Справа № 160/8120/20
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2020-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
17 липня 2020 р.Справа №160/8120/20
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кальник В.В., розглянувши заяву позивача про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відповідача 1: Покровсько-Тернівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, відповідача 2: Покровської районної в місті ради про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, -
16 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до відповідача 1: Покровсько-Тернівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, відповідача 2: Покровської районної в місті ради, у якій просить:
- визнати дії Покровсько-Тернівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо виписки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повістки про необхідність з`явитись 09.06.2020 року до Покровсько-Тернівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для відправлення на збірний пункт - протиправними;
- визнати рішення призовної комісії Покровського району міста Кривого Рогу від 12.06.2020 року, яке оформлене протоколом № 7 від 12.06.2020 року у книзі протоколів з питань призову, щодо визнання придатним до військової служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - протиправним та скасувати його.
Разом з позовною заявою до суду подана заява про забезпечення позову шляхом заборони відповідачам здійснювати призов позивача на військову службу та його відправку на збірний пункт.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначає, що він має хвороби, за якими, на його думку, позивач є непридатним до військової служби. Зауважує, що відповідачі не забезпечили належного медичного огляду позивача та допустили певні нормативні порушення, через що позивач вважає, що призовна комісія ухвалила безпідставне та незаконне рішення про його придатність до військової служби.
Звернуто увагу на те, що відповідно до медичних відомостей, які залучені до позовної заяви, стан здоров`я позивача є незадовільним - ОСОБА_1 хворіє на двосторонню радикулопатію L5-S1, виражений больовий синдром на фоні остеохондрозу грудного та попереково-крижового відділу хребта, протрузії диска Тh8 - Тh9, Тh10 - Тh11, грижа диска L5-S1 до 5,5 мм, ретролістез L5 - 4 мм, ПСДФ II ступеня, ПФХ (порушення функції хребта) II ступеня.
Також зазначає, що позивач має наміри доводити свої вимоги шляхом клопотання перед судом про призначення у справі військово-лікарської експертизи, на що потрібен певний час, а також для цього також потрібно витребувати певні докази по справі (особову справу позивача).
На думку позивача, у разі призову позивача на військову службу його здоров`ю може бути завдано непоправимої шкоди з невизначеними наслідками, що також призведе до утруднення вирішення справи по суті, оскільки позивач буде позбавлений можливості прибути для проведення військово-лікарської експертизи, а також призведе до втрати позивачем можливості ефективно та вчасно захищати свої порушені права.
За правилами, визначеними ч.1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Суд вважає за можливе розглянути заяву позивача про забезпечення адміністративного позову без повідомлення учасників справи.
Розглянувши подану заяву про забезпечення позову та дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до наступного.
Відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Частиною 2 статті 150 КАС України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно з частиною 1 статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Згідно з частиною 1 статті 154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Аналіз наведених норм вказує на те, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа або до якого має бути поданий позов, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду у разі задоволення позову; для задоволення судом заяви про забезпечення позову заявник має обґрунтувати необхідність задоволення такої заяви, подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, а також довести, що незадоволення заяви призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною другою статті 150 КАС України.
Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, повинен пересвідчитися в тому, чи існує реальна загроза невиконання, чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати заявник, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд враховує інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Суд також враховує співмірність вимог заяви про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.
У відповідності до частини 2 статті 151 КАС України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Отже з наведеного видно, що прийняття рішення про забезпечення позову доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів позивача або є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням.
Поряд з цим, в матеріалах справи відсутні докази та підтвердження того, що невжиття заходів до забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Більш того, як вбачається з матеріалів справи, в повістці зазначено про необхідність з`явитись позивачу до Покровсько-Тернівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для відправлення на збірний пункт саме 09.06.2020 року, тобто датою, що вже минула, при цьому, інших доказів вжиття відповідачем заходів щодо призову позивача на військову службу ані позов, ані заява про забезпечення позову не містять.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XIІ (далі Закон №2232).
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону № 2232, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно з ч. 2 ст.1 Закону № 2232, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Частиною 3 статті 1 Закону №2232 передбачено, що військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч. 5 ст. 1 Закону №2232).
Суд вважає за необхідне зазначити, що заявником не надано доказів того, що у разі невжиття заходів забезпечення позову існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, тобто не доведено наявності підстав, передбачених частиною другою статті 150 КАС України, які є обов`язковими для постановлення ухвали про забезпечення позову.
З поданої заяви та додатків до неї не вбачається очевидної протиправності спірного рішення призовної комісії Покровського району міста Кривого Рогу про визнання позивача придатним до військової служби, всі доводи позивача ґрунтується на його припущенні, що без забезпечення позову йому буде завдано шкоду законним правам та інтересам, оскільки відбуття в порядку призову на військову службу унеможливить доведення наявності у нього хвороби, що надає право на звільнення від військового обов`язку, а відтак, заборона вчинення будь-яких дій, що спрямовані на організацію та проведення процедури призову позивача, призведе до безпідставного звільнення позивача від виконання його конституційного військового обов`язку.
Суд зауважує, що всі зазначені обставини у заяві про забезпечення позову та позовній заяві (щодо визначення особи придатною чи непридатною до військової служби, та правомірність/неправомірність дій відповідача в частині підготовки і проведення призову на строкову військову службу) потребують доказуванню та не можуть вважатися такими, що очевидно призведуть до заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі.
Суд зауважує, що при розгляді заяви про забезпечення позову не вирішується питання про законність або обґрунтованість позовних вимог по суті, їх оцінка в сукупності може бути надана судом лише за наслідками розгляду справи.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що наведені позивачем обґрунтування не свідчать про існування обставин, визначених ч.2 ст.150 КАС України, як підстав для забезпечення позову.
Виходячи з наведеного, в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову слід відмовити.
Підстави для розподілу судових витрат відповідно до вимог ст.139 КАС України, у суду відсутні.
Керуючись статтями 150-157, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник