Справа № 160/11408/19
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2020-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 липня 2020 року м. Дніпросправа № 160/11408/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 р. у справі № 160/11408/19 (суддя першої інстанції Прудник С.В, м. Дніпро )

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

14 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, з урахуванням уточненої позовної заяви, (а.с. 24) в якому просив:

- визнати протиправною відмову ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 21.10.2019 року за № 377/03.23-15 про здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 згідно положень Закону України "Про державну службу";

- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 01.10.2019 року пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ "Про державну службу" у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках від 01.10.2019 року №21754/09.2/1 та № 21754/09.2/2 з урахуванням проведених виплат.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 р. у справі № 160/11408/19 в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального права. В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до вимог ст. 37 Закону України № 3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби. При винесені рішення не було враховано положення постанови Великої Палати Верховного суду від 13.02.2019 року по справі № 822/524/18. Зазначив, що являється інвалідом ІІ групи та був звільнений з державної служби, маючи вислугу 20 років 04 місяці 4 днів на державній службі та має право отримувати пенсію за Законом України № 3723-ХІІ «Про державну службу» в розмірі 60% суми заробітної плати з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нову постанову, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач в цілому погоджується з висновками суду першої інстанції, зазначає що чиним законодавством скасовано право на перерахунок призначених пенсій державних службовців. Посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного суду від 13.02.2019 року по справі № 822/524/18 необґрунтовані та помилкові, оскільки в даній постанові мова йде про первинне призначення пенсії, а не про проведення перерахунку пенсії. Посилається на постанову Верховного суду України від 12 липня 2016 року у справі № 21-1726а16, згідно якої відсутність постанови Кабінету Міністрів України, яка чітко визначає розмір заробітної плати (чи пенсії), не є підставою для застосування вже недіючих норм Закону України для проведення перерахунку заробітної плати (пенсії). Просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 25.03.2002 року перебуває на обліку в органі Пенсійного фонду та отримував пенсію по інвалідності 3 групи від загального захворювання, та з 03.06.2005 року був переведений на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу».

Наказом в.о. начальника Дніпропетровського обласного управління юстиції від 30.05.2005 року №759-к ОСОБА_1 був звільнений з посади заступника начальника Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції за власним бажанням та на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії від 19 січня 2005 року № 4267862 вийшов на пенсію державного службовця згідно ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ (а.с. 14).

15.10.2019 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ України в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» та на підставі довідки Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 01.10.2019 р. № 21754/09.2/1 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та довідки Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 01.10.2019 р. № 21754/09.2/2 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу пенсію не займає посади державної служби у зв`язку з тим, що пенсія позивачу була призначена відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про державну службу» (а.с. 15,16).

Листом від 21.10.2019 року № 377/03.23-15 відповідач відмовив ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії, посилаючись на те, що з 01.05.2016 р. набув чинності Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 р. № 889-VIII, у зв`язку з чим положення Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ втратили чинність, в тому числі, норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців. Відповідно до ст. 90 Закону України "Про державну службу" (№ № 889-VIII від 10.12.2015 р.) пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Закон України "Про загальнообов`язкове державну пенсійне страхування", в свою чергу, не містить такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців. Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" (чинна з 15.12.2015) було внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів від 31.05.2000 р. № 865 "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсій", а саме, було внесено такі зміни до Постанови Кабінету Міністрів від 31.05.2000 р. №865"Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсій": виключено пункт 4, яким було визначено умови перерахунку пенсій державним службовцям. Зазначеною постановою (№ 1013) регламентовано лише питання щодо упорядкування структури заробітної плати та її індексації працюючим державним службовцям і не передбачено ані можливості, ані механізму перерахунку пенсії державного службовця у зв`язку зі зміною розміру заробітної плати. Отже, чинним законодавством України скасовано право на перерахунок призначених пенсій державних службовців (а.с.17).

Правомірність відмови відповідача у перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» в розмірі 60% суми заробітної плати ,з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, є предметом пору в цій справі.

Суд першої інстанції зазначив, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII після 01.05.2016 року є дотримання сукупності вимог, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби. Після 01.05.2016 року (дата набрання чинності Законом № 889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця лише ті особи, які мають стаж державної служби, та мають передбачені вік і страховий стаж, однак Законом України від 10.12.2015 р. № 889 «Про державну службу» не передбачено перерахунку пенсії державного службовця у зв`язку з підвищенням посадових окладів. Законом України від 28.12.2014 р. № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (набрав чинності з 01.01.2015р.) встановлено, що «умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України». Проте, станом на момент вирішення справи по суті, Кабінетом Міністрів України не прийнято постанови, яка б регулювала питання щодо перерахунку пенсій державним службовцям. Пенсії, призначені за ст. 37 Закону № 3723-XII, не підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Реалізацію права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначає Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 р. № 889-VIII.

