Справа № 810/4103/18
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2020-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/4103/18 Суддя (судді) першої інстанції: Колеснікова І.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача: Беспалова О. О.

суддів: Ключковича В. Ю., Пилипенко О.Є.

за участю секретаря: Присяжної Д. В.

позивача ОСОБА_1 , представника позивача Покидька В.В., представника відповідача Циба О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2020 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: 07 квітня 2020 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Пухівської сільської ради Броварського району Київської області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Пухівської сільської ради Броварського району Київської області про визнання протиправним та скасування рішення Пухівської сільської ради Броварського району Київської області №1014-ХХVII-VII від 27.06.2018 про відмову ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для особистого селянського господарства, площею 0,20 га, по вулиці Набережній; зобов`язання Пухівської сільської ради Броварського району Київської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для особистого селянського господарства, площею 0,20 га у

АДРЕСА_1. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15.11.2018 в адміністративній справі №810/4103/18, яке залишено в силі постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2019, позовні вимоги ОСОБА_1 до Пухівської сільської ради Броварського району Київської області задоволено повністю.

Постановою Верховного Суду від 16.05.2019 в адміністративній справі №810/4103/18 касаційну скаргу Пухівської сільської ради Броварського району Київської області задоволено частково, рішення Київського окружного адміністративного суду від 15.11.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2019 у справі №810/4103/18 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення суду прийнято судом на підставі неналежних та недопустимих доказів. Зокрема, керувався наданими відповідачем неналежними доказами.

Апелянт зазначає, що копія викопіювання Генерального плану села Пухівка надана відповідачем не є належним доказом у справі, оскільки з неї неможливо встановити належність його до Генерального плану с. Пухівка.

Також апелянт зазначає, що судом безпідставно зроблено висновки, що ця земельна ділянка відведена у комунальну власність для будівництва та обслуговування будівель громадської забудови, оскільки надана відповідачем документація не відповідає вимогам ст.ст. 74,75,94 КАС України, а сам генеральний план відсутній, що унеможливлює встановлення походження таких доказів.

Апелянтом зазначено, що відсутні будь-які докази прийняття відповідачем рішення про віднесення до земель загального користування земельної ділянки площею 0,20га, на яку вказав позивач у графічному матеріалі, відтак, посилання суду на цю обставину, як на доказ правомірності оскаржуваного рішення є безпідставними.

До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив, зареєстрований 15.07.2020р. за вх. № 24038, відповідно до якого відповідач щодо задоволення апеляційної скарги заперечує. Відповідач зазначає, що на час винесення оскаржуваного рішення Генеральним планом села Пухівка бажану позивачем земельну ділянку віднесено до земель, які використовуються для забезпечення діяльності органів місцевого самоврядування, оскільки вказана земельна ділянка знаходиться між запроектованими будівлею стадіону та школою в селі Пухівка і зарезервована Генеральним планом для потреб всього населення села Пухівка.

Крім того, до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив, зареєстрований 16.07.2020р. за вх. № 24168, що за своїм змістом є аналогічним відзиву поданому 15.07.2020р.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб що з`явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до Пухівської сільської ради з клопотанням від 04.06.2018 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,20 га, яка розташована по вул . Набережній в с. Пухівка Броварського району Київської області, до якої додано графічний матеріал з бажаним місцем розташування земельної ділянки.

Рішенням Пухівської сільської ради Броварського району Київської області від 27.06.2018 №1014-ХХVII-VII позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,20 га, яка розташована по вул. Набережній в с. Пухівка в зв`язку з невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генерального плану села та іншої містобудівної документації, оскільки вказана на картографічному матеріалі земельна ділянка згідно Генерального плану села відноситься до земель, які використовуються для забезпечення діяльності органів місцевого самоврядування та земель загального користування, які не можуть передаватися у приватну власність громадян та в зв`язку з відсутністю розробленого плану зонування та детального плану території (т.1 а.с. 10).

Вважаючи протиправною відмову відповідача в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на підставі поданого клопотання, позивач звернувся з позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходи в з того, що розташування бажаної земельної ділянки не відповідає вимогам генерального плану населеного пункту, що відповідно до частини сьомої статті 118 ЗК України є підставою для відмови особі у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки у власність.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Основним нормативним актом, який регулює земельні відносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 №2768-ІІІ (з наступними змінами і доповненнями, в чинній на момент виникнення спірних відносин редакції, далі по тексту - Земельний кодекс).

Відповідно до частини першої статті 3 Земельного кодексу, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 78 Земельного кодексу визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками (частина перша).

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них (частина друга).

Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності (частина третя).

Згідно пункту "б" частини першої статті 81 Земельного кодексу, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до статті 83 Земельного кодексу, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю (частина перша).

У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування (частина друга).

