Справа № 200/4724/20-а
Суддя: Хохленков О.В.
Дата ухвалення: 2020-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2020 р. Справа№200/4724/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хохленкова О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог, позивачка зазначає, що 24 травня 2019 року вона звернулася з заявою № 1249 про призначення пенсії за вислугу років як працівник охорони здоров`я згідно із ст. 55 п. «е» Закону України «Про пенсійне забезпечення» до Покровського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області (відповідач). Рішенням відповідача № 1249 від 03.07.2019 р. ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з недостатністю спеціального стажу.

Періоди роботи: з 08.08.1985 р. по 29.11.1988 р. на посаді лаборанта відділення хронічного гемодіалізу та трансплантації нирок Обласної клінічної лікарні ім. Калініна з 09.12.1988 р. по 31.12.1988 р. на посаді лаборанта відділення профілактики Міської лікарні № 4 м. Макіївки,

з 01.01.1989 р. по 31.12.1994 р. на посаді фельдшера лаборанта відділення профілактики Міської лікарні № 4 м. Макіївки,

з 02.03.1995 р. по 28.02.1996 р. на посаді фельдшера лаборанта біохіміка Міської лікарні № 4 м. Макіївки,

з 01.03.1996 р. по 31.03.1996 р. на посаді клінічного лаборанта лабораторії Міської лікарні № 4 м. Макіївки.

не враховані відповідачем до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, оскільки назви посад, на яких працювала позивачка не передбачені номенклатурою спеціальностей середніх медичних працівників, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України № 146 від 23 жовтня 1991 р.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/10053/19-а від 16 жовтня 2019 року було визнано протиправним та скасовано рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 1249 від 03 липня 2019 року про відмову у призначенні пенсії, зобов`язано Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву від 03 липня 2019 року про призначення пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Рішення суду набрало законної сили 20.12.2019 р. Виконавчий лист було пред`явлено до виконання 12.03.2020 р. 17.03.2020 р. було відкрито виконавче провадження ВП № 61564846.

Відповідач на підставі вказаного вище рішення суду повторно розглянув заяву та знову прийняв рішення про відмову в призначенні пенсії № 1249 від 14.01.2020 р., на цей раз аргументуючи свою відмову вже іншою причиною.

В оскаржуваному рішенні № 1249 від 14.01.2020 р. відповідач зарахував до спеціального стажу тільки періоди роботи: з 01.01.1995 р. по 01.03.1995 р. на посаді фельдшера-лаборанта клінічного клініко-діагностичної лабораторії Міської лікарні № 4 м. Макіївки; з 01.04.1996 р. по 30.06.2014 р. на різних посадах Міської лікарні № 4 м. Макіївки, тобто ті ж самі 18 років 3 місяці, що і в попередньому рішенні про відмову у призначенні пенсії № 1249 від 03.07.2019р.

Що стосується спірних періодів роботи, які відповідач при первинному зверненні не зарахував до спеціального стажу роботи:

з 08.08.1985 р. по 29.11.1988 р. на посаді лаборанта відділення хронічного гемодіалізу та трансплантації нирок Обласної клінічної лікарні ім. Калініна;

з 09.12.1988 р. по 31.12.1988 р. на посаді лаборанта відділення профілактики Міської лікарні № 4 м. Макіївки;

з 01.01.1989 р. по 31.12.1994 р. на посаді фельдшера лаборанта відділення профілактики Міської лікарні № 4 м. Макіївки;

з 02.03.1995 р. по 28.02.1996 р. на посаді фельдшера лаборанта біохіміка Міської лікарні № 4 м. Макіївки;

з 01.03.1996 р. по 31.03.1996 р. на посаді клінічного лаборанта лабораторії Міської лікарні № 4 м. Макіївки, повторно були не зараховані відповідачем до спеціального стажу.

Позивачка не погоджується з рішенням Покровського ОУ ПФУ у Донецькій області та просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії № 1249 від 14.01.2020 р.

