Справа № 826/2607/16
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2020-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року

м. Київ

справа № 826/2607/16

адміністративне провадження № К/9901/47161/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Стародуба О.П.,

суддів - Берназюка Я.О., Кравчука В.М.,

секретар судового засідання: Іванова Н.П.,

розглянувши у закритому судовому засіданні касаційну скаргу Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.11.2017р. (суддя - Смолій І.О.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2018р. (судді - Василенко Я.М., Файдюк В.В., Чаку Є.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Національного банку України, Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Преміум» про визнання протиправними, скасування постанови та рішення, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив (з урахуванням уточнених позовних вимог - том І а.с. 118 - 130; том ІІ а.с. 26 - 27; том XII а.с. 31 - 34):

визнати протиправною та скасувати постанову Правління Національного банку України від 10.02.2016р. №68/ВТ «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум» з моменту її прийняття; (том І а.с. 14 - 20)

зобов`язати Національний банк України повернути Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Преміум» банківську ліцензію від 03.11.2011р. №236 та Генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій від 23.03.2015р. №236-3;

визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі- Фонд) від 10.02.2016р. №134 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум» та делегування повноважень ліквідатора банку» з моменту його прийняття; (том І а.с. 21)

зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повернути Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Преміум» свідоцтво учасника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.11.2012р. №189;

скасувати реєстраційну дію та запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 11.02.2016р. №5029015, внесення рішення державного органу про припинення юридичної особи в результаті ліквідації;

скасувати реєстраційну дію та запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 11.02.2016р. №5029015, внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відкликання банківської ліцензії та ліквідація банку є неадекватним заходом впливу, який не відповідає меті банківського нагляду та характеру допущеного порушення, який застосовано Національним банком України з порушенням принципу пропорційності та за відсутності загрози інтересам вкладників чи інших кредиторів ПАТ «Комерційний банк «Преміум».

Також послався на те, що ПАТ «Комерційний банк «Преміум» не вчиняв систематичного порушення вимог законодавства з питань фінансового моніторингу, у тому числі його систематичного порушення, з огляду на що не було правових підстав для відкликання банківської ліцензії.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.03.2016р., яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2016р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.11.2016р., позов задоволено повністю. (перша - том VIII а.с. 286 - 290; друга - том IX а.с. 163 - 169; касація - том X а.с. 60 - 68)

Постановою Верховного Суду України від 01.08.2017р. скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.03.2016р., ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2016р. та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 14.11.2016р., а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. (том XI а.с. 125 - 135)

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.11.2017р., яка залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2018р., позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано Постанову Правління Національного банку України від 10.02.2016р. №68/БТ «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум».

Зобов`язано Національний банк України повернути Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Преміум» Банківську ліцензію від 03.11.2011р. №236 та Генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій від 23.03.2015р. №236-3.

Визнано протиправним та скасовано Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 10.02.2016р. №134 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Преміум» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повернути ПАТ «КБ «Преміум» Свідоцтво учасника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №189 від 22.11.2012р.

Скасовано реєстраційну дію та запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №4029015 від 11.02.2016р., внесення рішення державного органу про припинення юридичної особи в результаті ліквідації.

Скасовано реєстраційну дію та запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №4029015 від 11.02.2016р., внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Національний банк України звернувся до суду з касаційною скаргою, до якої приєднався Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в якій посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач посилається на те, що в ході перевірки були встановлені факти здійснення Банком ризикової діяльності, суди попередніх інстанцій не застосували положення пункту 3.3 Глави 3 Розділу І Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, затв. постановою Правління Національного банку України від 17.08.2012р. №346, внаслідок чого неправильно застосували статті 48 та 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Крім того, посилається на те, що у разі здійснення банками ризикової діяльності, НБУ має право застосовувати заходи впливу, визначені статтею 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність», в тому числі у вигляді відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Також посилається на те, що Законом України «Про банки і банківську діяльність» чітко визначені загальні підстави, умови та види (форми) відповідальності за здійснення банками ризикової діяльності. При цьому ні Законом, ні Положенням №346 встановлення факту здійснення банком ризикової діяльності не поставлено у залежність від наявності інших порушень законодавства з питань фінансового моніторингу. Порушення з питань фінансового моніторингу не є складовою для встановлення факту ризикової діяльності.

