Справа № 320/2335/20
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2020-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2020 року № 320/2335/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у Київській області

про визнання протиправною та скасування вимоги,

в с т а н о в и в:

I. Зміст позовних вимог

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Державної податкової служби у Київській області щодо формування вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05 листопада 2019 року № Ф-133760-51, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07 лютого 2020 року № Ф-133760-51;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05 листопада 2019 року № Ф-133760-51, видану Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07 лютого 2020 року № Ф-133760-51, видану Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області.

ІІ. Позиція позивача та заперечення відповідача

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна вимога винесена позивачу є протиправною, оскільки ним за 2019 рік декларація про доходи не подавалася до податкового органу. Вважає протиправним самостійне нарахування ГУ ДПС у Київській області єдиного внеску без зазначення ним отриманого доходу.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вказав, що спірна вимога була сформована засобами інформаційної системи ДПС автоматично та направлена позивачу. Вказує, на те, що позивач як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язаний сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 17.03.2020 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду 24.04.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення (виклику) учасників справи.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи.

Згідно свідоцтва № 3023 від 22 грудня 2005 року позивач має право на зайняття адвокатською діяльністю та є особою з інвалідністю 2 групи (а.с.21, 22).

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 (справа №320/2327/19) визнано протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11 лютого 2019 року № Ф-133760-51, видану Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області (а.с.16-19).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2020 (справа №320/2327/19) рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року - скасовано; прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання незаконної та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) - відмовлено повністю (а.с.73-75).

05.11.2019 року ГУ ДПС у Київській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-133760-51У зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 26538, 91 грн. (а.с.13).

07.02.2020 року ГУ ДПС у Київській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-133760-51У зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 29293, 09 грн. (а.с.14).

Згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення вказані вимоги про сплату боргу направлені відповідачем засобами поштового зв`язку та вручені особисто ОСОБА_1 (а.с.49, 50).

07.02.2020 старшим державним виконавцем Переяслав-Хмельницького міськрайнного відділу ДВС ЦМУ Міністерства юстиції України (м.Київ) відкрито виконавче провадження №61188692 щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості перед бюджетом зі сплати ЄСВ у сумі 26538, 91 грн. (а.с.10-11).

Вважаючи вказані вимогу протиправними та такими, що не відповідають вимогам законодавства, позивач звернувся з даною позовною заявою до суду.

V. Норми права, які застосував суд

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі також - ПК України) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, врегульовані Законом України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі також - Закон № 2464-VI).

Згідно з пп. 14.1.226 п. 14.1ст. 14 ПК України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI, застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Статтею 2 Закону № 2464-VI передбачено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 наведеного Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом (ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI).

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону 2464-VI, обов`язки, передбачені ч. 2 цієї статті, поширюються на платників, зазначених у п.п. 1, 4 та 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

VI. Оцінка суду

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пп. 2 п. 1 ст. 7 Закону № 2464-VІ, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Водночас, перелік платників та особливості сплати єдиного внеску в залежності від категорії унормовано статтею 4 Закону № 2464-VІ. Особи, які провадять в тому числі адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності, віднесені згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VІ до платників єдиного внеску.

Наведене правове регулювання дає підстави для висновку, що особа яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску, незалежно від фактичного отримання доходу. Відсутність такого обов`язку можлива лише в тому випадку, якщо особа є найманим працівником, така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець.

Аналогічна позиція наведена Верховним Судом, зокрема у постанові Верховного Суду від 05 березня 2020 року у справі № 460/943/19.

В ході розгляду справи, судом встановлено, що позивач перебуває на обліковується в ГУ ДПС у Київській області, як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю з 16.02.2006 р., є платником єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

У зв`язку із наявністю в ІКПП позивача за кодом бюджетної класифікації 71040000 заборгованості зі сплати єдиного внеску та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05 листопада 2019 року № Ф-133760-51, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07 лютого 2020 року № Ф-133760-51.

Разом з тим, позивач стверджує, що спірні вимоги, якими нараховано недоїмку з єдиного внеску є протиправними, оскільки ним не подано податкову декларацію за 2019 рік, строк подачі якої встановлено до 01.05.2020, а рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу щодо нарахування йому єдиного внеску за 2017, 2018рр.

З приводу таких посилань позивача суд зазначає наступне.

Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Розділом ІV Інструкції №449 встановлено, зокрема, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах , визначених розділом VII цієї Інструкції (абзац другий пункту 2). Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму, що перевищує 10 гривень (абзац десятий пункту 3). Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника фізичної особи) (абзац перший пункту 4).

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця борг з єдиного внеску.

Верховний Суд неодноразово висловлював аналогічну за змістом правову позицію, щодо формування вимоги про сплати боргу (недоїмки) на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, зокрема, у своїй постанові від 11.09.2018 у справі №826/11623/16 (76518273).

Відповідно до положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», згідно з положеннями якого у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач є найманим працівником і платником єдиного внеску за нього є його роботодавець.

Згідно частини 4 статті 4 Закону № 2464, особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті звільняються від сплати за себе єдиного внеску, особи, які отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Втім, вказана норма не застосовується до осіб, які провадять незалежну професійну діяльність до яких і відноситься позивач, а тому, він був зобов`язаний нарахувати, обчислити та сплатити єдиний внесок навіть при умові, що ним не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

Також, суд при вирішенні даної справи бере до уваги постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2020 (справа №320/2327/19), якою рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року - скасовано; прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання незаконної та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) - відмовлено повністю. Предметом розгляду даної справи була вимога про сплату боргу (недоїмки) від 11 лютого 2019 року № Ф-133760-51 винесена ГУ ДФС у Київській області.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач, приймаючи вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05 листопада 2019 року № Ф-133760-51 та від 07 лютого 2020 року № Ф-133760-51, діяв відповідно до норм чинного законодавства України, у зв`язку з чим підстави для їх скасування відсутні, а отже позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

VII. Висновок суду

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78цього Кодексу.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

ІX. Розподіл судових витрат

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи, що у задоволенні позову відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, а також те, що позивач звільнений від сплати судового збору - судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Леонтович А.М.

Дата виготовлення та підписання повного тексту рішення: 16 липня 2020р.