Справа № 826/10852/18
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2020-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2020 року м. Київ № 826/10852/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., при секретарі судового засідання Моренко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією "Проктер енд Гембл Україна"
до Офісу великих платників податків Державної податкової служби України
провизнання протиправним та скасування рішення №9446/10/28-10-41-03-10 від 28.02.2018., зобов`язання вчинити дії

за участю представників:

від позивача: Козленко М.С.

від відповідача: Дубенко В.П

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією "Проктер енд Гембл Україна" із позовом до Офісу великих платників податків Державної податкової служби України, в якому просив суд: визнати протиправною відмову Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, оформлену листом від 28.02.2018 № 9446/10/28-10-41-03-10 про невизнання податковою декларацією та неприйняття уточнюючої податкової декларації з податку на прибуток за 2014 рік від 22.02.2018 року № ТОВ "ПРОКТЕР ЕНД ГЕМБЛ УКРАЇНА", зобов`язати Офіс великих платників податків Державної податкової служби прийняти уточнюючу податкову декларацію Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ПРОЕКТЕР ЕНД ГЕМБЛ УКРАЇНА" з податку на прибуток за 2014 рік, яка була подана 22 лютого 2018 року за № та вважати такою, що прийнята в день фактичного її отримання - 22 лютого 2018 року, зобов`язати Офіс великих платників податків Державної податкової служби внести показники уточнюючої податкової декларації з податку на прибуток від 22.02.2018 року № Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОКТЕР ЕНД ГЕМБЛ УКРАЇНА" за 2014 рік до інтегрованої картки платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОКТЕР ЕНД ГЕМБЛ УКРАЇНА" () та здійснити наступні коригування станом на 22.02.2018 року, а саме: виключити дані про суми штрафних санкцій у загальному розмірі 7 498 757 грн. (штрафу у розмірі 1 944 201 грн. та пені у розмірі 5 554 556 грн.), що були нараховані безпідставно в ході опрацювання уточнюючої декларації від 19.11.2015 року. змінити дані про суми надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОКТЕР ЕНД ГЕМБЛ УКРАЇНА", код 19341005, а саме: замість суми 13 336 848,75 грн. (тринадцять мільйонів триста тридцять шість тисяч вісімсот сорок вісім гривень сімдесят п`ять копійок), вказати суму 20 835 605, 75 грн. (двадцять мільйонів вісімсот тридцять п`ять тисяч шістсот п`ять гривень сімдесят п`ять копійок).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.07.2018 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Згідно протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями, адміністративну справу передано на розгляд судді Мазур А.С.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.05.2019 прийнято до провадження адміністративну справу №826/10852/18 та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.03.2020 закінчено підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті.

Так, позовні вимоги обґрунтовані тим, що при поданні позивачем уточнюючої податкової декларації з податку на прибуток за 2014 від 19.11.2015 позивач заповнив у рядку 36 (за старою формою) показник « 5 554 556» та у рядку 38 (за старою формою) показник « 1 944 201». Оскільки затверджена чинна форма декларації не передбачала окремих рядків для коригування заповнених рядків 36 (за старою формою) та 38 (за старою формою) для технічної можливості опрацювання декларації із відкоригованими показниками у інтегрованій картці, позивач заповнив рядок 30 уточнюючої декларації показником із від`ємним значенням «-7 498 757», що становить суму заповнених показників рядку 36 (за старою формою) та рядку 38 (за старою формою) уточнюючої декларації від 19.11.2015. При цьому, рядок 26 декларації Позивачем не заповнювався, оскільки із поданням цієї уточнюючої декларації не відбувається збільшення (зменшення) податкового зобов`язання 2014. На думку позивача, відсутність потрібної форми чи рядку у формі декларації не може стати підставою для завищення його грошових зобов`язань, у зв`язку з чим, позивач разом із уточнюючою декларацією подав доповнення у порядку п. 46.4 ст. 46 ПКУ, яке дозволяє ідентифікувати показники, що коригуються. Враховуючи викладене, уточнююча декларація від 22.02.2018 року повністю відповідала вимогам чинного законодавства, та є податковою звітністю у розумінні ПКУ. Крім того, єдиною підставою для відмови у прийнятті податкової декларації є відсутність обов`язкових реквізитів, встановлених п.п 48.3-48.4 ст. 48 ПКУ.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що уточнююча декларація не містить показників діяльності підприємства за 2014 рік та подана без жодного додатку, окрім заповненого на зменшення рядка 30 (сума штрафу (3%) при відображенні недоплати в уточнюючій податковій декларації з податку на прибуток підприємств). Крім того, у листі від 04.01.2016 №102/7/99-99-19-02-01-17 Державною фіскальною службою України, повідомлено про те, що у разі самостійного виправлення помилок в уточнюючій декларації за звітні (податкові) періоди до 1 січня 2015 року платниками заповнюються рядки 27 - 28, 30 - 31, 32, 34 - 35, 36 та 38 - 39 Декларації N 897, що відображають результат уточнення податкових зобов`язань.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що уточнююча декларація містить всі обов`язкові реквізити, передбачені п.п. 48.3, 48.4 ст. 48 Податкового кодексу України, у той же час, відповідачем не вказано які конкретні реквізити, передбачені вимогами п. 48.3 ст. 48 Податкового кодексу України, відсутні в поданій позивачем декларації. До того ж у листі від 04.01.2016 № 102/7/99-99-19-02-01-17 Державною фіскальною службою України повідомлено про те, що у разі самостійного виправлення помилок в уточнюючій декларації за звітні (податкові) періоди до січня 2015 року платниками заповнюються рядки 27-28, 30-31, 32, 34-35, 36 38-39 Декларації №897, що відображають результат уточнення податкових зобов`язань», що свідчить про те, що показники діяльності передбачені у рядках 01-25, заповнення показників не вимагається.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

19.11.2015 Товариство подало уточнюючу податкову декларацію за 2014 рік, в якій підприємство відобразило суму у розмірі 34 483 604 грн. у рядку 13.4. У зв`язку із цим у рядку 13.5 додатка ЗП відображається сума у розмірі 150 352 134 грн. (значення рядка 13.4 (34 483 604) + значення рядка 13.3 (115 868 530)).

У рядку 13.5.1 додатка ЗП до уточнюючої декларації за 2014 рік Підприємство відобразило суму у розмірі 131 693 664 грн., що є сумою 34 483 604 грн. (переплата 2013 року, не врахована в інтегрованій картці Підприємства) та 97 210 060 грн. (частина авансового внеску, сплаченого при виплаті дивідендів у 2014 році, яка дорівнює нарахованим у рядку 14 декларації податковим зобов`язанням за 2014 рік).

У рядку 13.5.2 додатка ЗП до уточнюючої декларації за 2014 рік Підприємство відображає суму у розмірі 18 658 470 грн. (що є частиною суми авансового внеску, сплаченого при виплаті дивідендів у 2014 році, яка перевищує суму нарахованого податку).

У рядку 23 уточнюючої декларації за 2014 рік Підприємство розраховує щомісячні авансові внески, які мають сплачуватись, починаючи з березня 2014 року,

В уточнюючій декларації за 2014 рік Підприємство розраховує штраф та пеню у зв`язку із самостійним виправленням помилок (рядки 36 та 38), оскільки без нарахування штрафу і пені уточнююча декларація буде прийнята лише до відома і переплата у розмірі 34 483 604 грн. не потрапить до інтегрованої картки Підприємства.

26.11.2015 листом № 95/11/15 позивач повідомив відповідача про те, що розрахунок штрафу та пені не відповідає вимогам Податкового кодексу України, а здійснено виключно з технічних причин, щоб така уточнююча декларація не отримала статус «до відома», а була прийнята та відображена в інтегрованій картці належним чином.