Також посилається на те, що НБУ встановлено вчинені банком порушення вимог закону вже після застосування двох санкцій за порушення законодавства з питань фінансового моніторингу, що в свою чергу вже є систематичним порушенням законодавства з питань фінансового моніторингу, що є самостійною і достатньою підставою для ліквідації банку.

Посилається на те, що встановлення факту здійснення банком ризикової діяльності та застосування заходів впливу до банку є дискреційними повноваженнями НБУ. Національний банк України відповідно до законів наділений виключними повноваженнями самостійно визначати адекватність застосованого заходу впливу виявленим порушенням, оскілки саме НБУ, як суб`єкт владних повноважень, наділений правом та має об`єктивні можливості безпосередньо оцінювати показники діяльності банку.

Наголошує на тому, що постанова №68/БТ не стосується позивача, а стосується виключно банку. При цьому ні законами України, ні статутом банку не передбачено право позивача на звернення до суду в інтересах банку, а тому позивач не має право на оскарження зазначеної постанови до суду. Відсутність права на оскарження таких актів свідчить про відсутність порушеного права, яке повинне бути захищене судом.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просив залишити її без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, судами встановлено, що позивач є власником простих іменних акцій в бездокументарній формі ПАТ «КБ «Преміум» в кількості 85 800 000 штук номінальною вартістю 1 грн кожна, загальна вартість 85 800 000 грн, що становить 33% статутного капіталу ПАТ «КБ «Преміум», зазначений факт підтверджується випискою про стан рахунку в цінних паперах на 18.02.2016р.

Національний банк України на підставі розпорядження від 13.11.2015р. №658-р здійснив позапланову виїзну перевірку ПАТ «КБ «Преміум» з питань дотримання вимог законодавства, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації доходів (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення, за результатами якої складено довідку перевірки від 13.01.2016р.

10.02.2016р. Національний банк України, розглянувши інформацію Департаменту банківського нагляду та Департаменту фінансового моніторингу про необхідність відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, викладену у доповідній записці Департаменту фінансового моніторингу від 08.02.2016р. №В/25-0006/13765/БТ, прийняв постанову №68/ВТ, якою у зв`язку з допущенням порушення законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення та здійсненням ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, що підтверджується довідкою від 13.01.2016р., відкликано ліцензію та ліквідовано ПАТ «КБ «Преміум».

На підставі постанови №68/БТ Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 10.02.2016р. прийняла рішення №134 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Преміум» та делегування повноважень ліквідатора банку, яким розпочато процедуру ліквідації банку та призначено Уповноважену особу Фонду, якій делеговано всі повноваження ліквідатора банку.

11.02.2016р. державним реєстратором Відділу державної реєстрації юридичних та фізичних осіб-підприємців Печерського району Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено записи№4029015 та №5029015 про рішення державного органу про припинення юридичної особи (банку) в результаті ліквідації та про внесення відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі зміною в установчих документах - зміну керівника юридичної особи.

Не погоджуючись з постановою №68/БТ та рішенням №134, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що постанова Правління НБУ від 10.11.2015р. №778 «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України, якою визначено ознаки здійснення ПАТ «КБ «Преміум» ризикової діяльності, набрала законної сили 14.11.2015р., постанова не має зворотної сили та не може застосовуватись до правовідносин та дій, які виникли та були вчинені до 14.11.2015р.

Виходячи з постанови №68/БТ, довідки перевірки від 13.01.2016р. та доповідної записки Департаменту фінансового моніторингу, ознаки здійснення ризикової діяльності містяться в діях клієнта банку -фізичної особи, з використанням платіжних карток, емітованих банком, із розрахунків закордоном на загальну суму у гривневому еквівалентів 437605553,11 грн. Розрахунки платіжними картками за кордоном здійснювались переважно за рахунок наданого банком кредиту овердрафт за рахунком клієнта. Переважна більшість коштів, за рахунок яких здійснювались погашення наданого банком кредиту овердрафт за рахунком, надходили від восьми клієнтів банку - фізичних осіб, як поповнення рахунку. Станом на 22.12.2015р. в банку відсутні будь-які договори, які б свідчили про існування ділових відносин клієнта з вищезазначеними особами.

