Справа № 140/5661/20
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2020-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

10 липня 2020 року ЛуцькСправа № 140/5661/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Денисюка Р.С.,

при секретарі судового засідання Матящук Л.Р.,

за участю представника позивача Олейника І.Ю.,

представника відповідача Шумиводи В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Західного офісу Держаудитслужби про визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Західного офісу Держаудитслужби (далі Західний офіс, відповідач) про визнання протиправними дій щодо проведення позапланової виїзної ревізії фінансово-господарської діяльності Державного підприємства Луцький комбінат хлібопродуктів №2, результати якої оформлено актом від 30.09.2014 № 730-13/107 ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного підприємства Луцький комбінат хлібопродуктів №2 за період з 01.01.2007 по 31.08.2014.

Ухвалою суду від 13.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12:00 год. 05.06.2020 (а.с. 227). 05.06.2020 відкладено підготовче засідання на 12:00 год. 02.07.2020.

В позовній заяві та поясненні на усунення недоліків позовної заяви позивач вказував про дотримання ним строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 122 КАС України з таких підстав. Детективами Національного антикорупційного бюро України, за процесуального керівництва прокурорів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України, здійснювалося досудове розслідування кримінального провадження №0000357 від 10.10.2016 за обвинуваченням ОСОБА_1 , a також ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 KK України. Досудове розслідування кримінального провадження закінчилося відповідно до ст.ст. 283, 291 KПK України складенням 28.11.2018 обвинувального акту.

Під час досудового розслідування 19.12.2017 позивача було затримано, вручено повідомлення про підозру та останній набув статусу підозрюваного. Для його захисту на підставі договору у кримінальному провадженні було залучено адвоката Сафулька С.Ф. Під час здійснення захисту адвокат Сафулько С.Ф. про будь-які порушення прав позивача, під час проведення ревізії, які викладені в оскаржуваному акті ревізії останнього не повідомляв та про них позивачу жодним чином раніше було не відомо. Позивач вказує, що зі слів адвоката йому стало відомо про існування акту ревізії, яким частково була обґрунтована підозра, однак він не знав про суть і зміст допущених порушень та протиправність дій працівників ДФI під час її проведення. Надалі у зв`язку з передачею справи зa підсудністю в м. Київ до Вищого антикорупційного суду, з 18.11.2020 адвокат Сафулько С.Ф. не здійснював захист позивача.

Саме під час судового розгляду у судовому засіданні, яке відбулося 04.03.2020 безпосередньо, досліджувалися письмові докази сторони обвинувачення, у тому числі оскаржуваний акт від 30.09.2014 № 730-13/107 ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» за період з 01.01.2007 пo 31.08.2014, який було оголошено прокурором.

Як вказує позивач, про порушення своїх, прав та протиправність дій працівників ДФI під час ревізії дізнався з письмового заперечення захисника Олефіренка Р.Ю., поданого та оголошеного ним під час цього ж судового засідання 04.03.2020, які суд приєднав до матеріалів справи. Тому за вказаних обставин вважає, що даний позов подано до суду в межах шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 122 КАС України.

Представник позивача в судовому засіданні щодо залишення позову без розгляду заперечив.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо залишення позову без розгляду не заперечив.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов необхідно залишити без розгляду з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з частинами першою, другою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні норми щодо строку звернення до адміністративного суду містились і в статті 99 КАС України, який діяв до 15.12.2017.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду даної справи є визнання протиправними дій Державної фінансової інспекції у Волинській області щодо проведення позапланової виїзної ревізії фінансово-господарської діяльності державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2», результати якої оформлені актом від 30.09.2014 № 730-13/107.

Позивач вказує, що початок перебігу строку звернення до суду з даним позовом, розпочався з моменту вручення йому даного акту перевірки під час проведення судового засідання Вищим антикорупційним судом у справі № 161/19903/18 04.03.2020, про що відповідно свідчить протокол судового засідання. Саме з цього моменту слід обраховувати строк звернення до адміністративного суду щодо оскарження дій ДФІ у Волинській області, а тому строк не було порушено, оскільки адміністративний позов подано до суду 10.04.2020.

Дослідивши в судовому засіданні докази, що стосуються строку звернення до адміністративного суду, суд вважає, що позивачем він був порушений, а відтак позов підлягає залишенню без розгляду, враховуючи наступне.

Як вбачається із протоколу судового засідання від 04.03.2020 у справі № 161/1990318 до справи було долучено акт ревізії від 30.04.2014.

Однак, із твердженням позивача, що саме з цього моменту розпочався перебіг строку звернення до суду, суд не погоджується враховуючи наступне.

Про проведення ревізії позивачу було відомо ще з 2014 року при її проведенні, та пізніше в 2018 році під час ознайомлення його з матеріалами кримінальної справи.

Судом встановлено, що в межах розслідування кримінальних проваджень по ст.191 ч. 5 КК України призначено проведення позапланової виїзної ревізії фінансово-господарської діяльності Державного підприємства Луцький комбінат хлібопродуктів №2 за період з 01.01.2007 по 31.08.2014, результати якої оформлені актом від 30.09.2014 № 730-13/107.

На той час позивач вже не працював на даному підприємстві. Враховуючи ту обставину, що періоди, за які проводилась ревізія охоплювали час коли ОСОБА_1 працював директором підприємства була необхідність в отриманні відповідей позивача на ряд питань, що були предметом ревізії.

