку реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги), затвердженим наказом МФУ №547 від 14.06.2016, терміни вживаються в таких значеннях: Z-звіт - денний звіт з обнулінням інформації в оперативній пам`яті та занесенням її до фіскальної пам`яті РРО.

Відповідно до п. 7 ст. 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які використовують такі реєстратори розрахункових операцій, як електронні таксометри, автомати з продажу товарів (послуг) та реєстратори розрахункових операцій, що застосовуються для обліку та реєстрації операцій з купівлі-продажу іноземної валюти, повинні подавати до органів доходів і зборів по дротових або бездротових каналах зв`язку інформацію про обсяг розрахункових операцій, виконаних у готівковій та/або в безготівковій формі, або про обсяг операцій з купівлі-продажу іноземної валюти, яка міститься в фіскальній пам`яті зазначених реєстраторів розрахункових операцій.

Згідно до пп.3.1.2 Вимог щодо створення контрольної стрічки в електронній формі у РРО та модемів для передачі даних та Порядку передачі електронних копій розрахункових документів і фіскальних звітних чеків реєстраторів розрахункових операцій дротовими або бездротовими каналами зв`язку до органів державної податкової служби, затверджених наказом МФУ №1057 від 08.10.2012, РРО з модемом має забезпечувати блокування проведення розрахункових операцій у разі, неможливості передачі контрольно-звітної інформації до сервера обробки інформації протягом 72 годин.

На виконання вказаних положень на АЗС (при повній технологічній зупинці) щоденно друкувались Z-звіти на РРО, зареєстрованому на даному підприємстві, та направлялись на сервер ДФС (а.с. 27-31).

Відповідно до службових документів, роздрукованих на РРО (а.с. 27-28) вбачається, що після направлення інформації на сервер 01.07.2019, в наступні дні 02.07.2019 та 03.07.2019 не відбулось відправлення контрольно-звітної інформації, також пішов час відліку до блокування РРО.

Відповідно до пояснень позивача, з метою недопущення блокування РРО та відповідно до інструкцій наданих по телефону програмістом сервісної служби НВПП «Славутич» (договір № 12/21-002 на сервісне обслуговування РРО від 21.12.2015 (а.с. 24-26)) черговим оператором АЗС ОСОБА_3 проведено через РРО чек на суму 3,94 грн., але фізичного відпуску пального не відбувалось, оскільки колонки не працювали, а саме були розібрані. Відповідно до службового документа РРО за 04.07.2019 на сервер була відправлена контрольно-звітна інформація, але знов відправлення контрольно-звітної інформації на сервер не відбулось (а.с. 27). 08.07.2019 фіскальні функції РРО було заблоковано. Відповідно до інструкцій наданих по телефону програмістом сервісної служби НВПП «Славутич» для розблокування РРО, черговий оператор АЗС ОСОБА_3 провів через РРО чек на суму 200,28 грн. Вказані дії оператора підтверджуються його поясненнями, наказом про дисциплінарне стягнення до ОСОБА_3 , службовими документами РРО (а.с. 22-31).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки ПП «Юг Ойл» станом на 01.07.2019 на підприємстві були встановлені такі роздрібні ціни: бензин А-95-27,50 грн./літр; бензин А-92-26,50 грн./літр; дизпаливо-26,50 грн./літр; дизпаливо Євро-27,50 грн./літр; газ скраплений-12,75 грн./літр; олива моторна 35,00 грн./літр (а.с. 32).

Відповідно до технічних характеристик паливо-роздавальної колонки встановленої на АЗС, які зазначені на закріпленій на ній фірмовій таблиці, мінімальна доза відпуску складає 2 літри (а.с. 33). Згідно технічних характеристик газо-роздавальної колонки, її мінімальна доза відпуску складає 5 літрів (а.с. 33). Зазначені факти дозволяють зробити висновок, що проведені через РРО грошові кошти в розмірі 3,94 грн. не дозволяли здійснити фактичну реалізацію пального.