Що стосується розрахунку фізичною особою закордоном, суди виходили з того, що в матеріалах справи містяться копії юридичної справи клієнта - фізичної особи, зокрема посвідчені копії договорів про відкриття кредитної лінії з додатковими угодами, рішень органів управління ПАТ «КБ «Преміум», податкової декларації про майновий стан і доходи, довідки ПАТ «КБ «Приватбанк» про залишок грошових коштів на рахунках клієнта на суму більше 126000000 грн. В свою чергу постанова №68/БТ та довідки відповідачів не містять посилань на порушення законодавства банком або клієнтом під час здійснення таких операцій, лише зазначено встановлені під час перевірки факти. Відповідно до довідки банк вносив до реєстру та надавав до Спеціально уповноваженого органу в сфері фінансового моніторингу інформацію про фінансові операції за рахунком ОСОБА_2 із розрахунків за кордоном. Інформація про наявність порушень законодавства з питань фінансового моніторингу відповідачами не надана. Окрім того, як зазначено в постанові №68/БТ та довідках, фінансові операції вчинялись клієнтом у період з 26.01.2015р. до 23.12.2015р. В цій постанові та довідках НБУ не визначено, які саме з операцій, здійснених клієнтом є ризиковими. При цьому, ознаки ризикової діяльності визначені лише 14.11.2015р. Враховуючи викладене, суди дійшли висновку про відсутність порушень та фактів здійснення ризикової діяльності банком під час розрахунку клієнтом банку - фізичною особою фінансових операцій з використанням платіжних карток, емітованих банком, із розрахунків закордоном на загальну суму у гривневому еквівалентів 437605553,11 грн.

Що стосується поповнення рахунку ОСОБА_2 вісьмома фізичними особами, що за твердженням НБУ є ризиковою діяльністю, суди виходили з того, що ознаки здійснення банком ризикової діяльності визначені постановою Правління НБУ від 10.11.2015р. №778 «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України», яка набрала чинності 14.11.2015р., а тому тільки дії, вчинені з 14.11.2015р. можуть бути визнані ризиковою діяльністю відповідно до п. 3.3 глави 3 розділу І Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, затв. постановою Правління НБУ від 17.08.2012р. №346. Поряд з тим, як зазначено у довідці перевірки, остання операція з поповнення рахунку ОСОБА_3 була здійснена ОСОБА_4 13.11.2015р., у зв`язку з чим вказані в постанові НБУ №68/БТ та довідках дії з поповнення рахунку ОСОБА_2 не можуть бути визнані ризиковою діяльністю, оскільки її ознаки не були визначені на момент їх вчинення.

Що стосується вчинення клієнтами банку-юридичними особами фінансових операцій із розрахунків з нерезидентами, суди виходили з того, що викладені у довідці від 13.01.2016р. та постанові №68/БТ факти та обставини не містять посилань на законодавство України, яке було порушено банком. Зокрема, ознаки здійснення банком ризикової діяльності були встановлені лише 14.11.2015р., а більшість операцій, вказаних відповідачем, була здійснена до цієї дати.

Крім того, суди виходили з того, що відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів є видом банківської діяльності та не порушує законодавства України, а всі операції клієнтами банку були здійснені як оплата за ввезені на митну територію України товари. Суди дійшли висновку про відсутність порушень законодавства України банком та відсутність ознак здійснення банком ризикової діяльності, а висновки відповідача викладені в довідці від 13.01.2016р. та постанова №68/БТ не містять посилань на порушення законодавства ПАТ «КБ «Преміум» та ґрунтуються на припущеннях.

Що стосується вчинення ПАТ «КБ «Преміум» систематичного порушення законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї, масового знищення, суди виходили з того, що в діях ПАТ «КБ «Преміум» відсутнє систематичне порушення законодавства з питань фінансового моніторингу, відсутні ознаки здійснення ризикової діяльності, а також відсутнє застосування до ПАТ «КБ «Преміум» двох заходів впливу (санкцій) протягом двох років. При цьому вказані в поясненнях відповідача штрафи застосовані до ПАТ «КБ «Преміум» відповідно до ст. 14, 23 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», в той час як порядок, підстави та вичерпний перелік застосування заходів впливу до банків передбачено у статті 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Отже, до ПАТ «КБ «Преміум» не були застосовані двох заходів впливу (санкцій) протягом двох років.

