Справа № 640/16457/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняту у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників (у письмовому провадженні) ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань, начальника третього слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань Корецького Олега Павловича про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державного бюро розслідувань (далі - Відповідач-1, ДБР), начальника третього слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань Корецького Олега Павловича (далі - Відповідач-2, Начальник третього слідчого відділу Корецький О.П.) про:

- визнання протиправною бездіяльності Начальника третього слідчого відділу Корецького О.П. по ненаданню інформації, запитуваної адвокатським запитом від 31.07.2019 року №19-216-0812;

- зобов`язання ДБР у строк не пізніше 10 днів з дня набрання рішення суду у цій справі законної сили надати ОСОБА_1 інформацію, зазначену в адвокатському запиті від 31.07.2019 року №19-216-0812, а саме - повні відповіді на кожне поставлене в адвокатському запиті від 31.07.2019 року №19-216-0812 питання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.11.2019 року закрито провадження у справі на підставі у зв`язку з неналежністю розгляду даної справи у порядку адміністративного судочинства. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що адвокатський запит з приводу можливого розголошення слідчим відомостей досудового розслідування повинен розглядатися у порядку, передбаченому КПК України. Крім того, підкреслив, що і Закон України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», і Закон України «Про доступ до публічної інформації» містять положення, за якими відомості досудового розслідування належать до таємної та можуть бути надані виключно у порядку, передбаченому КПК України.

Не погоджуючись з викладеним в ухвалі рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до Окружного адміністративного суду міста Києва. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що, по-перше, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлені обмеження щодо отримання лише документів та інформації, отриманих саме у кримінальному провадженні, по-друге, порушені в адвокатському запиті питання стосувалися виключно обставин позапроцесуального передавання даних досудового розслідування, а відтак відповідь на такий запит повинна бути надана за правилами Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»,

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 15.01.2020 року.

У відзиві на апеляційну скаргу Відповідач-2 просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові спори, що належить вирішувати у порядку кримінального судочинства. Таким чином, на переконання Начальника третього слідчого відділу Корецького О.П., питання розголошення інформації кримінального провадження на будь-якій стадії досудового розслідування вирішуються у порядку, встановленому ст. 222 КПК України, а тому суд прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість розгляду даної справи у порядку адміністративного судочинства.

У межах встановлених судом строків відзиву на апеляційну скаргу від ДБР не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2020 року зупинено апеляційне провадження у справі до набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі №826/7244/18.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2020 року поновлено провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 10.06.2020 року, яке у подальшому було відкладено на 15.07.2020 року.

У додаткових поясненнях до матеріалів справи ОСОБА_1 просив врахувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №826/7244/18, згідно якої запитувана у межах даної справи адвокатом інформація належить до публічної інформації, розпорядником якої в силу Закону України «Про доступ до публічної інформації» є, зокрема, ДБР, а відтак заявлені позовні вимоги підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства.

У поясненнях по справі ДБР України просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Додатково з посиланням на правову позицію Верховного Суду у справах №640/16398/19, 821/429/17, а також позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №686/23318/13-а, наголошує на правильності висновків суду першої інстанції про те, що даний спір підлягає вирішенню у порядку КПК України.

У судовому засіданні Позивач доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю з викладених у ній підстав.

Представник Відповідача-1 наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін.

Відповідач-2, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибув.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, адвокатом Адвокатського об`єднання «Головань і партнери» ОСОБА_1 01.08.2019 року подано до ДБР адвокатський запит від 31.07.2019 року №19-216-0812 (а.с. 21-22). В указаному запиті Позивач просив надати інформацію:

- ким (повне ім`я та посада працівника, чи службової особи Державного бюро розслідувань), коли, на якій підставі, з якою метою, в рамках якої процедури, та за яких обставин напряму, чи опосередковано ОСОБА_2 або іншій неуповноваженій на це особі було передано інформацію про складання в готовність проекту повідомлення про підозру ОСОБА_3 .? Кому саме було передано вказані дані?

- ким, коли, кому, на якій підставі, з якою метою, в рамках якої процедури, та за яких обставин було надано вказівку/дозвіл передати ОСОБА_2 або іншій неуповноваженій на це особі напряму, чи опосередковано інформацію про складення і готовність проекту повідомлення про підозру ОСОБА_3 .

