Справа № 200/2990/20-а
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2020-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2020 р. Справа№200/2990/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кочанової П.В., при секретарі судового засідання Дяченка А.В., розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

за участю представників сторін:

позивач - не з`явився

представник відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо зменшення суми грошового забезпечення для обчислення пенсії, щодо зменшення розміру моєї пенсії під час перерахунку з 80% на 70% грошового забезпечення та щодо проведення виплати пенсії з обмеженням її розміру десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність,

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не проведення перерахунку пенсії з 01.05.2016 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 304 від 20.04.2016 "Про умови оплати праці посадових осіб, керівників та керівних працівників окремих державних органів, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну службу" (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 493 від 27.07.2016 року),

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити, починаючи з 01.05.2016 року, перерахунок та виплату пенсії з урахуванням суми грошового забезпечення для обчислення пенсії в розмірі 70 270 (сімдесят тисяч двісті сімдесят) гривень 35 копійок та всіх його складових, зазначених в довідці Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України від 04.08.2017 з вихідним номером 22/6 на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 304 від 20.04.2016 року "Про умови оплати праці посадових осіб, керівників та керівних працівників окремих державних органів, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну службу" (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 493 від 27.07.2016 року),

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити, починаючи з дати зменшення, перерахунок пенсії виходячи з 80% відповідних сум грошового забезпечення та виплачувати призначену пенсію без обмеження її розміру десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність,

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії, починаючи з дати зменшення, без обмеження її розміру десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність,

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області суму сплаченого судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є пенсіонером органів внутрішніх справ України, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію за вислугу років з 13.01.2012 року на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», розмір якої був розрахований виходячи з 80 відсотків сум грошового забезпечення. На сьогоднішній день розмір його пенсії обчислюється із розрахунку 70 відсотків відповідних сум грошового забезпечення, а також з урахуванням обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність. Також, відповідачем зменшено розмір грошового забезпечення для обчислення пенсії та здійснено перерахунок пенсії за менший період.

Позивач вважає дії відповідача протиправними та такими, що порушують статтю 19 Конституції України.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 березня 2020 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

У строк, встановлений судом, через відділ документообігу та архівної роботи суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 , в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог позивача. В обґрунтування заперечень зазначив, що статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті не повинен перевищувати 70% відповідних сум грошового забезпечення. Також, відповідач зазначив про правомірність обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність. Окрім того, зазначає, що розрахунок пенсійних виплат здійснюється з розміру грошового забезпечення з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у зв`язку з чим, головним управлінням правомірно застосовано максимально допустимий розмір заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

На думку відповідача, перерахунок пенсії позивачу проведено у відповідності до вимог діючого законодавства України, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2020 року розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії призначено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 26 травня 2020 року.

У підготовчому засіданні 26 травня 2020 року відкладено розгляд справи з 26 травня 2020 року на 24 червня 2020 року.

26 травня 2020 року через відділ документообігу та архівної роботи суду позивачем надана відповідь на відзив, в якій останній не погоджується з запереченнями, викладеними у відзиві. Зазначає, що оскільки виплата пенсій йому в меншому розмірі є наслідком протиправних дій відповідача, то виплата пенсії за минулий час не обмежується будь-яким строком. Також, звертає увагу суду на те, що судові рішення, на які посилається відповідач стосуються зовсім інших правовідносин - призначення та обчислення чорнобильських пенсій.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 14 липня 2020 року.

У судове засідання, призначене на 14 липня 2020 року позивач та повноважний представник відповідача не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно частини 1 статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", що підтверджується матеріалами пенсійної справи та не заперечується сторонами.

Відповідно до протоколу за пенсійною справою - (МВС) від 08.11.2011 року позивачу призначено пенсію з 09.11.2011 року за вислугою років -34 (календ.31), військове звання Генерал-Полковник, посада - Міністр внутрішніх справ України.

Як вбачається з довідки Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України № 22/6- від 04 серпня 2017 року про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 , відповідно до постанови КМУ від 20.04.2016 року №304 розмір грошового забезпечення за нормами, чинними на 01 травня 2016 року за посадою: Міністр внутрішніх справ України становить:

- посадовий оклад - 16 000,00 грн.

- оклад за військовим (спеціальним званням) генерал-полковник - 150,00 грн.

- надбавка за вислугу років (відс.) (50%) - 8 000,00 грн.,

- надбавка за інтенсивність праці (відс.) (100%) - 16 000,00 грн.,

- надбавка за службу в умовах режимних обмежень (відс.) (20%) - 3 200,00 грн.