22.08.2017 листом №44441/10/28-10-41-03-10 Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України стосовно самостійно нарахованої штрафної санкції було зазначено про можливість виправлення помилки у складі звітної податкової декларації з податку на прибуток підприємств.

22.02.2018 позивачем була подана уточнююча податкова декларація з податку на прибуток підприємств , якою скориговано штраф та пеню (рядок 30). З цією уточнюючою декларацією також були подані доповнення.

28.02.2018 листом №9446/10/28-10-41-03-10 Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби України зазначив, що подана 22.02.2018 № ТОВ "Проктер енд Гембел Україна" уточнююча декларація з податку на прибуток підприємства за 2014 рік не містить показників діяльності підприємства за 2014 рік, подана без жодного додатку, окрім заповненого на зменшення рядка 30 (сума штрафу (3%) при відображенні недоплати в уточнюючій Податковій декларації з податку на прибуток підприємств), у зв`язку з чим, уточнююча податкова декларація з податку на прибуток за 2014 рік, подана 22.02.2018 № не вважається податковою декларацією.

Вважаючи своє право порушеним, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Розглядаючи адміністративний суд по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, є Податковий кодекс України (далі - ПКУ).

Відповідно до пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 ПКУ платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Згідно з п. 46.1 ст. 46 ПКУ податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

За п. 46.5 ст. 46 ПКУ форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

За змістом п. 48.1 ст. 48 ПКУ декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Згідно з п.48.2. ст.48 ПКУ обов`язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

В пункті 48.3 статті 48 ПКУ, зазначено, що податкова декларація повинна містити такі обов`язкові реквізити:

тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий);

звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація;

звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку);

повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами;

код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер;

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті);

місцезнаходження (місце проживання) платника податків;

найменування податкового органу, до якого подається звітність;

дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми);

інформація про додатки, що додаються до податкової декларації та є її невід`ємною частиною;

ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток посадових осіб платника податків;

підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Відповідно до п.48.7 ст.48 ПКУ податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

Пунктом 46.4 статті 46 ПКУ визначено, якщо платник податків вважає, що форма податкової декларації, визначена центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, збільшує або зменшує його податкові зобов`язання, всупереч нормам цього Кодексу з такого податку чи збору, він чає право зазначити цей факт у спеціально відведеному місці в податковій декларації.

У разі необхідності платник податків може подати разом з такою податковою декларацією доповнення до такої декларації, які складені за довільною формою, що вважатиметься невід`ємною частиною податкової декларації. Таке доповнення подається 5 поясненням мотивів його подання. Платник податків, який подає звітність в електронній формі, подає таке доповнення в електронній формі.

Загальний порядок виправлення помилок у податкових деклараціях (розрахунках) визначено ст. 50 ПКУ.

Відповідно до п. 50.1 ст. 50 ПКУ) у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених ст. 102 ПКУ) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку. Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені. При цьому, платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом.

Форма Податкової декларації з податку на прибуток підприємств затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.10.2015 № 897 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 28.04.2017 № 467) (далі - Декларація).

Декларація може подаватися платником податку як звітна, так і уточнююча (відповідні відмітки проставляються у полі 1 заголовної частини Декларації). При цьому якщо Декларація подається як уточнююча, то у полі 3 її заголовної частини зазначається звітний (податковий) період, за який здійснюється уточнення. Якщо виправлення помилок здійснюється у звітній (звітній новій) Декларації за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено помилки, то в додатку ВП до Декларації платник податку відображає правильні показники за податковий період, який уточнюється, та порівнюючи їх з відповідними рядками Декларації, що уточнюється, визначає суму збільшення (зменшення) податкового зобов`язання з податку на прибуток, суму пені та штрафу. Сума збільшення (зменшення) податкового зобов`язання, пені та штрафу з додатка ВП переноситься до частини «Виправлення помилок» (рядки 26 - 34) Декларації.