Крім того, суди виходили з того, що акти НБУ не мають зворотної сили в часі. Протягом здійснення перевірки відповідачем ПАТ «КБ «Преміум», визначення систематичного порушення законодавства з питань фінансового моніторингу змінювалось три рази (в редакціях постанов Правління НБУ від 28.04.2015р. №28, від 10.11.2015р. №778, від 03.12.2015р. №862). При цьому дії, які відповідач визначив як порушення законодавства вчинялись протягом 01.01.2015р. - 23.12.2015р., а тому до кожної дії має застосовуватись чинне на час її вчинення законодавство.

Також суди виходили з того, що не будь-яке порушення є підставою для застосування заходу впливу у виді відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку, а лише визначене п. 3 ч. 2 ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» систематичне порушення банком законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Суди дійшли висновку про відсутність в діях ПАТ «КБ «Преміум» вказаного у постанові №68/БТ, довідці перевірки від 13.01.2016р. та доповідній записці Департаменту фінансового моніторингу систематичного порушення. Більшість порушень, які викладені у вказаних документах, не ґрунтуються на наданих матеріалах перевірки, а є припущеннями перевіряючих НБУ, зокрема, порушення абзацу 1 частини першої статті 6 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 6 цього Закону. Інші порушення є формальними, технічними помилками працівників ПАТ «КБ «Преміум», незначними порушеннями строків, які не складають систематичного порушення законодавства з питань фінансового моніторингу, передбаченого ч. 2 ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність». У зв`язку з цим, відкликання банківської ліцензії та ліквідація банку не є адекватним заходом впливу.

Крім того, суди виходили з того, що відповідно до ч. 1 ст. 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність» обов`язковою підставою для застосування до банку заходу впливу є наявність загрози інтересам вкладників чи інших кредиторів банку. Поряд з тим, відповідач у постанові №68/БТ, довідці перевірки від 13.01.2016р. та доповідній записці Департаменту фінансового моніторингу не вказав в чому саме полягає така загроза, такі висновки ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені належними доказами.

Натомість судами встановлено, що позивач на підтвердження факту відсутності загрози інтересам вкладників та інших кредиторів банку як в період, щодо якого проводилась перевірка, за результатами якої складено довідку від 13.01.2016р., так і станом на дату винесення постанови №68/БТ надав до суду засвідчені копії наступних документів: звіту про дотримання економічних нормативів та лімітів відкритої валютної позиції за період з 02.12.2015р. по 04.01.2016р. та з 05.01.2016р. по 01.02.2016р., рейтингового звіту Національного рейтингового агентства «Рюрик», відповідно до якого підтверджено довгостроковий кредитний рейтинг позичальника на рівні інвестиційної категорії зі зміною прогнозу на «позитивний» та встановлено, що рівень ліквідності та платоспроможності банку перебував на високому рівні, власні зобов`язання перед клієнтами виконувались вчасно та в повному обсязі; листів НБУ від 26.01.2015р. №47-312/4596, 15.06.2015р. №20-03012/40758, відповідно до яких, станом на 01.01.2015р. та 01.06.2015р. фінансовий результат діяльності - прибуток, протягом останніх шести місяців банк дотримувався вимог щодо формування обов`язкового резерву коштів на рахунках в НБУ та встановлених економічних нормативів.

Щодо права звернення до суду, суди виходили з того, що позивач є акціонером та власником істотної участі в ПАТ «КБ «Преміум», а тому мав право звернутись до суду із даним позовом у зв?язку із втручанням органів державної влади в особі Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у його права, зокрема, право власності. При цьому акції, якими володіє акціонер, є його майном, і позбавлення акціонера можливості отримувати прибуток від таких акцій є порушенням його прав.

Крім того, суди виходили з того, що відповідно до Положення про порядок реєстрації та ліцензування банків, відкриття відокремлених підрозділів, затв. постановою НБУ від 08.03.2011р. №306, внаслідок ліквідації ПАТ «Комерційний банк «Преміум» ділова репутація позивача втрачає свою бездоганність, у зв`язку з чим він не зможе бути керівником в інших банківських установах, а також позбавлений можливості придбавати банківські установи та розвивати банківський бізнес і продовжувати займатися банківською справою протягом десяти років, що може свідчити про порушення статті 8 Конвенції.