- премія (відс.) (62,1%) - 26 920,35 грн.

Усього - 70 270,35 грн.

Як вбачається з Протоколу перерахунку пенсії за пенсійною справою - (МВС) від 01.05.2016, пенсія за вислугу років ОСОБА_1 перерахована з 01 травня 2016 року та складається з наступних видів грошового забезпечення:

- посадовий оклад - 16 000,00 грн.

- оклад за військове звання - 150,00 грн.

- процентна надбавка за вислугу років 50% - 8 000,00 грн.,

- надбавка за умови режимних обмежень 20% - 3 200,00 грн.

- надбавка за інтенсивність служби 100% - 16 000,00 грн.,

- премія 62,1% - 26 920,35 грн.

У тому числі сума грошового забезпечення для обчислення пенсії складає - 36 250,00 грн.

Основний розмір пенсії: 80 % грошового забезпечення (вислуга років 34) у розмірі 29 000. З урахуванням доплати - 36 250,00 грн.:

в тому числі збільшення основного розміру пенсії (25%) - 7 250,00 грн.

Вид підвищення або надбавки до пенсії :

Інвалід війни 3 групи (ст.17) - 339,00 грн.

Інвалід війни 3 групи/при виконанні обов`язків в/с - 50,00 грн.

Всього призначено: 36 639,00 грн.

Призначити згідно з Законом України №2262-XII

Загальний розмір пенсії за справою щомісячно в сумі: 10 740,00 грн.

Як вбачається з Протоколу перерахунку пенсії за пенсійною справою - (МВС) від 01.12.2016 року при перерахунку пенсії з 01.12.2016 року застосовано основний розмір пенсії 70 % грошового забезпечення (вислуга років 34), тобто менший ніж при призначенні пенсії.

Судом прийнято до уваги також, інформацію викладену у Довідці відповідача від 18.05.2020 року №138/03-2-11, згідно якої основний розмір грошового забезпечення позивача до 01.12.2016 року складав 80%, з 01.12.2016 року - 70%.

Згідно протоколу за пенсійною справою позивача від 01.12.2016 року, року загальний розмір пенсії ОСОБА_1 щомісячно складає 10 740,00 грн.

Згідно протоколу про перерахунок пенсії, пенсія за вислугу років ОСОБА_1 перерахована з 01 січня 2018 року та з урахуванням максимального розміру пенсії складає 13 730,00 грн.

Згідно протоколу за пенсійною справою позивача від 31.01.2020 року загальний розмір пенсії ОСОБА_1 щомісячно складає 16 300,00 грн.

Згідно протоколу за пенсійною справою позивача від 21.02.2020 року загальний розмір пенсії ОСОБА_1 щомісячно складає 16 380,00 грн.

Листом від 12 лютого 2020 року, ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з запитом про надання інформації щодо призначення та проведених перерахунків пенсії.

За результатом розгляду заяви позивача, відповідачем надано відповідь від 25.02.2020 року №0500-0301-8/2836, в якому зазначено, що на підставі довідки від 04.08.2017 року №22/6 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 №304 «Про умови оплати праці окремим працівникам державних органів, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну службу», проведено перерахунок пенсії. Зазначено, що максимальний розмір пенсійної виплати безпосередньо залежить від розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних громадян та збільшується на підставі Законів України «Про Державний бюджет України».

Окрім того, відповідач у листі зазначив, що оскільки розмір пенсії позивача до та після перерахунку згідно Постанови №304, враховуючи довідку №22/6, незмінний та визначено згідно ст. 43 Закону №2262 у максимальному розмірі пенсійної виплати, доплата до пенсії відсутня.

Не погодившись з перерахунком пенсії, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі є Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі по тексту Закон № 2262).

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до частини 4 статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Тобто, підставою для проведення перерахунку пенсії є фактична зміна хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, проведена на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, наділеного правом установлювати чи змінювати види грошового забезпечення військовослужбовців.

Так, суд зазначає, що порядок проведення перерахунку пенсій встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393» (далі - Порядок № 45), яка набрала чинності 20 лютого 2008 року.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Порядку № 45 (в редакції на момент перерахунку пенсії позивача, із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ № 103 від 21.02.2018) пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

Пенсійний фонд України після прийняття Кабінетом Міністрів України рішення щодо перерахунку пенсій та отримання відповідного повідомлення від Мінсоцполітики повідомляє своїм головним управлінням в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - головні управління Пенсійного фонду України) про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку (далі - списки), та надсилає відповідну інформацію Міноборони, МВС, Національній поліції, Мін`юсту, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, ДФС, Управлінню державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, Адміністрації Держприкордонслужби, ДСНС (далі - державні органи).