У відповідь ДБР за підписом Начальника третього слідчого відділу О.П. Корецького направлено на адресу ОСОБА_1 лист від 09.08.2019 року № 14536/1.3-19, в якому, з посиланням на приписи ч. 1 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та з урахуванням положень ст. 222 КПК України, повідомлено про відсутність підстав для надання запитуваної інформації (а.с. 20).

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз положень ст. ст. 2, 3, 19 КАС України, ст. ст. 103, 220, 222 Кримінального процесуального кодексу України, ст. ст. 20, 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст. 8 Закону України «Про доступ до публічної інформації», прийшов до висновку, що за своєю суттю спірні правовідносини виникли з приводу надання адвокату інформації та копій документів, отриманих під час здійснення кримінального провадження, а відтак юрисдикція адміністративного суду на них не поширюється.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може погодитися з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Частина 1 статті 2 КАС України регламентує необхідність справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Зі змісту п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України випливає, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з, у тому числі, іншим суб`єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних (публічно-владних) управлінських функцій.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, правові засади організації діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні врегульовані Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до абз. абз. 1, 4 ч. 1 ст. 24 вказаного Закону адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

Надання адвокату інформації та копій документів, отриманих під час здійснення кримінального провадження, здійснюється в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом.

При цьому, за правилами ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів. Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

У свою чергу, положеннями п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» передбачено, що Державне бюро розслідувань організовується і діє на засадах, зокрема, відкритості та прозорості діяльності Державного бюро розслідувань для суспільства та демократичного цивільного контролю, підзвітності і підконтрольності визначеним законом державним органам.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Системний аналіз наведених норм у своєму взаємозв`язку з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 08.04.2020 року у справі №826/7244/18, дає підстави для висновку, що ДБР як державний правоохоронний орган і суб`єкт владних повноважень є розпорядником публічної інформації. При цьому, розглядаючи запит адвоката про надання інформації про підстави передання ОСОБА_2 або іншій неуповноваженій на це особі інформацію про складання в готовність проекту повідомлення про підозру ОСОБА_3 , Державне бюро розслідувань виступає представником влади, здійснює свої визначені законом повноваження і в порядку їх реалізації вирішує питання, що впливають на права та обов`язки суб`єкта звернення.

Викладене, з огляду на згадане рішення суду касаційної інстанції, свідчить, що спори, пов`язані з розглядом відповідних запитів, мають публічно-правовий характер, адже пов`язані зі здійсненням владно-управлінських функції правоохоронного органу як розпорядника інформації, а тому повинні вирішуватися за правилами адміністративного судочинства. Таким чином суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, прийшов до помилкового висновку про неналежність її розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Щодо твердження Апелянта про те, що в адвокатському запиті не порушуються питання щодо отримання інформації та копій документів, отриманих під час здійснення кримінального провадження, судова колегія вважає за необхідне зауважити, що відповідні доводи мають оцінюватися судом при розгляді справи по суті, а не на етапі апеляційного перегляду ухвали суду про закриття провадження у справі. З аналогічних підставі колегією суддів відхиляються посилання Відповідача-2 у відзиві на апеляційну скаргу на те, що питання розголошення інформації кримінального провадження на будь-якій стадії досудового розслідування вирішуються у порядку, встановленому КПК України.

Судовою колегією враховується, що у постанові від 16.01.2019 року у справі №686/23317/13-а Велика Палата Верхового Суду дійшла висновку, що вимоги стосовно ненадання відповіді на адвокатські запити не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 30.01.2019 року у справі №755/10947/17, суди при вирішенні спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду, якою щодо спірних правовідносин є саме позиція, викладена у постанові від 08.04.2020 року справі №826/7244/18.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведених обставин у сукупності, а також зважаючи на те, що за своїм змістом спірні правовідносини з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду належать до юрисдикції адміністративного суду, судова колегія приходить до висновку про помилковість постановленої Окружним адміністративним судом міста Києва оскаржуваної ухвали.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про закриття провадження у справі було порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити - ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 238, 242-244, 250, 308, 310, 312, 320, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2019 року - скасувати.

Справу направити до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено та підписано « 15» липня 2020 року.