Щодо втручання у дискреційні повноваження НБУ, суди виходили з того, що застосування заходів впливу до суб`єктів банківського нагляду є дискреційними повноваженнями НБУ, однак з огляду на ст. 19 Конституції України, та ч. 3 ст. 2 КАС України, такі повноваження мають здійснюватись лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому суди виходили з того, що суд не вправі замість відповідних суб`єктів адміністративних органів приймати рішення, проте скасування протиправного рішення НБУ або іншого органу не є втручанням в дискреційні повноваження, а є передбаченим ст. 55 Конституції способом захисту порушених прав особи, а тому втручання в дискреційні повноваження НБУ або іншого органу під час розгляду даної справи не відбувається.

З такими висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів погоджується частково з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Щодо права позивача на звернення до суду.

В обґрунтування касаційної скарги відповідачі посилаються на те, що позивач не має права на звернення до суду від імені та в інтересах банку.

Як встановлено судами у цій справі позивач є власником простих іменних акцій в ПАТ «КБ «Преміум», що становлять 33% статутного капіталу Банку.

Подібні правовідносини вже були предметом дослідження Верховним Судом у справі №826/2184/17 за позовом ТОВ "Авангард-Експо" до Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - Публічне акціонерне товариство "Златобанк", про визнання протиправними та скасування рішень. Серед іншого, скаржники зазначали, що законодавством не передбачено право акціонера звертатися до адміністративного суду за захистом прав акціонерного товариства, крім випадків, коли він уповноважений на це відповідним акціонерним товариством, або якщо таке право надається йому за статутом.

З посиланням на рішення у справі "Фельдман, Банк "Слов`янський" проти України (Заява № 42758/05, 21.12.2017) Велика Палата Верховного Суду у рішенні від 05.02.2019 дійшла висновку, що після введення тимчасової адміністрації всі повноваження виконавчого органу (правління) банку призупиняються, а у разі ліквідації припиняються. Ураховуючи викладене, банк як юридична особа в особі її органів правління позбавлений будь-якої можливості на звернення до суду за захистом порушених прав банку (його акціонерів) з метою оскарження відповідного рішення НБУ, зокрема, про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. ФГВФО чи його уповноваженої особи, якій делеговано повноваження тимчасового адміністратора банку (ліквідатора), у силу норм Закону № 4452-VI у своїй діяльності спрямована на співпрацю з НБУ, а не на звернення до суду з вимогами щодо визнання протиправними дій НБУ та/або оскарження прийнятих НБУ рішень.

Позивачем у справі є особа, на захист прав чи інтересів якої спрямовані позовні вимоги. У цій справі йдеться про порушення прав ПАТ "Златобанк", а не ТОВ "Авангард-Експо". Способи захисту, про застосування яких просить позивач, направлені на відновлення прав та інтересів ПАТ "Златобанк", а не ТОВ "Авангард-Експо". Тому позивачем у цій справі має бути не ТОВ "Авангард-Експо", а ПАТ "Златобанк".

Водночас, ТОВ "Авангард-Експо", яке звернулося з позовною заявою фактично в інтересах ПАТ "Златобанк", як контролюючий акціонер банку, за звичайних обставин не вправі звертатись до суду в інтересах позивача - ПАТ "Златобанк", але, ураховуючи, що виконавчі органи ПАТ "Златобанк" були позбавлені своїх повноважень, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків про існування виключних обставин, у силу яких слід визнати повноваження контролюючого акціонера, тобто ТОВ "Авангард-Експо" звернутись до суду з позовом у цій справі в інтересах ПАТ "Златобанк", і призначити осіб, уповноважених на процесуальне представництво.

Верховний Суд України у постанові від 27.06.2017р. у справі № 826/4275/16 (провадження № 21-3739а16) за подібних обставин, серед іншого, дійшов висновків, що спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, і що особа, яка є власником істотної участі в банку, має право звертатись до суду у зв`язку із втручанням органів державної влади в особі НБУ та Фонду в діяльність банку. Велика Палата Верховного Суду погодилася з правовими висновками Верховного Суду України в цій частині, але вважала за необхідне уточнити, що така особа діє від імені банку, а не у власних інтересах.

Встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини та доводи касаційної скарги у цій справі не дають підстав для того, щоб не погодитися з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у рішенні від 05.02.2019р. у справі №826/2184/17, та не врахувати їх під час вирішення цієї справи.

З урахуванням таких мотивів колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності у позивача права звернення до суду і відхиляє доводи касаційної скарги в цій частині.

Щодо наявності в діях банку ознак систематичного порушення законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Так, структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків визначає Закон України «Про банки і банківську діяльність» (Закон №2121-III).