Головні управління Пенсійного фонду України у десятиденний строк з моменту надходження зазначеного повідомлення складають списки за формою згідно з додатком 1 та подають їх органам, які уповноважені рішеннями керівників державних органів (далі - уповноважені органи) видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.

На підставі списків уповноважені органи готують довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, для кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно з додатками 2 і 3 (далі - довідки) та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України.

Довідки видаються державним органом, з якого особи були звільнені із служби, якщо інше не передбачено цим Порядком.

Відповідно до пункту 4 Порядку №45 перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені частинами другою і третьою статті 51 Закону №2262-ХІІ. Якщо внаслідок перерахунку розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Цим нормативно-правовим актом визначено процедуру перерахунку пенсії та належні для цього підстави.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 року № 304 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України №304 та визнання такою, що втратила чинність, постанови Кабінету Міністрів України від 30 червня 2005 року № 518» внесено зміни до додатку до постанови «Про умови оплати праці окремих працівників державних органів, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну службу» від 20.04.2016 № 304, яким визначено розмір посадового окладу міністра у розмірі 16 000,00 грн.

Перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Позивачу проведено перерахунок пенсії з 01.05.2016 року на підставі наданої Департаментом персоналу, організації освітньої та наукової діяльності України Міністерства внутрішніх справ України довідки №22/6- від 04 серпня 2017 року.

Разом з цим, під час зазначеного перерахунку пенсії, пенсійним органом застосовано максимальну величину бази нарахування єдиного внеску, на що суд зазначає наступне.

Підстави щодо врахування виплат (доходу), з яких були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, закріплено також статтею 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції Закону станом на 01.05.2016) максимальна величина бази нарахування єдиного внеску максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, шо дорівнює двадцяти п`яти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.05.2016 становив 1450 грн., отже максимальна величина бази нарахування єдиного внеску з 01.05.2016 складала 36 250 грн.

Якщо сума доходу (прибутку) на місяць перевищує максимальну величину бази нарахування єдиного внеску, то єдиний внесок сплачується лише з максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, яка встановлена законодавством.

Отже, максимальна сума грошового забезпечення/заробітної плати, яку може бути враховано під час призначення (перерахунку) пенсії, дорівнює максимальній величині бази нарахування єдиного внеску.

В контексті викладеного, суд зазначає, що застосування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області максимальної величини бази нарахування єдиного внеску при обчисленні перерахунку пенсії позивачу узгоджується з законом та врахування грошового забезпечення в розмірі, що перевищує максимальну величину бази нарахування єдиного внеску, не знаходить законодавчого підтвердження.

Щодо позовних вимог в частині зменшення розміру пенсії під час перерахунку з 80% на 70% грошового забезпечення, суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що з 1 грудня 2016 року, органом пенсійного фонду здійснено перерахунок призначеної пенсії позивача, у зв`язку з чим її основний розмір склав 70% грошового забезпечення.

Відповідно до ст. 13 Закону №2262-ХІІ (в редакції чинній на час призначення позивачу пенсії) пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (п. "а" ст. 12): за вислугу 20 років - 50 %, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 % відповідних сум грошового забезпечення (ст. 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 % відповідних сум грошового забезпечення.

Загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 % відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 100 %, до категорії 2, - 95 %.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI внесено зміни до частини 2 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII, яким встановлено, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 80 % відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 %, до категорії 2, - 95 %.

Відповідно до Закону України від 27.03.2014 року №1166-VІІ «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України», який набрав чинності 01.04.2014 року було внесено зміни до ч.2 ст.13 Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ (на підставі якої позивачеві обраховується пенсія), де цифри " 80" замінили на цифри " 70» (максимальний розмір пенсії), що передбачає, необхідність проведення перерахунку пенсії позивача в розмірі 70% від грошового забезпечення.

Згідно зі статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Згідно із частиною 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Роз`яснення вказаної норми наведено в рішенні Конституційного Суду України №1-рп/99 від 09.02.1999 року, зі змісту якого слідує, що частину 1 статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватись до правовідносин, які існували раніше.