Також, 01.07.2019 на АЗС було створено комісію, яка склала акт інвентаризації, в якому чітко встановленні залишки палива на АЗС в смт. Іванівка, Таврійська 4 Б станом на 01.07.2019 і яка опломбувала резервуари та запірну арматуру резервуарів на час усунення наслідків аварії (а.с. 34). Відповідно до акту інвентаризації від 16.07.2019, в якому також визначенні залишки палива на АЗС в смт. Іванівка, Таврійська 4 Б станом на 16.08.2019, і які є ідентичними до залишків станом на 01.08.2019 (а.с. 34 зворотня сторона), що вказує на той факт, що паливо з 01.07.2019 по 16.07.2019 не реалізовувалось на даній АЗС.

На підставі Наказу № 5 від 15.07.2019 про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_3 та на виконання п. 2.2. та п.2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну №88 від 24.05.1995, директором підприємства було прийнято рішення не відображати в регістрах бухгалтерського обліку помилково проведені через РРО чеки (а.с. 23 зворотня сторона), що також підтверджується копією сторінок касової книги (а.с. 35-36).

Приватне підприємство «Юг Ойл» зареєстровано платником акцизного податку з реалізації пального. На виконання п. 223.2 ст. 223 ПК України позивачем подано декларацію з акцизного податку за липень 2019 року (а.с. 37-41) з додатком №1-1 «Розрахунок суми акцизного податку з реалізації пального згідно із підпунктом 213.1.12 пункту 213.1 статті 213 розділу VІ Кодексу», в якому зазначено, що обсяги залишків пального в розрізі кодів УКТ ЗЕД на початку та на кінець звітного періоду (липень 2019 року) співпадають, крім бензину А-95, код по якому залишки на кінець періоду збільшені на відповідний обсяг придбання пального (а.с. 41 зворотня сторона). Факт прийняття декларації підтверджено квитанцією ДФС України від 19.08.2019 (а.с. 42).

Також позивача зареєстровано платником податку на додану вартість. За липень 2019 року підприємством подано декларацію з ПДВ з додатком №5 «Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5)», в якому вказано про відсутність постачання товарів ( в т.ч. ПММ) кінцевим споживачам. (а.с. 43). Факт прийняття декларації підтверджено квитанцією №2 ДФС України від 19.08.2019 (а.с. 44).

Відповідно до копії банківських виписок за 22.07.2019 та 30.07.2019 (а.с. 45) також оборотно-сальдової відомості по рахунку 361 за липень 2019 року (а.с. 46) вбачається, що в липні 2019 року в декларації з ПДВ позивачем відображено отримання передоплати за пальне від СТОВ «Терра 2017» в сумі 41998,61 грн., в т.ч. ПДВ 69999,77 грн., а також погашення заборгованості ФГ «Восход-2012» за раніше поставлене пальне в сумі 53,00 грн., в т.ч. ПДВ 8,84 грн.

Отже, на думку суду, позивачем були надані належні докази та документи, які підтверджують, що АЗС позивача не здійснювало фактичної реалізації пального 01.07.2019, 04.07.2019 та 12.07.2019.

Як встановлено ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР та вона набула чинності для України 11 вересня 1997 року.

Аналізуючи оскаржувані рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч.2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Разом з тим, як встановлено в ході судового розгляду справи відповідачем зазначених вище принципів при прийнятті рішення дотримано не було.

В даному випадку, відповідачем не надано оцінку вищезазначеним обставинам, тобто при прийнятті спірного рішення податковим органом не були взяті до уваги пояснення позивача та не надано ним правової оцінки.

Водночас, постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (ч.2 ст.77 КАС України).

У свою чергу податковим законодавством презюмується правомірність рішень, дій та бездіяльності платника податків (ст. 4 ПК України).

Зазначене в сукупності обумовлює покладення обов`язку доказування в податкових спорах на податковий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних штрафних (фінансових) санкцій, та правомірність прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20.02.2018 у справі №817/149/17, від 29.03.2018 у справі №813/2758/16 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковим для суду при вирішенні даної справи.

З системного аналізу матеріалів справи та наведених норм законодавства, суд дійшов висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення було винесено необгрунтовано (без з`ясування всіх суттєвих обставин) не підтверджується наданими до матеріалів справи документами, а отже є безпідставним та таким, що підлягає скасуванню.

Що стосується стягнення з ГУ ДПС у Херсонській області судового збору та витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду з даним позовом, позивачем було сплачено судовий збір в сумі 3750,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №77 від 25.11.2019, яке знаходиться в матеріалах справи (а.с. 3).