зобов`язати відповідача, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувати до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, періоди роботи: з 08.08.1985 р. по 29.11.1988 р. на посаді лаборанта відділення хронічного гемодіалізу та трансплантації нирок Обласної клінічної лікарні ім. Калініна; з 09.12.1988 р. по 31.12.1988 р. на посаді лаборанта відділення профілактики Міської лікарні № 4 м. Макіївки; з 01.01.1989 р. по 31.12.1994 р. на посаді фельдшера лаборанта відділення профілактики Міської лікарні № 4 м. Макіївки; з 02.03.1995 р. по 28.02.1996 р. на посаді фельдшера лаборанта біохіміка Міської лікарні № 4 м. Макіївки; з 01.03.1996 р. по 31.03.1996 р. на посаді клінічного лаборанта лабораторії Міської лікарні № 4 м. Макіївки.

Зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву за № 1249 від 24.05.2019 р. про призначення пенсії за вислугу років з урахуванням зарахованих до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, періодів роботи: з 08.08.1985 р. по 29.11.1988 р. на посаді лаборанта відділення хронічного гемодіалізу та трансплантації нирок Обласної клінічної лікарні ім. Калініна; з 09.12.1988 р. по 31.12.1988 р. на посаді лаборанта відділення профілактики Міської лікарні № 4 м. Макіївки; з 01.01.1989 р. по 31.12.1994 р. на посаді фельдшера лаборанта відділення профілактики Міської лікарні № 4 м. Макіївки; з 02.03.1995 р. по 28.02.1996 р. на посаді фельдшера лаборанта біохіміка Міської лікарні № 4 м. Макіївки; з 01.03.1996 р. по 31.03.1996 р. на посаді клінічного лаборанта лабораторії Міської лікарні № 4 м. Макіївки.

У зв`язку з тим, що позовна заява була подана без дотримання вимог статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалою Донецького окружного адміністративного суду позовна заява була залишена без руху. Позивачу був встановлений строк для усунення недоліків, шляхом надання суду доказів сплати судового збору в належному розмірі та надання копії паспорта, копії РНОКПП, копії довідки внутрішньо переміщеної особи та номери засобів зв`язку.

Позивач виконав вимоги ухвали, тим самим усунувши недоліки позовної заяви.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи.

15 липня 2020 року відповідач надав через канцелярію суду відзив на адміністративний позов, відповідно до якого просив суд відмовити в задоволені позовних вимог.

Свою позицію відповідач вмотивовував наступним.

ОСОБА_1 звернулась до Управління із заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно із п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Рішенням Управління від 14.01.2020 було відмовлено у призначенні наступних підстав.

Згідно трудової книжки НОМЕР_7 , позивачка працювала:

з 08.08.1985 р. по 29.11.1988 р. на посаді лаборанта відділення хронічного гемодіалізу та трансплантації нирок Обласної клінічної лікарні ім. Калініна;

з 09.12.1988 р. по 31.12.1988 р. на посаді лаборанта відділення профілактики Міської лікарні № 4 м. Макіївки;

з 02.03.1995 р. по 28.02.1996 р. на посаді фельдшера лаборанта біохіміка Міської лікарні № 4 м. Макіївки;

з 01.03.1996 р. по 31.03.1996 р. на посаді клінічного лаборанта лабораторії Міської лікарні № 4 м. Макіївки, оскільки дані посади відсутні в класифікаторі, неможливо зробити однозначні виводи щодо зарахування роботи на даних посадах до стажу, який дає право на пенсію за вислугу років без уточнюючих довідок. Але лікарня ім. Калініна м. Донецька та міська лікарня № 4 м. Макіївки знаходяться на тимчасово непідконтрольній Україні території. За таких обставин, відповідач просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

Позивачка, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Гірницьким РВ УМВС України в м.Макіївці 24.05.1996 року, РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_1 (а.с.38-39).

Відповідач, Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, яке є юридичною особою , 85323, Донецька область, місто Мирноград, вулиця Центральна, 13 та суб`єктом владних повноважень.

24 травня 2019 року позивачка звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугою років згідно пункту "е" ст.. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". До заяви позивач надала наступні документи: заяву, копії сторінок паспорта, ідентифікаційного коду; трудову книжку НОМЕР_7 з датою заповнення від 08 серпня 1985 року та її копію; довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 23 травня 2019 року № 1455-, яка видана Управлінням соціального захисту населення Мирноградської міської ради; диплом про навчання НОМЕР_10 від 04 липня 1985 року; свідоцтво про шлюб НОМЕР_11 від 28 січня1987 року.

Рішенням № 1249 від 03 липня 2019 року відповідач відмовив в призначенні пенсії за вислугою років згідно ст.55 "е" Закону України " Про пенсійне забезпечення ", в рішенні зазначено, що згідно номенклатури спеціальностей середніх медичних працівників та трудової книжки до стажу за вислугу років було включено такі періоди: з 01січня 1995 року по 01 березня 1995, з 01 квітня 1996 по 31 грудня 2003, з 01 січня 2004 року по 30 червня 2014. Відповідно до рішення № 1249 стаж для призначення пенсії за вислугу років склав 18 років 3 місяці, що недостатньо для призначення даного виду пенсії.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/10053/19-а від 16 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 до відповідача Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про скасування рішення відповідача та зобов`язання відповідача вчинити певні дії, задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 1249 від 03 липня 2019 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03 липня 2019 року про призначення пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Правова позиція, що викладена у рішенні Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/10053/19-а від 16 жовтня 2019 року, полягає в наступному.

Відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення:

які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту, 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними, зокрема, такого віку:

51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року.

На момент звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії позивач досягла віку 51 рік 6 місяців.

Відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е"-"ж" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до пункту "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Згідно статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється постановою Кабінетом Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, де зазначено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

З копії трудової книжки позивача Серії НОМЕР_7 вбачається, що з 08 серпня 1985 року по 29 листопада 1988 року працювала на посаді лаборанта відділення хронічного гемодіалізу та трансплантації нирок Обласної клінічної лікарні ім. Калініна, з 09 грудня 1988 року по 31 грудня 1988 року на посаді лаборанта відділення профілактики Міської лікарні № 4 м. Макіївки, з 01 січня 1989 року по 31 грудня 1994 року на посаді фельдшера лаборанта відділення профілактики Міської лікарні № 4 м. Макіївки, з 02 березня 1995 року по 28 лютого 1996 року на посаді фельдшера лаборанта біохіміка Міської лікарні № 4 м. Макіївки, з 01 березня 1996 року по 31 березня 1996 року на посаді клінічного лаборанта лабораторії Міської лікарні № 4 м. Макіївки.

Позивач на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", працювала в закладі комунальної форми власності на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е"-"ж" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909, передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) таких закладів і установ: лікарняні заклади, лікувально- профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно- поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

Судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом, однак, рішенням № 1249 від 14.01.2020 р. відповідач відмовив в призначенні пенсії за вислугою років згідно ст.55 "е" Закону України " Про пенсійне забезпечення ".

Періоди роботи: з 08.08.1985 р. по 29.11.1988 р. на посаді лаборанта відділення хронічного гемодіалізу та трансплантації нирок Обласної клінічної лікарні ім. Калініна;

з 09.12.1988 р. по 31.12.1988 р. на посаді лаборанта відділення профілактики Міської лікарні № 4 м. Макіївки;

з 01.01.1989 р. по 31.12.1994 р. на посаді фельдшера лаборанта відділення профілактики Міської лікарні № 4 м. Макіївки;

з 02.03.1995 р. по 28.02.1996 р. на посаді фельдшера лаборанта біохіміка Міської лікарні № 4 м. Макіївки;

з 01.03.1996 р. по 31.03.1996 р. на посаді клінічного лаборанта лабораторії Міської лікарні № 4 м. Макіївки, повторно не були зараховані відповідачем до спеціального стажу, оскільки дані посади відсутні в класифікаторі, неможливо зробити однозначні виводи щодо зарахування роботи на даних посадах до стажу, який дає право на пенсію за вислугу років без уточнюючих довідок. Але лікарня ім. Калініна м. Донецька та міська лікарня № 4 м. Макіївки знаходяться на тимчасово непідконтрольній Україні території.

Спірним питанням у даній справі є наявність чи відсутність у позивача права на зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 08.08.1985 р. по 29.11.1988 р. на посаді лаборанта відділення хронічного гемодіалізу та трансплантації нирок Обласної клінічної лікарні ім. Калініна; з 09.12.1988 р. по 31.12.1988 р. на посаді лаборанта відділення профілактики Міської лікарні № 4 м. Макіївки; з 01.01.1989 р. по 31.12.1994 р. на посаді фельдшера лаборанта відділення профілактики Міської лікарні № 4 м. Макіївки; з 02.03.1995 р. по 28.02.1996 р. на посаді фельдшера лаборанта біохіміка Міської лікарні № 4 м. Макіївки; з 01.03.1996 р. по 31.03.1996 р. на посаді клінічного лаборанта лабораторії Міської лікарні № 4 м. Макіївки.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Положеннями статті 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788 та ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Підтвердженням (доказом), що позивач, у вищезазначені періоди (які не зараховані позивачу до пільгового стажу) працював повний робочий день - є записи в його трудовій книжці.