Таким чином суд дійшов висновку про те, що оскільки призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами їх проведення, внесені зміни до частини 2 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 80 відсотків, а потім 70 відсотків грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, отже при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватись норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

Аналогічного висновку дійшла колегія Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду в постанові від 24.04.2018 року справа № 686/12623/17 (провадження № К/9901/849/17).

Крім того, відповідно до рішення Верховного Суду від 04.02.2019, прийнятого за наслідками розгляду зразкової справи №240/5401/18, суд дійшов висновку, що внесені Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» та Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» зміни до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії за вислугу років військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за цим Законом у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років є норми статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка змін у зв`язку з прийняттям Закону №3668-VІ та Закону №1166-VII не зазнала.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.5 ст.242 КАС України).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем протиправно було зменшено відсоток грошового забезпечення позивача з 80% на 70% з 01 грудня 2016 року.

Що стосується позовних вимог в частині визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо проведення виплати пенсії з обмеженням її розміру десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, суд зазначає наступне.

Як вбачається з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 25.02.2020 року №0500-0301-8/2836, максимальний розмір пенсійної виплати безпосередньо залежить від розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних громадян та збільшується на підставі Законів України «Про Державний бюджет України».

Наявними в матеріалах справи протоколами про призначення пенсії ОСОБА_1 підтверджується застосування відповідачем до пенсії позивача обмеження розміром прожиткового мінімуму.

Згідно із частиною 5 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (в подальшому - Закон № 2262) (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) - не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до статті 2 Закону України від 08.07.2011 р. № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (в тому числі, в редакції Закону № 911-VIII) (в подальшому Закон - № 3668-VI), максимальний розмір пенсій, призначених (перерахованих) відповідно до Закону № 2262-XII не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсій, призначених (перерахованих) відповідно до Закону № 2262-XII, не може перевищувати 10740 грн.

Згідно із пунктом 2 Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3668-VI, обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

В подальшому, в зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо соціального захисту резервістів, які постраждали внаслідок участі в антитерористичній операції, та членів їх сімей» від 12.04.2016 р. № 1080-VIII, частина 5 статті 43 Закону №2262-XII стала вважатись частиною 7 статті 43 Закону № 2262-XII.

Проте, Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 , положення частини 7 статті 43 Закону №2262-XII визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), та які втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, частина 7 статті 43 Закону № 2262-ХII, якою було передбачено обмеження пенсій максимальним розміром, втратила чинність з часу проголошення рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016.

Внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774 від 06.12.2016 до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 28.03.2019 року у справі № 553/3616/16-а; від 05.02.2020 р. у справі № 815/357/18.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вони не звужують змісту вже набутих прав пенсіонерів, розмір призначеної пенсії яких більший зазначеного максимального розміру. Водночас запроваджують обмеження, в тому числі на період з 01.01.2016 року до 19.12.2016 року, щодо розміру призначених та перерахованих пенсій, зокрема відповідно до Закону № 2262-XII.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 р. у справі № 205/8204/16-а (2а/205/2/17), від 21.11.2019 р. у справі № 295/2039/17 та від 05.02.2020 р. у справі №815/357/18.

Із урахуванням вищевикладеного, суд зазначає, що дії відповідача щодо проведення ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії з 20.12.2016 року з обмеженням максимального розміру пенсії є протиправними, у зв`язку з чим суд вважає необхідним зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу без обмеження максимальним розміром з 20.12.2016 року.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами 1 та 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у п. 50 рішення від 13.01.2011 (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява № 28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 ст. 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10.07.2003, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Аналіз наведених норм у їх сукупності дає підстави для висновку про те, що завданням судочинства є вирішення судом спору з метою ефективного захисту порушеного права.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням ЄСПЛ від 19.04.1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

Також при вирішенні цієї справи судом береться до уваги висновок ЄСПЛ, викладений у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003, у якому вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Таким чином, враховуючи, що судом встановлено протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, які полягають у зменшенні відсотку грошового забезпечення позивача з 80% на 70% з 01.12.2016 року, а також обмеження пенсії позивача максимальним розміром пенсії з 20.12.2016 року, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині визнання протиправними дії відповідача щодо зменшення позивачу при перерахунку пенсії за вислугою років з 80% до 70% відповідних сум грошового забезпечення, починаючи з 01.12.2016 року, визнання протиправними дії відповідача щодо проведення позивачу нарахування та виплати пенсії з 20.12.2016 р. з обмеженням максимального розміру пенсії та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» із застосуванням основного розміру 80% грошового забезпечення з 01.12.2016 року, зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу без обмеження максимальним розміром починаючи з 20.12.2016 року, з виплатою різниці між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не проведення перерахунку пенсії з 01.05.2016 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 304 від 20.04.2016 "Про умови оплати праці посадових осіб, керівників та керівних працівників окремих державних органів, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну службу" (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 493 від 27.07.2016 року) та зобов`язання відповідача здійснити починаючи з 01.05.2016 року перерахунок та виплату пенсії з урахуванням суми грошового забезпечення для обчислення пенсії в розмірі 70 270 грн., суд відмовляє у їх задоволенні, оскільки як було встановлено судом вищезазначений перерахунок було здійснено позивачу з 01.05.2016 року, але з обмеженням її граничним розміром, який узгоджується з законом.