Також, частинами 1 та 2 ст.16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

З метою отримання правової допомоги щодо ведення справи, позивачем укладено договір про надання правової допомоги б/н від 12.11.2019, відповідно до якого Адвокатське бюро Пузія Олексія Вікторовича в особі керуючого учасника ОСОБА_4 приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі і на умовах, передбачених договором (а.с. 48). На підставі договору про надання правової допомоги б/н від 12.11.2019 на ПП «Юг Ойл» виписано ордер про надання правничої (правової) допомоги Серія АР № 1006290 від 12.11.2019 (а.с. 49).

Відповідно до підписаного акту б/н про прийняття послуг з надання правової допомоги від 17.03.2020, Адвокатське бюро Пузія Олексія Вікторовича надало професійну правову допомогу з: підготовки позовної заяви; представництва інтересів позивача в судовому засіданні 21.01.2020 в Запорізькому окружному адміністративному суді; підготовки відповіді на відзив; представництва інтересів позивача в судовому засіданні 16.03.2020 в Запорізькому окружному адміністративному суді.

Загальна вартість виконаних робіт (наданих послуг) складає 17000,00 грн.

26.11.2019 Адвокатське бюро ОСОБА_4 виставило рахунок на оплату послуги підготовка позову визнання протиправним та скасування повідомлення-рішення ГУ ДПС у Херсонській області №168 на суму 8000,00 грн. Зазначена сума була сплачена позивачем в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №80 від 26.11.2019.

09.01.2020 Адвокатське бюро Пузія Олексія Вікторовича виставило рахунок на оплату послуги підготовка відповіді на відзив по справі 280/5910/19 №5 на суму 3000,00 грн. Зазначена сума була сплачена позивачем в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 3 від 10.01.2020.

17.01.2020 Адвокатське бюро Пузія Олексія Вікторовича виставило рахунок на оплату послуги представництва інтересів позивача в судовому засіданні 21.01.2020 в Запорізькому окружному адміністративному суді в судовому засіданні по справі 280/5910/19 № 10 на суму 3000,00 грн. Зазначена сума була сплачена позивачем в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 9 від 17.01.2020.

12.03.2020 Адвокатське бюро Пузія Олексія Вікторовича виставило рахунок на оплату послуги представництва інтересів позивача в судовому засіданні 16.03.2020 в Запорізькому окружному адміністративному суді в судовому засіданні по справі 280/5910/19 №55 на суму 3000,00 грн. Зазначена сума була сплачена позивачем в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 76 від 16.03.2020.

Позовна заява була складена та підписана адвокатом Пузієм Олексієм Вікторовичем. Всі документи додані до позову також завірені Адвокатським бюро ОСОБА_4 . Адвокат Пузій О.В. надав достатньо доказів того, що він надавав послуги правової допомоги.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) у справі «Лавентс проти Латвії» наголосив, що відшкодовуванню підлягають лише витрати, які мають розумний розмір.

Як зазначено ЄСПЛ у п.268 Рішення по справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 (Заява № 19336/04): «Згідно з практикою Суду, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п.30, ECHR 1999-V).».

Аналогічну практику вирішення питання судових витрат застосовано ЄСПЛ у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пп.34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п.80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п.88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004.

З урахуванням вищевикладених обставин, норм права та практики Європейського суду з прав людини, вимоги щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного підприємства «Юг Ойл» (пр-т Богдана Хмельницького, буд. 19, м. Мелітополь, Запорізька область, 72312, ) до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі (пр-т Ушакова, буд. 75, м. Херсон, 73026, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі №06150506 від 05.11.2019.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі (пр-т Ушакова, буд. 75, м. Херсон, 73026, ) на користь Приватного підприємства «Юг Ойл» (пр-т Богдана Хмельницького, буд. 19, м. Мелітополь, Запорізька область, 72312, ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 3750,00 грн. (три тисячі сімсот п`ятдесят гривень 00 копійок) та судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 17000,00 грн. (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Роз`яснити учасникам справи, що відповідно до пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України у перебіг встановленого строку для подання апеляційної скарги не враховується строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), запроваджений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 (із змінами та доповненнями).

Суддя Р.В. Кисіль