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII з 01.05.2016 р. втратив чинність Закон №3723-XII, крім ст. 37, що застосовується до осіб зазначених у пункті 10 і 12 цього розділу.

Пунктами 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 р. №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 р. №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 р. №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 р. №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Таким чином, за наявності у особи станом на 01.05.2016 р. відповідного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 р. на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 р. №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 року визначалися Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ. Відповідно до ст. 37 цього Закону позивачу у цій справі призначено пенсію.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частина перша статті 37-1 Закону № 3723-ХІІ у редакції, чинній до 01 січня 2015 року, передбачала, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII. Відповідно до якого статтю 37-1 Законом України «Про державну службу» № 3723-XII викладено у новій редакції, згідно з якою умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 4, 5 постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» від 31.05.2000 р. № 865 передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу» № 3723-XII, визначається в такому порядку:

1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку;

2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

Перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи. Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення (перерахунку) пенсії державним службовцям, затверджується правлінням ПФУ за погодженням з Мінсоцполітики.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 р. № 1013 пункт 4 постанови № 865 виключено, а пункт 5 викладено в такій редакції: «форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики». Зазначена постанова відповідно до пункту 6 застосовується з 01.12.2015 р.

Положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців, постанова № 1013 не містить.

Отже, з 01.12.2015 р. по 01.05.2016 року чинне законодавство, яке регламентувало пенсійне забезпечення державних службовців, не визначало підставу для перерахунку пенсій, призначених за ст.37 Законом України «Про державну службу» № 3723-XII. При цьому, чинна у зазначений період редакція ст.37-1 Законом України «Про державну службу» № 3723-XII не визначала передумов перерахунку пенсій, а лише делегувала вирішення такого питання Кабінету Міністрів України, який відповідно до п. 3 ст. 116 Конституції України забезпечує проведення політики у сфері соціального захисту.

10.12.2015 р. прийнято новий закон, який регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, -Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII. У зв`язку з набуттям з 01.05.2016 р. чинності зазначеним Законом, положення Закону № 3723-XII втратили чинність, в тому числі норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців (крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII).

Відповідно до ст.90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV.

Тобто, до 01.12.2015 р. ст. 37-1 Закону № 3723-XII було встановлено право на перерахунок пенсії державних службовців у зв`язку із підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям та визначено механізм такого перерахунку в Постанові № 865 (пункти 4, 5), з 01.12.2015 р. Постановою № 1013 було внесено зміни в Постанову № 865, якими з цього нормативно-правового акта, фактично, виключено механізм перерахунку пенсії державних службовців у зв`язку із підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям.

Постанови № 1013 та № 865 не містять положень, які закріплювали б можливість перерахунку пенсії у зв`язку з підвищенням розміру заробітків працюючих державних службовців.

З 01.05.2016 р. набрав чинності Закон № 889-VIII, яким визначено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із чим, і перерахунок пенсії державним службовцям здійснюється на загальних засадах, відповідно до цього Закону.

Загальновизнаний принцип права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача та зобов`язати вчинити дії, спрямовані на реалізацію права на перерахунок призначеної пенсії.

Проте, оскільки, законодавством, чинним на час звернення позивача за перерахунком розміру пенсії, не було передбачено можливість її перерахунку у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців, у відповідача не було правових підстав для здійснення такого перерахунку, у зв`язку із чим відповідач, приймаючи рішення про відмову в перерахунку пенсії позивача, діяв на підставі, в межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналогічний підхід застосування означених норм права висловлений Верховним Судом у постанові від 05.12.2019 року у справі № 226/1478/16-а.

Колегія суддів також погоджується, що посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного суду від 13.02.2019 року по справі № 822/524/18 необґрунтовані та помилкові, оскільки в даній постанові мова йде про первинне призначення пенсії, а не про проведення перерахунку пенсії, тобто інші спірні правовідносини. Посилання скаржника на судову практику не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки зазначені рішення ухвалені судами за іншими фактичними обставинами.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

Проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку що доводи викладені в апеляційній скарзі позивача не спростовують висновків суду першої інстанції, яким при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, а висновки щодо встановлених обставин і правові наслідки є вірними, а тому немає підстав для його скасування.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329, КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 р. у справі № 160/11408/19 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова в повному обсязі складена 13.07.2020р.

Головуючий суддя О.М. Панченко

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова