Справа № 120/2675/20-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 липня 2020 р. справа № 120/2675/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

19.06.2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ПФУ у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 11.03.2020 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності, однак, 18.03.2020 року відповідачем прийнято рішення №51 про відмову в призначенні такої пенсії. Мотивуючи відмову відповідач зазначив, що позивачем до заяви про призначення пенсії не додано оригінал виписки з акту огляду МСЕК про визнання особою з інвалідністю.

На переконання позивача, відповідач, як орган, що призначає пенсію, мав самостійно одержати від МСЕК виписку з акта огляду МСЕК.

Вищевикладене, зумовило позивача звернутися з цим позовом до суду, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ у Вінницькій області №51 від 18.03.2020 року про відмову в призначенні йому пенсії по інвалідності;

- зобов`язати Головне управління ПФУ у Вінницькій області призначити йому пенсію по інвалідності з 11.03.2020 року.

Ухвалою суду від 24.06.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

14.07.2020 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому остання заперечує щодо задоволення адміністративного позову. Зокрема вказала, що відповідно до п.п. 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", до заяви про призначення пенсії по інвалідності додається виписка з акту огляду МСЕК про визнання особою з інвалідністю.

Зауважили, що при подачі заяви про призначення пенсії по інвалідності, оригінал виписки з акту огляду МСЕК про визнання особою з інвалідністю не надано.

Враховуючи вищевикладене, представник відповідача вважає, що Головним управлінням правомірно відмовлено позивачу в призначенні пенсії по інвалідності, у зв`язку з відсутністю виписки з акту огляду МСЕК про визнання заявника особою з інвалідністю.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні фактичні обставини.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААВ №557568 позивачу з 28.04.2014 встановлено 3 групу інвалідності.

11.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності. При цьому, до заяви додано: довідку про присвоєння ідентифікаційного номері; паспорт; трудова книжка; довідка про встановлення інвалідності; диплом; заява про спосіб виплати пенсії.

За результатом розгляду заяви позивача, 18.03.2020 року відповідачем прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії по інвалідності. Мотивуючи відмову зазначили, що при подачі заяви про призначення пенсії по інвалідності оригінал виписки з акту огляду МСЕК про визнання особою з інвалідністю не надано.

Згідно поданих довідок та за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу з бази даних реєстру застрахованих осіб, страховий стаж, який дає право на призначення пенсії по інвалідності, складає 32 роки 6 місяців 7 днів.

Не погоджуючись із таким рішенням та вважаючи, що відповідач протиправно відмовив в призначені пенсії, позивач звернувся з цим позовом до суду.

При цьому, суд наголошує, що спір щодо стажу позивача відсутній, позивач не погоджується виключно з мотивами відмови.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Основним законом, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі по тексту - Закон №1058-IV).

Частина 1 ст. 9 Закону № 1058-IV визначає, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно ч.1, 2 ст. 30 Закону № 1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Залежно від ступеня втрати працездатності визначено три групи інвалідності. Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством. Органи Пенсійного фонду та застрахована особа мають право в установленому законом порядку оскаржити рішення органів медико-соціальної експертизи ( ст.31 Закону № 1058-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону № 1058 особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років.

Частина 1 ст. 33 Закону № 1058 визначає, що пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю І групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 21 і 28 цього Закону.

Відповідно до ст. 34 Закону № 1058 пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Особам з інвалідністю, які досягли пенсійного віку, встановленого статею 26 цього Закону, пенсії по інвалідності призначаються довічно. Повторний огляд цих осіб з інвалідністю провадиться тільки за їх заявою.

Статтею 45 Закону №1058 передбачено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Відповідно до пункту 2 частини 1 вказаної статті пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських організацій осіб з інвалідністю.

Частиною дванадцятою статті 7 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" визначено, що Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

На виконання наведених норм Кабінетом Міністрів України прийнята Постанова №1317 від 03.12.2009 "Питання медико-соціальної експертизи", якою затвердженні Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Пунктом 6 цього Положення встановлено, що висновки комісії, реабілітаційні заходи, визначені в індивідуальній програмі реабілітації особи з інвалідністю, обов`язкові для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними підприємствами, установами та організаціями, в яких працює або перебуває особа з інвалідністю, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності.

Відповідно до пункту 24 Положення про медико-соціальну експертизу, комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акта огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акта огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.

Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 1.1 Порядку №22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Пунктом 1.6 Порядку №22-1 передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

За змістом пунктів 2.1 та 2.2 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії по інвалідності додаються такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637; 3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року; 4) документи про місце проживання (реєстрації) особи. Орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержану ним від МСЕК виписку з акта огляду МСЕК.

Судом встановлено, що позивачу з 28.04.2014 року встановлена ІІІ група інвалідності, що також підтверджується листами Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи від 19.03.2020 року та 27.05.2020 року.

Як вже зазначено вище, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії по інвалідності відповідач, посилаючись на п.2.2 Порядку 22-1, вказав, що при подачі заяви про призначення пенсії по інвалідності оригінал виписки з акту огляду МСЕК про визнання особою з інвалідністю не надано.

Разом з тим, пункт 2.2 Порядку 22-1 визначає, що до заяви про призначання пенсії по інвалідності додаються документи, перелічені в підпунктах 1-4 пункту 2.1 цього розділу. Орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержану ним від МСЕК виписку з акта огляду МСЕК.

Отже, виписки з акту огляду МСЕК має бути додана органом, що призначає пенсію. При цьому, 19.03.2020 року відповідачем направлено до Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи запит щодо надання інформації, в якому просив підтвердити факт визнання ОСОБА_1 особою з інвалідністю 3-ї групи внаслідок загального захворювання з 28.04.2014 року та надіслати дублікат довідки до акту огляду серія 10ААВ№557568 від 28.04.2014 року, оскільки первинний документ втрачено. До запиту надано копію довідки, яку видано ОСОБА_1

19.03.2020 року у відповідь на запит ВОЦ МСЕ повідомив, що ОСОБА_1 визнано особою з ІІІ групою інвалідності, від загального захворювання, безстроково. За результатами огляду була видання довідка серії 10 ААВ №557568. Надати дублікат довідки до акту огляду МСЕК ОСОБА_1 не є можливим, з огляду на те, що у довідці зазначається номер акту огляду МСЕК, на підставі якого вона видана і відноситься до документів сурової звітності.

Також слід вказати, що і у відповідь на адвокатський запит, ВОЦ МСЕ листом №3-1 від 27.05.2020 року повідомили, що ОСОБА_1 визнано особою з ІІІ групою інвалідності, від загального захворювання, безстроково. Вказали, що за результатами огляду МСЕК ОСОБА_1 видана довідка серії 10 ААВ № 557568, яка відноситься до довідок суворої звітності і складалася з 2 - х частин: виписка з акту огляду МСЕК, яка передана органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії та довідки до акту огляду МСЕК, яка була видана на руки ОСОБА_1 .

Вказані обставини дають підстав для висновку, що у зв`язку із втратою первинного документу, відповідач, застосовуючи норму п. 2.2 Порядку 22-1, яка покладає на нього обов`язок додати до заяви позивача одержану від МСЕК виписку з акта огляду МСЕК, переклав цей обов`язок на позивача, внаслідок чого відмовив у призначені пенсії.

На переконання суду, відсутність у пенсійного органу виписку з акта огляду МСЕК не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань призначення пенсії.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву, лише підтверджує неправомірність дій Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, оскільки факт визнання особою з інвалідністю підтверджується довідкою серії ААВ№557568 від 28.04.2014 року, листами Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи від 19.03.2020 року та 27.05.2020 року.

З огляду на вищезазначене, з метою захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення №51 від 18.03.2020 року про відмову у призначенні пенсії по інвалідності та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з моменту звернення за нею, тобто 11.03.2020 року.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Щодо вимоги позивача про стягнення судових втрат, слід вказати наступне.

Відповідно до положень статті 139 КАС України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати які підлягають відшкодуванню стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1681,60 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № №33927464 та 33928299 від 19.06.2020 року.

Разом з тим, слід вказати, що позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру, в той же час, зобов`язання вчинити певні дії є похідною вимогою від визнання протиправним та скасування рішення, що слід рахувати однією вимогою, відтак сплаті підлягає судовий збір в сумі 840,80 грн. (2102*0,4).

Таким чином, враховуючи те, що позов задоволено в повному обсязі, на користь позивача необхідно стягнути сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 840,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ПФУ у Вінницькій області.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до ч.1 та 2 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Щодо стягнення на користь позивача витрат понесених ним на правову допомогу адвоката, суд зазначає наступне.

В силу частин 2 та 3 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що в підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги від 19.06.2020 року, розрахункову квитанцію від 19.06.2020 року №621462, акт наданих послуг за Договором про правової допомоги від 19.06.2020 року.

Як видно з поданих документів, 19.06.2020 року між ОСОБА_1 та адвокатом Зінченком А.А. укладено Договір про надання правової допомоги.

Пункт 1 та 2 цього Договору визначає предмет договору, а саме надання клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу його діяльності в будь - якому статусі. Складання заяв, скарг, заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Надання правової допомоги здійснюється у наступних формах: консультації; розробка та правовий аналіз договорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності клієнтом; захист від протиправних дій посадових осіб органів державної влади, зокрема органів Державної фіскальної служби України; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; інші види послуг, які пов`язані з адвокатською діяльністю та виконанням Договору.

Згідно п.3 Договору, гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами та зазначені в додатку 1 до цього Договору.

Факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг, зразок якого є додатком 2 до цього Договору.

Згідно висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 09.04.2019 року у справі № 826/2689/15, надання належних та допустимих доказів на підтвердження витрат, понесених у зв`язку з вчиненням окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а також часу, витраченого на підготовку позовної заяви та інших процесуальних документів, з урахуванням тривалості розгляду справи, є підставою для задоволення вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу.

На підтвердження витрат понесених на правничу допомогу, позивачем надано розрахункову квитанцію від 19.06.2020 року №621462 про сплату адвокату 3000 грн.

Як вбачається із акта наданих послуг, загальна вартість послуг складає 3000 грн., які складаються з наступних послуг:

- попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин вартістю - 500 грн.;

- аналіз нормативно - правових актів та судової практики в аналогічних правовідносинах вартістю - 500 грн.;

- складання та оформлення позовної заяви вартістю - 2000 грн.;

З огляду на викладене, беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи значення справи для позивача, обсяг наданих адвокатом послуг, їх складність та час, необхідний для їх надання, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 3000 грн., що відповідатиме вимогам розумності та співмірності.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №51 від 18.03.2020 року про відмову в призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з 11.03.2020 року

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн. (три тисячі гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ).

Рішення у повному обсязі виготовлено: 16.07.2020 року.

Суддя Дончик Віталій Володимирович