Метою цього Закону є правове забезпечення стабільного розвитку і діяльності банків в Україні і створення належного конкурентного середовища на фінансовому ринку, забезпечення захисту законних інтересів вкладників і клієнтів банків, створення сприятливих умов для розвитку економіки України та підтримки вітчизняного товаровиробника (стаття 1 Закону).

Статтею 48 Закону №2121-III передбачено обмеження щодо діяльності банків.

Зокрема, банкам забороняється здійснювати ризикову діяльність, що загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку.

Перелік ознак, наявність яких є підставою для висновку Національного банку України про провадження банком ризикової діяльності, що загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, визначається нормативно-правовим актом Національного банку України та оприлюднюється у встановленому законом порядку.

Постановою НБУ від 18.02.2012р. №346 затверджено Положення про застосування Національним банком України заходів впливу (далі Положення №346).

В ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено відсутність порушень банком законодавства та відсутність ознак здійснення ризикової діяльності визначених постановою Національного банку України від 10.11.2015р. №778.

При цьому, суди попередніх інстанцій виходили з того, що викладені в довідці від 13.01.2016р. та постанові №68/БТ висновки відповідача є необґрунтованими, не містять посилань на порушення банком законодавства та ґрунтуються на припущення.

Відповідно до частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

14.10.2014р. прийнято Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (Закон №1702-VII), який діяв станом на час виникнення спірних у цій справі правовідносин.

Преамбулою цього Закону задекларовано, що цей Закон спрямований на захист прав та законних інтересів громадян, суспільства і держави, забезпечення національної безпеки шляхом визначення правового механізму протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, а також формування загальнодержавної багатоджерельної аналітичної бази даних для надання правоохоронним органам України та іноземних держав можливості виявляти, перевіряти і розслідувати злочини, пов`язані з відмиванням коштів та іншими незаконними фінансовими операціями.

Статтею 24 цього закону передбачено відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом

Таким чином, законодавством було розмежовано такі порушення як здійснення банком ризикової діяльності, що загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку і порушення законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення (далі - порушення законодавства у сфері протидії легалізації доходів).

При чому, виходячи із змісту законодавчо визначених понять здійснення банком ризикової діяльності обмежується в першу чергу загрозою інтересам вкладників та кредиторів такого банку, в той час як порушення законодавства у сфері протидії легалізації доходів несе загрозу ширшому колу правовідносин, в т.ч. інтересам суспільства, держави і національній безпеці.

Крім того, Законом №1702-VII внесено також зміни до Закону №2121-III.

Так, відповідно до статті 63 Закону №2121-III (в редакції Закону №1702-VII) передбачено, що Національний банк України під час здійснення нагляду за діяльністю банків проводить перевірку банків з питань дотримання ними вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, та достатності заходів для запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, та фінансуванню тероризму.

Статтею 73 цього Закону передбачено заходи реагування, які застосовуються до банків та порушення, за які такі заходи застосовуються.

До таких порушень, серед іншого, віднесено порушення законодавства у сфері протидії легалізації доходів та здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку.

До числа заходів реагування, які можуть бути застосовані до банків, вперше віднесено відкликання банківської ліцензії та ліквідація банку (пункт 13 частини 1 статті 73 Закону №2121-III).

Так, з прийняттям Закону №1702-VII до числа підстав, з яких відповідно до статті 77 Закону №2121-III банк може бути ліквідований, віднесено відкликання Національним банком України банківської ліцензії з власної ініціативи у разі, якщо встановлено систематичне порушення банком законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення (пункт 3 частини 2 статті 77).

Таким чином, відкликання банківської ліцензії та ліквідація банку законодавством пов?язується виключно із порушенням банком законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Застосування до банку такого заходу впливу як відкликання банківської ліцензії та ліквідація банку за здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, Законом не передбачено.

При цьому, за правилами статті 77 Закону №2121-III порушення законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення має бути систематичним.

Відповідальність за порушення законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення передбачено статтею 24 Закону №1702-VII.

Зокрема, частиною четвертою цієї статті передбачено порядок застосування санкцій в разі повторного порушення суб?єктом первинного фінансового моніторингу, а частиною п?ятою - в разі систематичного порушення (два і більше порушень), за яке передбачено можливість анулювання ліцензії.