ДФІ у Волинській області було підготовлено ряд питань, які необхідно було з`ясувати в колишнього директора підприємства ОСОБА_1 під час проведення ревізії.

Перелік таких питань у письмовому вигляді, позивачу вручено 30.09.2014, про що свідчить його особистий підпис (а.с. 243, т.1).

ОСОБА_1 в межах поставлених в ході проведення даної ревізії питань, особисто дано пояснення 09.10.2014 (а.с. 244 т.1).

Зазначене свідчить про те, що позивачу 30.09.2014 було відомо про проведення ревізії у Луцькому КХП № 2, та до яких висновків під час її проведення дійшов відповідач, він безпосередньо брав участь в її проведенні (надаючи пояснення по суті поставлених питань), а відтак знав про порушення своїх прав.

Будь-яких дій щодо ознайомлення з актом ревізії, оскарження дій відповідача ОСОБА_1 в судовому порядку з цього часу не було, а строки звернення до суду з можливістю захисту своїх прав на момент звернення до суду пройшли.

Суд зазначає, що навіть не беручи до уваги події 2014 року, коли позивачу стало відомо про проведення ревізії, ним при зверненні до суду з даним адміністративним позовом, було порушено строки звернення до суду, враховуючи наступні обставини.

Позивач має статус обвинуваченого у кримінальному провадженні № 0000357 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

В межах досудового розслідування вчинялись слідчі дії, позивач допитувався в якості свідка, пізніше йому оголошено підозру, а в подальшому затверджено обвинувальний акт.

Вказане кримінальне провадження триває значний проміжок часу з 2014 року.

ОСОБА_1 разом із захисником були ознайомлені з матеріалами кримінального провадження.

28.11.2018 позивачу особисто було вручено обвинувальний акт, реєстр матеріалів судового розслідування, а також цивільного позову у даному кримінальному провадженні, про що свідчить відповідна розписка (а.с. 213, т.1).

Із обвинувального висновку та реєстру матеріалів вбачається, що в них містяться дані про призначення ревізії ДП Луцького КХП № 2, її проведення ревізії від 30.09.2014, та одержання матеріалів ревізії (а.с.88-115, а.с. 116-212, т.1).

Сам позивач визнає те, що зі слів його адвоката йому було відомо про існування акту ревізії, яким частково обґрунтовується його підозра, без надання інформації про суть цих порушень (а.с. 85-87, т.1).

Суд вважає, що позивач, маючи статус підозрюваного, а пізніше обвинуваченого у кримінальному провадженні, з яким проводились слідчі дії, та знайомлячись з матеріалами справи не міг не знати про наявність тих чи інших доказів, якими обґрунтовується обвинувачення, в тому числі акту ревізії від 30.09.2014.

Про це свідчать відповідні документи, які містяться в матеріалах справи.

Враховуючи викладене суд вважає, що саме з 29.11.2018 у позивача почався перебіг строку звернення до адміністративного суду з приводу оскарження дій відповідача щодо проведення позапланової виїзної ревізії фінансовоїгосподарської діяльності ДП Луцький КХП № 2, який закінчився в травні 2019 року.

Однак, позивач звернувся до суду лише 10.04.2020, про що свідчить відбиток штемпеля вхідної кореспонденції Волинського окружного адміністративного суду.

Отже, встановлені судом обставини свідчать про те, що позивач не міг не знати про порушення своїх прав, свобод та інтересів та мав можливість вжити своєчасних заходів щодо їх захисту в межах встановленого КАС України строку звернення до адміністративного суду, але не скористався такою можливістю за відсутності поважних причин.

Суду не подано жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про те, що позивач з об`єктивних причин не міг вчасно звернутись до адміністративного суду.

При цьому практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс та інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

У справі Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії) Європейський суд з прав людини зазначив, що тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації права на суд, може бути підставою для поновлення строку звернення до суду.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі, як правова визначеність. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним, і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі Станков проти Болгарії від 12.07.2007).

В свою чергу, наявність навіть об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа Олександр Шевченко проти України, п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Європейський Суд з прав людини рішенням у справі Golder v. United Kingdom від 21.02.1975, серія А № 18, п. 36, сформував наступну позицію - Суд нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є доступ до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги.

Отже право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмежено, в тому числі і встановленням строків звернення до суду, яким чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це насамперед обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Виходячи із змісту норм статті 122 КАС України, перебіг строку звернення особи до суду повинен обраховуватися, в даному випадку не із моменту отримання акта ревізії 04.03.2020, як це вважає позивач, а з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав - 29.11.2018.

Як вже було зазначено вище, позивачу було відомо про існування вказаного акту перевірки, він міг та мав можливість з ним ознайомитися та отримати відповідну копію, і за наявності підстав оскаржити відповідні дії суб`єкта владних повноважень у строки, визначені законом, чого ним зроблено не було.

Обставини, на які посилається позивач у своїх поясненнях, не свідчать про вчасне звернення позивача до суду за захистом своїх прав.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Західного офісу Держаудитслужби про визнання дій протиправними подано з порушенням строків звернення до суду, визначених статтею 122 КАС України.

Частиною четвертою статті 123 КАС України передбачено, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Керуючись статтями 122, 123, 240, 243 ч.3, 248, 256, 295, 297 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Західного офісу Держаудитслужби про визнання дій протиправними залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк на апеляційне оскарження, визначений статтею 295 цього Кодексу, продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя Р.С. Денисюк

Повний текст ухвали складено 15.07.2020.