Показники Додатка ВП до Декларації відображаються у двох таблицях:

- показники таблиці 1 аналогічні показникам основної Декларації та відображають дані виправлених показників за звітний (податковий) період, що уточнюється;

- показники таблиці 2 відображають результати виправлення помилок, дані з яких переносяться до рядків 26 - 29, 31 - 33 Декларації.

Отже, платники податку, у яких базовим періодом є календарний рік, розраховують суму збільшення (зменшення) податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду, що уточняється (рядок 26 Декларації, рядок 26 таблиці 2 додатка ВП до Декларації), виходячи з сум податку на прибуток, зазначеного такими платниками у рядку 19 Декларації.

Якщо виправлення проводиться в уточнюючій Декларації, то додаток ВП до Декларації не заповнюється, а правильні значення доходів, фінансового результату до оподаткування, різниць, які виникають відповідно до ПКУ, об`єкта оподаткування податком на прибуток зазначаються в такій Декларації.

На підставі порівняння податкового зобов`язання такої Декларації та Декларації, що уточнюється, визначається сума збільшення (зменшення) податкового зобов`язання, штрафу та пені, які відображаються у частині «Виправлення помилок» Декларації (рядки 26 - 34).

У разі самостійного виправлення помилок за звітні (податкові) періоди до 01 січня 2015 року заповнюються показники таблиці 2, а у рядках таблиці 1 проставляються прочерки.

У разі самостійного виправлення помилок в уточнюючій Декларації за звітні (податкові) періоди до 01 січня 2015 року платниками заповнюються рядки 26-27, 29-30, 31, 33-34 Декларації, що відображають результат уточнення податкових зобов`язань.

Оскільки основні показники, що обраховуються для визначення об`єкта оподаткування за новими правилами, суттєво змінилися, то для самостійного виправлення помилок за новою формою за звітні (податкові) періоди до 01 січня 2015 року платники мають право скористатися нормами п. 46.4 ст. 46 розд. ІІ ПКУ щодо подання доповнення до податкової декларації.

Таким чином, виправлення помилок в уточнюючій декларації відображається так:

у рядках 27 - 28 та 30 - 31 - при уточненні показника (збільшенні або зменшенні) задекларованого податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду, що уточнюється;

у рядках 32 та 34 - 35 - при виправленні помилок з податку на прибуток, який утримується при виплаті доходів (прибутків) нерезидентів;

у рядках 36 та 38 - 39 - при виправленні помилок по авансових внесках з податку на прибуток підприємств.

Слід зауважити, що самостійне виправлення помилок можливе лише за умови подання декларації за звітний період, який уточнюється, і строки давності, визначені ст. 102 Податкового кодексу (1 095 днів, а у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до ст. 39 Кодексу - 2 555 днів), для такого уточнення не закінчилися.

Як вбачається із матеріалів справи, подані позивачем уточнююча податкова декларація з податку на прибуток підприємства за 2014 рік, містять всі необхідні реквізити, які передбачені пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України, крім того, уточнююча декларація була подана позивачем за формою податкової декларації, що затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.10.2015 № 897.

Позивач підтвердив, а відповідач не спростував того, що показники рядків 01-25 уточнюючої декларації від 19.11.2015 не змінились, а відтак, позивачем правомірно у декларації були зазначені всі, передбачені у ній показники, в тому числі, шляхом прокреслення окремих незаповнених рядків декларації, що також відповідає роз`ясненням у категорії 102.23.02, наданого Інформаційним департаментом ДФС й опублікованого на довідковому ресурсі «ЗІР».

Таким чином, суд приходить до висновку, що в даному випадку мало місце відображення в інтегрованій картці платника податків таких уточнюючих розрахунків, у яких не визначались до сплати грошові зобов`язання, а лише коригувались відомості до декларації за 2014 рік щодо відображення переплати з податку на прибуток, потягнуло формування в інтегрованій картці такого платника «технічного» податкового боргу у вигляді штрафних санкцій, які у свою чергу, не можуть вважатися узгодженим грошовим зобов`язанням.

