Справа № 727/1859/20
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2020-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 727/1859/20

Головуючий у 1-й інстанції: Семенко О.В.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

14 липня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Курка О. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника поліцейського взводу №2 роти №3 батальйону № 1 УПП в Чернівецькій області рядового поліції Гояна Ігоря Вікторовича на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 березня 2020 року (ухвалене в м. Чернівці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу № 2 роти №3 батальйону №1 УПП в Чернівецькій області рядового поліції Гояна Ігоря Вікторовича про визнання незаконною та скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до поліцейського взводу № 2 роти №3 батальйону №1 УПП в Чернівецькій області рядового поліції Гояна Ігоря Вікторовича про визнання незаконною та скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 березня 2020 адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційну скаргу представник відповідача обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не з`ясував усі обставини, що мають значення для справи та надав не належну оцінку тим обставинам та доказам, що наявні в матеріалах справи.

Позивач своїм правом, передбаченим ст.ст.300, 304 КАС України не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Колегія суддів зазначає, що норми ст. 286 КАС України визначають особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності. Так, згідно з ч. 5 ст. 286 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.

Враховуючи, що розгляд справи призначено у межах десятиденного терміну з моменту надходження справи до суду апеляційної інстанції, а також те, що сторони були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду справи, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, про що 14.07.2020 року судом було прийнято ухвалу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату час та місце розгляду справи.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Статтею 243 КАС України передбачено порядок ухвалення судових рішень.

Так, відповідно до ч. 4 вказаної статті судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Тому, з урахуванням ст.ст. 243 та 286 КАС України, постанова суду має бути прийнята в межах 10 денного строку розгляду даної справи, який вираховується з 06.07.2020 року - час винесення ухвали про відкриття провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача та перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, неоспорені факти про те, що 14 лютого 2020 року інспектором роти №3 батальйону №1 УПП в Чернівецькій області рядовим поліції Гоян Ігором Вікторовичем, винесено постанову серії ЕАК №2108908 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що позивач 14.02.2020 року о 17.34 год. в м.Чернівці, по вул.Сковороди, 19, керував транспортним засобом VOLKSWAGEN Passat номерний знак НОМЕР_1 , без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або без чинного внутрішнього електронного договору обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, чим порушив п.2.1 «ґ`ПДР України, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 126 КУпАП (а.с.7).

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду для її скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів правомірності своїх дій, відтак постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності була винесена без достатніх правових підстав.

Суд першої інстанції зазначив, що у відповідача були відсутні підстави вимагати у позивача пред`явлення поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки право для витребування полісу підрозділом Національної поліції у водія транспортного засобу виникає за наявності двох випадків, передбачених Законом № 1961- IV, які не мали місце в даних правовідносинах, а тому, вимоги поліцейського про пред`явлення документів зазначених у п. 2.1 "Ґ" ПДР є необґрунтованими та неправомірними.

Крім того, зазначив, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, а тому у відповідності до вимог п.13.1 смт.13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивач звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.23 ЗУ "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до статті 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з статтею 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 23 ЗУ "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух».

А саме, згідно з ст.16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п.21.3 ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті (підрозділів Національної поліції), на їх вимогу.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку що право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Згідно з ч.1 ст.126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями статті 53 України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право органів Національної поліції перевіряти документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а підпунктами 2.1, 2.4 ПДР України встановлено безпосередній обов`язок водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити відповідний страхових поліс.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з п.1 ст. 247 КпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до змісту наведеної норми доказом в справі про адміністративне правопорушення є, серед іншого, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно зі ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем наданий відеозапис (на диску).

З відеозапису слідує, що позивачем не було надано на перевірку інспектору поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Разом з тим, як вбачається з відеозапису реєстратора закріпленим на форменому одязі патрульного, відповідачем було перевірено інформацію про наявність такого полісу за даними МТСБУ і з`ясовано, що чинний страховий поліс відсутній.

Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що належними та достатніми доказами підтверджено факт відсутності та непред`явлення позивачем на вимогу працівників патрульної поліції полісу (договору ) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на транспортний засіб автомобіль марки VOLKSWAGEN Passat номерний знак НОМЕР_1 , тобто вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Стосовно доводів позивача про те, що він не зобов`язаний був пред`являти на вимогу поліцейського документи, оскільки зупинка транспортного засобу не була зумовлена порушення правил ПДР, то колегія суддів звертає увагу, що положеннями статті 53 України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено право органів Національної поліції перевіряти наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а підпунктами 2.1, 2.4 ПДР України встановлено безпосередній обов`язок водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такий поліс.

Отже, позивачем не виконано вимоги вищенаведеного законодавства, що свідчить про наявність підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від від 25.09.2019 справа №127/19283/17, від 02.12.2019 справа №766/10693/17, від 02.12.2019 справа № 164/2068/17, 21.11.2018 у справі 465/6677/16-а та від 13.03. 2020 у справі №161/11159/16-а.

Даючи оцінку доводам позивача, з якими погодився суд першої інстанції, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 146900 від 05.05.2016 року, посвідчення безтермінове і дійсне на всій території України (а.с.6), а тому позивач звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до згідно вимог п.13.1 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Разом з тим, рішенням Конституційного суду України від 23.12.2014 року № 7-рп 2014 у справі № 1-6/2014 щодо тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» керуючись ст.147,150,153 Конституції України, статтями 45, 51, 62, 66, 67, 69, 95 ЗУ «Про КСУ» , пунктом 1 параграфу 51 Регламенту КСУ, КСУ було ухвалено рішення: «В аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 статті 13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961 - IV змінами необхідно розуміти так що транспортними засобами , які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам І групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності так і на будь-якій іншій правовій підставі». У мотивувальній частині цього рішення зазначено: «… таким чином КСУ вважає, що згідно з пунктом 13.1статті 13 Закону України № 1961 транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій та інвалідам війни, що визначені законом інвалідами І групи, є такі наземні транспортні засоби, якими вони володіють не тільки на праві власності, а й на будь-якій іншій правовій підставі».

Колегія суддів зазначає, що як встановлено судом першої інстанції та не заперечується самим позивачем транспортний засіб марки VOLKSWAGEN Passat номерний знак НОМЕР_1 не належить позивачу. При цьому, матеріали справи не містять будь яких відомостей про те, на якій правовій підставі позивачу належить транспортний засіб, яким він керував.

Більше того, колегія суддів критично ставиться до доводів позивача, що під час складання оскаржуваної постанови, інспектору поліції було повідомлено про те, що він є учасником бойових дій, а тому звільняється від обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності на території України, оскільки матеріали справи не містять вказаних позивачем відомостей.

Таким чином, враховуючи вищенаведені правові норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що спірна постанова винесена відповідачем в межа повноважень, а тому підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Разом з тим, у разі надання відповідачем доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, останній має спростовувати ці доводи.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 20 грудня 2019 року у справі №1540/4811/18.

За таких обставин та враховуючи наявні у справі докази суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови, а відтак позиція суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог є помилковою.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги підтверджують порушення судом першої інстанції норм матеріального права та недотримання норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу представника поліцейського взводу №2 роти №3 батальйону № 1 УПП в Чернівецькій області рядового поліції Гояна Ігоря Вікторовича задовольнити повністю.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу № 2 роти №3 батальйону №1 УПП в Чернівецькій області рядового поліції Гояна Ігоря Вікторовича про визнання незаконною та скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення скасувати.

Прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського взводу № 2 роти №3 батальйону №1 УПП в Чернівецькій області рядового поліції Гояна Ігоря Вікторовича про визнання незаконною та скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та строках, передбачених ст.ст. 272, 325 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Курко О. П.