Справа № 400/1596/20
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2020-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/1596/20
Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадженняв місті Одесі апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року (суддя Птичкіна В.В., м. Миколаїв, повний текст рішення складений 12 травня 2020 року) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича, за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», про визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:

13 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р.В., за участю третьої особи ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», в якому просила визнати протиправними та скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р.В. (далі приватний виконавець Клименко Р.В.) від 31.03.2020 про відкриття виконавчого провадження №61678367 та про арешт коштів боржника.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 був задоволений. Визнано протиправними та скасовано постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича від 31.03.2020 року про відкриття виконавчого провадження №61678367 та від 31.03.2020 року про арешт коштів боржника.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням приватний виконавець Клименко Р.В. подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Апелянт вказує на те, що у поданому представником Товариства виконавчому написі було вказано, що позивачка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тобто в межах виконавчого округу міста Києва, тому перешкод для відкриття виконавчого провадження не було. Також, апелянт заперечує, що обов`язком виконавця є перевірка до відкриття виконавчого провадження відомостей, вказаних у виконавчому документі.

Позивачка надіслала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначила про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку письмового провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 31.03.2020 представник третьої особи ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» подав приватному виконавцю Клименку Р.В. заяву (від 17.03.2020 вих. № 14134257) (а.с. 61) про примусове виконання рішення виконавчого напису від 20.02.2020 за №521, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Дар`єю Ігорівною, про стягнення з ОСОБА_1 коштів в сумі 27029,85 грн.

Підставою для початку виконавчих дій став наявний у матеріалах справи укладений 11.07.2008 між Відкритим акціонерним товариством «РОДОВІД БАНК» і ОСОБА_1 Договір №Ск-1194-015522/7-2008 (а.с. 75-82), предметом якого було, зокрема, надання позивачці споживчого кредиту в сумі 14 999,88 грн., який ОСОБА_1 мала повністю виплатити не пізніше 11.07.2010 року.

Відповідно до матеріалів справи факт укладання такого договору та наявність боргових зобов`язань позивачкою не заперечуються.

31.03.2020 року приватний виконавець Клименко Р.В. відкрив виконавче провадження №61678367 за вищевказаною заявою товариства та виніс постанову про арешт коштів ОСОБА_1 .

Вважаючи такі дії відповідача приватного виконавця протиправними та не погоджуючись з оскаржуваними постановами, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що приватний виконавець при винесенні спірних постанов не перевірив адресу проживання позивачки та, взагалі, стягнення безспірної заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, не може бути здійснено на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у виконавчому документі - виконавчому написі №521від 20.02.2020 року, виданому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловой Д.І., зазначено місце реєстрації боржника - АДРЕСА_2 та місце проживання боржника - АДРЕСА_3 .

Тобто, у виконавчому документі нотаріусом було вказано, що місце проживання боржника ОСОБА_1 є місто Київ.

Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» установлено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Крім того, ч. 1 ст. 24 вказаного Закону визначено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

За змістом ч. 1 ст. 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».

Аналіз змісту вказаних законів дозволяє зробити висновок про те, що стягувач наділений правом вибору місця виконання рішення.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що чинною редакцією Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено проведення виконавчих дій, спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 25 січня 2019 року у справі №511/1342/17.

Також, статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачений перелік рішень, що підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів - виконавчі написи нотаріусів.

Вимоги до виконавчого документа визначені ч. 1 ст. 4 Закону України, а саме: у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Частиною 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» установлено, що виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Так, приватним виконавцем було перевірено виконавчий напис на вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання приватним виконавцем наведений у ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Системний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку що виконавчий напис №521 від 20.02.2020 р., виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Д.І., відповідає вимогам до виконавчого документу, стягнення за яким проводиться у порядку, визначеному Закону України «Про виконавче провадження».

Водночас, колегія суддів зауважує, що нормами чинного законодавства не передбачено права виконавця давати правову оцінку діям нотаріуса при вчиненні виконавчого напису №521 від 20.02.2020 року. Більш того, правомірність таких дій не була предметом судового розгляду у даній адміністративної справи.

Разом з тим, апеляційний суд не може погодитись з висновком суду першої інстанції, що виконавчий напис, який був поданий відповідачу із заявою про примусове виконання рішення, був вчинений всупереч статті 87 Закону «Про нотаріат» не відповідає дійсності, адже під час здійснення виконавчих дій приватний виконавець керується Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, а не Законом України «Про нотаріат».