Крім того, з даного питання Державною фіскальною службою України надано відповідне роз`яснення від 15.12.2015 № 45789/7/99-99-19-03-02-17 «Про сторнування пені та штрафних санкцій», якому зазначено про безпідставне нарахування пені та штрафних санкцій, у випадках їх нарахування на суму так званого «технічного» податкового боргу, сформованого внаслідок некоректного заповнення платником податку додатка 2 до декларації з ПДВ. В даному листі контролюючий орган зауважив, що такі пеня та штрафні санкції підлягають сторнуванню на підставі рішення контролюючого органу за місцем реєстрації платника податку.

Суд звертає увагу відповідача, що зменшення переплати на суму «технічного» податкового боргу у вигляді штрафних санкцій, за відсутності вини платника податку є грубим врученням у його мирне володіння майном.

Відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував, що поняття "майно" у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як "майнові права", а отже, як "майно" (див. mutatis mutandis рішення у справі "Бейелер проти Італії" від 05 січня 2000 року) (Beyeler v. Italy, заява № 33202, § 100)).

За певних обставин "легітимне очікування" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "легітимне очікування", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatis mutandis рішення у справі "Суханов та Ільченко проти України" від 26 червня 2014 року (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви № 68385/10 та № 71378/10, § 35)).

Відповідно до положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідач правомірність прийнятих рішень не довів, натомість доводи позивача знайшли своє часткове підтвердження та обґрунтування.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією "Проктер енд Гембл Україна" задовольнити.

Визнати протиправною відмову Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, оформлену листом від 28.02.2018 № 9446/10/28-10- 41-03-10 про невизнання податковою декларацією та неприйняття уточнюючої податкової декларації з податку на прибуток за 2014 рік від 22.02.2018 року № ТОВ «ПРОКТЕР ЕНД ГЕМБЛ УКРАЇНА».

Зобов`язати Офіс великих платників податків Державної податкової служби прийняти уточнюючу податкову декларацію Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ПРОЕКТЕР ЕНД ГЕМБЛ УКРАЇНА» з податку на прибуток за 2014 рік, яка була подана 22 лютого 2018 року за № та вважати такою, що прийнята в день фактичного її отримання - 22 лютого 2018 року.

Зобов`язати Офіс великих платників податків Державної податкової служби внести показники уточнюючої податкової декларації з податку на прибуток від 22.02.2018 року № Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОКТЕР ЕНД ГЕМБЛ УКРАЇНА» за 2014 рік до інтегрованої картки платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОКТЕР ЕНД ГЕМБЛ УКРАЇНА» () та здійснити наступні коригування станом на 22.02.2018 року, а саме:

- виключити дані про суми штрафних санкцій у загальному розмірі 7 498 757 грн. (штрафу у розмірі 1 944 201 грн. та пені у розмірі 5 554 556 грн.), що були нараховані безпідставно в ході опрацювання уточнюючої декларації від 19.11.2015 року.

- змінити дані про суми надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОКТЕР ЕНД ГЕМБЛ УКРАЇНА», код 19341005, а саме замість суми 13 336 848,75 грн. (тринадцять мільйонів триста тридцять шість тисяч вісімсот сорок вісім гривень сімдесят п`ять копійок), вказати суму 20 835 605, 75 грн. (двадцять мільйонів вісімсот тридцять п`ять тисяч шістсот п`ять гривень сімдесят п`ять копійок).

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією "Проктер енд Гембл Україна"(04070, м. Київ, вул. Ігоревська / Набережно-Хрещатицька, буд. 13/5, літ. А, ) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної податкової служби України (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-г, ) понесені витрати зі сплати судового збору у сумі 5286 (п`ять тисяч двісті вісімдесят шість) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст складено: 17.07.2020

Суддя А.С. Мазур