Однак, в силу частини сьомої статті 24 Закону №1702-VII такі положення Закону на банки не поширюються.

Одночасно цією частиною передбачено, що у разі порушення банками, філіями іноземних банків вимог цього Закону, нормативно-правових актів Національного банку України, що регулюють діяльність у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню загрози інтересам вкладників чи інших кредиторів банку має право застосувати заходи впливу відповідно та у порядку, визначеному Законом України "Про банки і банківську діяльність" та нормативно-правовими актами Національного банку України.

Таке правове регулювання у системному його застосуванні вказує на те, що виключно порушення законодавства у сфері протидії легалізації доходів та факти попереднього притягнення до відповідальності за такі порушення можуть складати систематичність таких порушень і бути відповідно до статті 77 Закону №2121-III підставою для застосування такого заходу впливу як відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Визначення поняття систематичного порушення, яке наведено в пункті 1.1 Розділу 3 Положення №346 (в редакції постанови після 10.11.2015р.) в частині віднесення до числа порушень, які складають таку систематичність ризикової діяльності, не відповідає положенням Закону №2121-III, в зв?язку з чим не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

За таких обставин, встановлені відповідачем факти здійснення Банком ризикової діяльності не можуть бути підставою для застосування передбаченого пунктом 3 частини 2 статті 77 Закону №2121-III заходу впливу у вигляді відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Крім того, як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідачем до числа порушень, які складають систематичність, віднесено санкції та заходи впливу, які були застосовані до Банку згідно рішень від 10.07.2012р., 04.09.2013р., від 13.07.2012р. №532 та від 24.09.2014р. №388.

Водночас, оскільки відповідальність за порушення законодавства у сфері протидії легалізації доходів у вигляді відкликання банківської ліцензії та ліквідація банку було запроваджено Законом №1702-VII від 14.10.2014р., який набрав чинності з лютого 2015 року, а тому застосовані до Банку в 2012, 2013 та 2014 роках заходи впливу і санкції не можуть розглядатись як факти попереднього притягнення Банку до відповідальності та складати систематичність в розумінні статті 77 Закону №2121-III.

Верховний Суд застосовуючи у подібних правовідносинах пункт 3 частини 2 статті 77 Закону №2121-III дійшов висновку, що для відкликання банківської ліцензії необхідною умовою є наявність всіх елементів, що входять до поняття систематичного порушення банком законодавства у сфері легалізації (відмивання) доходів, у період після 07.02.2015р. (постанова Верховного Суду від 11.06.2020р. справа №826/4275/16).

За таких обставин суди попередніх інстанцій обгрунтовано дійшли висновку про відсутність в боку Банку систематичного порушення банком законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та прийняли рішення про задоволення позовних вимог в частині скасування постанови НБ України від 10.02.2016р. №68 БТ «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ Преміум».

Щодо позовних вимог пов?язаних з відновленням банківської діяльності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.12.2019р. у справі №925/698/16, вирішуючи питання можливості відновлення банківської діяльності Банку після відкликання НБУ банківської ліцензії на підставі скасування відповідного рішення НБУ, дійшла наступних висновків.

«…Якщо банк вважає, що діями НБУ здійснене незаконне втручання у діяльність банку, то він має захищати свої права відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 5 Закону про банки, вимагаючи відшкодування заподіяної шкоди у порядку, визначеному законом.

НБУ може поновити банківську ліцензію ПАТ «Український інноваційний банк» у разі приведення своєї діяльності у відповідність до вимог законодавства, яке регулює банківську діяльність в Україні.

Скасування судом або визнання неправомірним (незаконним) рішення Фонду про запровадження тимчасової адміністрації чи початок процедури ліквідації банку не означає автоматичного припинення управління банком Фондом.

Управління банком Фондом у такому разі припиняється лише після прийняття НБУ рішення про визнання діяльності банку такою, що відповідає законодавству, відновлення банківської ліцензії і повернення банку під нагляд НБУ.»

Крім того, 23.05.2020р. набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності» від 13.05.2020р. №590-IX (далі Закон №590-IX).

Цим Законом, серед іншого, доповнено КАС України статтею 2661, якою встановлено особливості провадження у справах щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку та рішень Кабінету Міністрів України стосовно виведення банків з ринку.