Водночас, що стосується позовних в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплачувати призначену пенсію без обмеження її розміру десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, то вказана вимога спрямована на майбутнє, а тому не підлягає задоволенню. Суд зазначає, що моментом порушення є момент прийняття рішення, вчинення дій чи бездіяльності, які породжують або можуть породити в майбутньому негативні правові наслідки для особи у вигляді виникнення, зміни чи припинення певних правовідносин за її участю. Іншими словами, таке рішення (дії чи бездіяльність) є юридичним фактом, котрий має існувати на момент звернення до суду, передувати йому та підтверджуватися належними доказами. Кодекс адміністративного судочинства України не встановлює можливості захисту порушених прав та інтересів осіб на майбутнє, а судове рішення не повинно містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та про зобов`язання відповідача вчинити чи утриматись від вчинення певних дій на майбутнє.

Разом з цим, суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Кодекс адміністративного судочинства України є загальним законом, яким врегульовані строки звернення до адміністративного суду за захистом прав. Натомість спеціальним законом, яким врегульовано правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та строки перерахунку пенсій є Закон № 2262-ХІІ.

Згідно з частиною третьою статті 51 Закону України № 2262-ХІІ перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

У ході розгляду справи встановлено, що перерахунок розміру пенсії позивачу у зв`язку з набуттям чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 року № 304 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України №304 та визнання такою, що втратила чинність, постанови Кабінету Міністрів України від 30 червня 2005 року № 518», проведений з порушеннями прав позивача саме з вини державних органів, на яких покладено обов`язок щодо перерахунку та виплати пенсії позивачу. Тому право позивача щодо належного перерахунку пенсії з 01 травня 2016 року є абсолютним та не може бути обмежено будь-яким строком у силу вимог частини третьої статті 51 Закону України № 2262-ХІІ.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 11 березня 2020 року було сплачено судовий збір у розмірі 4 204,00 грн. за подання до суду адміністративного позову про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Суд зазначає, що вимога про зобов`язання відповідача вчинити певні дії є похідною від вимоги про визнання протиправним рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким порушені права, свободи або законні інтереси позивача.

Як вбачається з позовних вимог, позивачем було заявлено три вимоги немайнового характеру, за кожну з яких він повинен був сплатити судовий збір у розмірі 840,80 грн. на загальну суму 2 522,40 грн.

Згідно з частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, у відповідності до чого підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 1 681,60 грн.

Разом з цим, суд вважає необхідним наголосити, що у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила. Таким чином, позивач має право звернутися до суду з заявою про надлишково сплачений судовий збір у розмірі 1 681,60 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-263, 293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо зменшення ОСОБА_1 при перерахунку пенсії за вислугою років з 80% до 70% відповідних сум грошового забезпечення, починаючи з 01.12.2016 року.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо проведення ОСОБА_1 нарахування та виплати пенсії з 20.12.2016 р. з обмеженням максимального розміру пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області(, юридична адреса: 84121, м.Слов`янськ, вул.Генерала Батюка, 8) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) за вислугу років на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" із застосуванням основного розміру 80% грошового забезпечення з 01.12.2016 року, з виплатою різниці між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, юридична адреса: 84121, м.Слов`янськ, вул.Генерала Батюка, 8) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) без обмеження максимальним розміром починаючи з 20.12.2016 року, з виплатою різниці між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, юридична адреса: 84121, м.Слов`янськ, вул.Генерала Батюка, 8) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1 681 грн. (одна тисяча шістсот вісімдесят одна гривня) 60 копійок.

В іншій частині задоволення позовних вимог - відмовити.

Вступну та резолютивну частину рішення складено та підписано у нарадчій кімнаті 14 липня 2020 року.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 16 липня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя П.В. Кочанова