Так, виконавчий напис №521 від 20.02.2020 року, що виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Д.І., є чинним, не визнавався таким, що не підлягає виконанню, не був оскарженим та скасованим у судовому порядку.

Тобто, у приватного виконавця станом на день винесення постанови про відкриття виконавчого провадження не було підстав для повернення виконавчого документу стягувачу.

Отже, з матеріалів справи та аналізу наведених норм слідує, що оскільки до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р.В. надійшов виконавчий документ - виконавчий напис №521 від 20.02.2020 р., що виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Д.І., у якому зазначено, що боржник проживає у межах виконавчого округу м. Києва, у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61671064 обґрунтовано, та з урахуванням норм ст.24, 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо постанови виконавця про арешт коштів боржника, то колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт майна (коштів) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Разом з тим, в заяві стягувача про примусове виконання рішення зазначено «накласти арешт на все рухоме майно, грошові кошти на банківських рахунках боржника в межах суми заборгованості».

Так, виконавець відкриває виконавче провадження на підставі заяви стягувача, в якій він має право зазначити будь-які відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місцепроживання, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місце знаходження тощо).

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржувану постанову про арешт коштів боржника приватним виконавцем винесено у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» задля забезпечення реального виконання боржником рішення, якою накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках у банківських установах та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника.

Тобто, в даному випадку приватним виконавцем Клименком Р.В. жодним чином не порушено вимоги ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, з матеріалів справи та аналізу наведених норм вбачається, що постанови про відкриття виконавчого провадження та про арешт коштів боржника в межах виконавчого провадження ВП №61678367 від 31 березня 2020 року відповідають нормам Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити, що при зверненні до суду за захистом свої прав позивачкою було обрано невірний спосіб захисту свого права.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачка заперечує факт проживання за адресою АДРЕСА_3 .

Проте, висновок щодо проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_3 було зроблено відповідачем на підставі виконавчого напису від 20.02.2020 року №521, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Д.І.

Як вбачається з матеріалів справи та вже зазначалось вище, вказаний виконавчий напис є чинним та у судовому порядку не оскаржувався.

Разом з тим, з урахуванням незгоди позивачки з висновками виконавчого напису, належним способом захисту права позивачки було б судове оскарження саме виконавчого напису від 20.02.2020 року №521.

Також доцільно звернути увагу на те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а саме принцип рівності сторін.

Так, як встановлено судом та вже зазначалось вище, відповідачем до суду першої інстанції було надано матеріали виконавчого провадження та відзив на позовну заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування постанов від 31.03.2020 ВП №61678367.

У вищезазначених матеріалах справи відповідачем в повному обсязі викладено обставини щодо відкриття виконавчого провадження за місцем проживанням боржника. А саме за виконавчим документом - виконавчим написом №521 від 20.02.2020 року встановлено, що місце проживання боржника - ОСОБА_1 знаходиться в межах виконавчого округу м. Києва. Та ж сама інформація була вказана і самим стягувачем у заяві про примусове виконання рішення. Крім того, на підтвердження всього зазначеного до відзиву додано копії заяви стягувача про примусове виконання виконавчого напису №521 від 20.02.2020 року.

Проте, суд першої інстанції взагалі не надав жодної оцінки доказам, наданим приватним виконавцем, що в свою чергу порушує принцип рівності сторін, який гарантовано і закріплює рівність усіх у правах і свободах.

Разом з цим, при винесенні рішення судом першої інстанції в повному обсязі досліджено докази, надані позивачем - ОСОБА_1 .

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Крім того, у Рішенні Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11- рп/2012 зроблено висновок, що конституційна засада рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч. 1 ст. 55 Конституції України; ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст. 24 Основного Закону України, і стосується, зокрема, сфери судочинства; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав.

Таким чином, суд першої інстанції проаналізувавши лише докази надані позивачем, дійшов помилкового висновку, що виконавче провадження №61678367 відповідачем відкрито протиправно.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права.

Відтак, апеляційна скарга приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р.В. підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням у справі нового рішення.

Керуючись статтями 272, 287, 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича - задовольнити повністю.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича, за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», про визнання протиправними та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р.В. від 31.03.2020 про відкриття виконавчого провадження №61678367 та про арешт коштів боржника - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду відповідно до ч. 4 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя І.П.Косцова

Суддя Ю.В.Осіпов