Частиною першою статті 2661 КАС України передбачено адміністративні справи, на розгляд яких поширюються правила цієї статті, до яких віднесені справи щодо: 1) законності індивідуальних актів Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку, про затвердження пропозиції Національного банку України про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку; 2) законності індивідуальних актів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про запровадження тимчасової адміністрації у банку, про початок процедури ліквідації банку, про затвердження плану врегулювання та будь-яких інших індивідуальних актів, прийнятих на його виконання, а також індивідуальних актів щодо призначення уповноважених осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, делегування їм повноважень; 3) законності рішень Кабінету Міністрів України про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку; 4) законності індивідуальних актів Міністерства фінансів України, прийнятих на виконання рішень Кабінету Міністрів України про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку; 5) законності індивідуальних актів Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, прийнятих у процесі виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Згідно з частиною сьомою статті 2661 КАС України суд за результатами розгляду адміністративних справ, визначених частиною першою цієї статті, може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним (незаконним) та скасування індивідуального акта/рішення, визначеного частиною першою цієї статті, або окремих його положень; 2) стягнення з відповідача (відповідачів) коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправним (незаконним) індивідуальним актом/рішенням, якщо така вимога заявлена позивачем одночасно з вимогою про визнання протиправним (незаконним) та скасування індивідуального акта/рішення; 3) відмову в задоволенні позовних вимог (повністю або частково).

Відповідно до частини десятої статті 2661 КАС України суд не може прийняти будь-яке інше рішення, що може мати наслідком зупинення/припинення розпочатої процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку та/або ліквідації банку.

Пунктом 6 Прикінцевих і перехідних положень Закону №590-IX судові провадження в адміністративних справах, визначених частиною першою статті 266-1 Кодексу адміністративного судочинства України, в яких предметом спору є вимоги, що не відповідають нормам частин сьомої - десятої статті 266-1 Кодексу адміністративного судочинства України, і судовий розгляд яких станом на день набрання чинності цим Законом не завершений у судах першої, апеляційної або касаційної інстанцій шляхом постановлення рішення (ухвали, постанови), підлягають закриттю у відповідній частині судом, який розглядає справу.

Відповідно до пунктів 1 та 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №590-IX цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до дня набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

У цій справі позивачем заявлено вимоги про: 1) визнання протиправною та скасування постанови Правління НБ України від 10.02.2016р. №68/ВТ «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Преміум»; 2) зобов`язання НБ України повернути ПАТ «КБ «Преміум» банківську ліцензію; 3) визнання протиправним та скасування рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 10.02.2016р. №134 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Преміум» та делегування повноважень ліквідатора банку»; 4) зобов`язання повернути ПАТ «КБ «Преміум» свідоцтво учасника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.11.2012р. №189; 5) скасування реєстраційної дії та запису про припинення юридичної особи в результаті ліквідації; 6) скасування реєстраційної дії та запису внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах.

Позовні вимоги 1) та 3) відповідають нормам частин сьомої - десятої статті 266-1 КАС України.

В решті позовні вимоги таким нормам не відповідають в зв?язку з чим судове провадження у справі в цій частині підлягає закриттю відповідно до вимог пункту 6 Прикінцевих і перехідних положень Закону №590-IX.

Аналогічний підхід застосовано у постанові Верховного Суду від 11.06.2020р. у справі №826/4275/16 і колегія суддів не вбачає підстав відступати від таких висновків щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах.

Відповідно до статті 349 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

За правилами пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Оскільки Законом №590-IX врегульовано порядок судового захисту у спірних правовідносинах, а тому суд не роз?яснює сторонам до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи в порядку частини першої статті 239 КАС України.

Керуючись статтями 238, 341, 344, 349, 354, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.11.2017р. та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2018р. у справі № 826/2607/16 в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про:

зобов`язання Національного банку України повернути Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Преміум» банківську ліцензію від 03.11.2011р. №236 та Генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій від 23.03.2015р. №236-3 (з додатками);

зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повернути Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Преміум» свідоцтво учасника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.11.2012р. №189;

скасування реєстраційної дії та запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 11.02.2016р. №4029015, внесення рішення державного органу про припинення юридичної особи в результаті ліквідації;

скасування реєстраційної дії та запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 11.02.2016р. №5029015, внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах;

скасувати і провадження у справі в цій частині позовних вимог закрити.

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.11.2017р. та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2018р. у справі № 826/2607/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

Я.О. Берназюк

В.М. Кравчук