Водночас, за приписами наведеної норми уточнюючі довідки для підтвердження трудового стажу необхідно надавати лише в разі, коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

З копії трудової книжки позивачки Серії НОМЕР_7 вбачається, що з 08.08.1985 р. по 29.11.1988 р. на посаді лаборанта відділення хронічного гемодіалізу та трансплантації нирок Обласної клінічної лікарні ім. Калініна; з 09.12.1988 р. по 31.12.1988 р. на посаді лаборанта відділення профілактики Міської лікарні № 4 м. Макіївки; з 01.01.1989 р. по 31.12.1994 р. на посаді фельдшера лаборанта відділення профілактики Міської лікарні № 4 м. Макіївки; з 02.03.1995 р. по 28.02.1996 р. на посаді фельдшера лаборанта біохіміка Міської лікарні № 4 м. Макіївки; з 01.03.1996 р. по 31.03.1996 р. на посаді клінічного лаборанта лабораторії Міської лікарні № 4 м. Макіївки.

Позивач на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", працювала в закладі комунальної форми власності на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е"-"ж" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909, передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) таких закладів і установ: лікарняні заклади, лікувально- профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно- поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

У практиці Міжнародного суду ООН сформувались «Намібійські винятки». Згідно ним, документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах "Лоізіду проти Туречиини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно положень статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначив ЄСПЛ у справі. Latvia (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі Будченко проти України (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивачки ґрунтується на положеннях чинного законодавства, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо).

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, відповідачем не доведено та не надано доказів на підтвердження правомірності прийнятого спірного рішення.

Відповідно до статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для зарахування до спеціального стажу спірних періодів роботи.

Згідно ч. 1 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

За наслідками судового розгляду суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тож, сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 840,80 гривень підлягає стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 1249 від 14.01.2020 року Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (85323, Донецька область, місто Мирноград, вулиця Центральна, 13, ) відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, періоди роботи: з 08.08.1985 р. по 29.11.1988 р. на посаді лаборанта відділення хронічного гемодіалізу та трансплантації нирок Обласної клінічної лікарні ім. Калініна; з 09.12.1988 р. по 31.12.1988 р. на посаді лаборанта відділення профілактики Міської лікарні № 4 м. Макіївки; з 01.01.1989 р. по 31.12.1994 р. на посаді фельдшера лаборанта відділення профілактики Міської лікарні № 4 м. Макіївки; з 02.03.1995 р. по 28.02.1996 р. на посаді фельдшера лаборанта біохіміка Міської лікарні № 4 м. Макіївки; з 01.03.1996 р. по 31.03.1996 р. на посаді клінічного лаборанта лабораторії Міської лікарні № 4 м. Макіївки.

Зобов`язати Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (85323, Донецька область, місто Мирноград, вулиця Центральна, 13, ) повторно розглянути заяву за № 1249 від 24.05.2019 р. про призначення пенсії за вислугу років з урахуванням зарахованих до спеціального стажу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) періодів роботи: з 08.08.1985 р. по 29.11.1988 р. на посаді лаборанта відділення хронічного гемодіалізу та трансплантації нирок Обласної клінічної лікарні ім. Калініна; з 09.12.1988 р. по 31.12.1988 р. на посаді лаборанта відділення профілактики Міської лікарні № 4 м. Макіївки; з 01.01.1989 р. по 31.12.1994 р. на посаді фельдшера лаборанта відділення профілактики Міської лікарні № 4 м. Макіївки; з 02.03.1995 р. по 28.02.1996 р. на посаді фельдшера лаборанта біохіміка Міської лікарні № 4 м. Макіївки; з 01.03.1996 р. по 31.03.1996 р. на посаді клінічного лаборанта лабораторії Міської лікарні № 4 м. Макіївки.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (85323, Донецька область, місто Мирноград, вулиця Центральна, 13, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) суму судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 15 липня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної

сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Роз`яснити сторонам, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 Кодексу адміністративного судочинства України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя О.В. Хохленков