За приписами пунктів "а" та "д" частини четвертої статті 83 Земельного кодексу, до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо); земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності органів місцевого самоврядування.

Згідно статті 116 Земельного кодексу, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (абзац перший частини першої). Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга). Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (частина третя). Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (частина четверта).

Статтею 118 Земельного кодексу встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (частина шоста). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (абзац перший частини сьомої).

Відповідно до частини першої статті 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відтак, судом першої інстанції зроблено вірні висновки, що орган, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, може відмовити у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки виключно з підстав невідповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Більш того, з аналізу наведених норм вбачається, що землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо) та земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності органів місцевого самоврядування, є землями комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність.

Як вбачається із спірного рішення Пухівської сільської ради від 27.06.2018 №1014-ХХVII-VII, позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,20 га в с. Пухівка вул. Набережна, в зв`язку з тим, що вказана на картографічному матеріалі земельна ділянка згідно Генерального плану села зарезервована для громадського центру.

Отже, оскільки така підстава відмови, як невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів чітко передбачена статтею 118 Земельного кодексу України, та доведена відповідачем під час розгляду справи по суті належними та допустимими доказами у відповідності до частини другої ст. 77 КАС України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 №3038-VI (далі по тексту - Закон №3038-VI), генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.

Частиною першою статті 16 Закону №3038-VI встановлено, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях.

Відповідно до статті 17 Закону №3038-VI генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід`ємною частиною генерального плану.

Послідовність виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту та документації із землеустрою визначається будівельними нормами, державними стандартами і правилами та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення) містобудівної документації, яке складається і затверджується її замовником за погодженням з розробником.

У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану (частина перша).

Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів (абзац перший частини другої).

Виконавчі органи сільських, селищних і міських рад, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації є замовниками, організовують розроблення, внесення змін та подання генерального плану населеного пункту на розгляд відповідної сільської, селищної, міської ради (частина п`ята).

Рішення про розроблення генерального плану приймає відповідна сільська, селищна, міська рада (частина шоста).

Строк дії генерального плану населеного пункту не обмежується (частина восьма).

Як вбачається із наданих доказів та вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Пухівської сільської ради Броварського району Київської області від 25.06.2010 №1265-ХХХІV-V затверджено генеральний план с. Пухівка, розроблений Державним підприємством «Український державний науково-дослідний і проектний інститут цивільного сільського будівництва».

Так, пунктом 2.2.1 зазначеного генерального плану передбачено, зокрема, формування громадського центру в розвиток існуючого громадського центру по вул. Леніна та Набережна, до складу якого включено центр дозвілля, торгівельно-розважальний комплекс, офіси, школу, відкриті площинні спортивні споруди, установи громадського харчування, ринковий комплекс, музей під відкритим небом, співоче поле, а також парк та інше.

З доданих позивачем до матеріалів справи графічних матеріалів, з бажаним місцем розташування земельної ділянки вбачається, що зазначена земельна ділянка знаходиться в межах земельної ділянки, на якій Генеральним планом села Пухівка передбачено розміщення громадського центру з об`єктами соціальної інфраструктури та адміністративними будівлями.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що бажане місце розташування земельної ділянки суперечить цільовому призначенню визначеному, Генеральним планом села Пухівка, що в силу частини сьомої статті 118 ЗК України є безумовною підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

При цьому, доводи позивача викладені як в апеляційній скарзі так і в судовому засіданні щодо відсутності Генерального плану є безпідставними та спростовуються наявними матеріалами справи.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що використання судом першої інстанціїї інформації розміщеної на офіційному сайті Пухівської сільської ради Броварського району Київської області (http://www.pukhivka-rada.gov.ua), зокрема Генерального плану села Пухівка є цілком правомірно, оскільки в силу положень Закону України "Про дослут до публічної інформації" та Указу Президента України від 31.07.2000 № 928/2000д «Про заходи щодо розвитку національної складової глобальної інформаційної мережі Інтернет та забезпечення широкого доступу до цієї мережі в Україні» інформація розміщена на офіційних веб-сайтах оргінів державної влади та місцевого самоврядування є офційним джерелом інформації.

Відтак, доводи апелянта щодо недопустимості викоритання судом першої інстанції Генерального плану села Пухвка, розміщеного на офіційному сайті Пухівської сільської ради Броварського району Київської області є безпідставним.

Таож безпідставними є доводи апелянта, що факт викрадення оригіналу Генерального плану населеного пункту с. Пухівка свідчить про відсутність чи нечинність такого Генерального плану.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315,316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Пухівської сільської ради Броварського району Київської області про визнання протиправним та скасування рішення залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов

Суддя В. Ю. Ключкович

Суддя О.Є. Пилипенко

(Повний текст постанови складено 16.07.2020 року)