Справа № 400/3968/19
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2020-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/3968/19

Головуючий в І інстанції: Мельник О.М.

Дата та місце ухвалення рішення: 23.03.2020 р. м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Стас Л.В.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання йому повної, достовірної та об`єктивної інформації на письмовий запит від 01.11.2019 року; зобов`язати відповідача повторно розглянути та надати йому повну, достовірну та об`єктивну інформацію на письмовий запит від 01.11.2019 року.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити заявлений позов, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, та порушення норм матеріального права.

Представником відповідача поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.11.2019 року позивач звернувся до відповідача із запитом, в якому просив надати йому публічну інформацію стосовно того, чи має він право на пенсію за віком.

07.11.2019 року відповідач надав позивачу відповідь № 4844-Л-07, в якій вказав, що запит буде розглянуто в порядку Закону України «Про звернення громадян».

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо надання достовірної та повної інформації на письмовий запит, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач діяв у межах повноважень, передбачених Законом України «Про доступ до публічної інформації» та Законом України «Про звернення громадян», а тому, відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання позивачу достовірної, повної та об`єктивної інформації на письмовий запит від 01.11.2019 року та зобов`язання відповідача надати позивачу достовірну, повну та об`єктивну інформацію на письмовий запит від 01.11.2019 року.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на викладене.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2939-VI) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Статтею 13 Закону № 2939-VI визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

До розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють: 1) інформацією про стан довкілля; 2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту; 3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян; 4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами.

Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Аналіз наведеного визначення та переліку розпорядників публічної інформації, закріпленого у статті 13 Закону № 2939-VI, свідчить, що публічною інформацією є відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях:

- уся інформація, що перебуває у володінні суб`єктів владних повноважень, тобто органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, органів влади Автономної Республіки Крим, інших суб`єктів, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (пункт 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI);

- інформація щодо використання бюджетних коштів юридичними особами, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим (пункт 2 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI);

- інформація, пов`язана з виконанням особами делегованих повноважень суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг (пункт 3 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI);

- інформація щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них, якщо йдеться про суб`єктів господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями (пункт 4 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI);

- інформація про стан довкілля; якість харчових продуктів і предметів побуту; аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян;

- інша інформація, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідна інформація) (частина друга статті 13 Закону № 2939-VI).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно ч.ч. 1-5 ст. 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Частиною 1 статті 22 Закону № 2939-VI визначено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

З наведеного вбачається, що визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Водночас, не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти (пункт 1 частини першої статті 22 Закону № 2939-VI).

Колегія суддів зазначає, що Закон № 2939-VI передбачає два види інформаційних відносин, на які його положення не поширюються: відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій та відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом (ч. 2 ст. 2).

Відносини з розгляду звернень громадян є основним і єдиним предметом регулювання Закону України від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 393/96-ВР), тому, він є спеціальним у цій сфері.

Таким чином, одержавши запит на інформацію, який подано згідно із Законом № 2939-VI, проте який за своїм змістом є зверненням громадянина відповідно до Закону № 393/96-ВР, розпорядник інформації повинен відмовити у задоволенні такого запиту через невідповідність його предмета вимогам закону (пункт 2 частини п`ятої статті 19, пункт 4 частини першої статті 22 Закону № 2939-VI), та з урахуванням принципів добросовісності і розсудливості розглянути запит за Законом № 393/96-ВР. При цьому запитувача повинно бути повідомлено у п`ятиденний строк про те, що його запит на інформацію буде розглядатися як звернення відповідно до Закону № 393/96-ВР.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, позивач звернувся до відповідача із запитом від 01.11.2019 року, в якому просив повідомити чи має позивач право на пенсію за віком.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що такий запит позивача повинен бути вивчений та додатково опрацьований для надання відповіді, а тому, не є інформаційним запитом, оскільки для надання відповіді на нього відповідачу необхідно створити інформацію.

Також, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно прийняв до уваги доводи відповідача про те, що відносини пов`язані із наданням відповіді на запит позивача від 01.11.2019 року регулюються нормами Закону України «Про звернення громадян», оскільки питання, порушені у вказаному запиті, стосуються питань пенсійного забезпечення позивача та не підпадають під визначення поняття «публічна інформація», передбаченого у ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

При цьому, як встановлено судом першої інстанції та не заперечується апелянтом, відповідач у своїй відповіді від 07.11.2019 року вказав, що запит буде розглянуто в порядку Закону України «Про звернення громадян» та запит позивача від 01.11.2019 розглянутий відповідачем в порядку вказаного Закону, що підтверджується наданою відповіддю від 28.11.2019 року № 4844-Л-07.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що одержавши запит позивача на інформацію, який подано згідно із Законом № 2939-VI, проте, який за своїм змістом є зверненням громадянина відповідно до Закону № 393/96-ВР, відповідач цілком правомірно відмовив у задоволенні такого запиту та розглянув його за Законом № 393/96-ВР.

За встановлених у справі обставин, що запит позивача про надання публічної інформації є фактично зверненням про надання інформації згідно із Законом України № 393/96-ВР, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у даній справі щодо оскарження бездіяльності розпорядника публічної інформації необхідно відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що право позивача на отримання публічної інформації не порушено.

Також, за цих обставин, колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача, наведені в поданій апеляційній скарзі, щодо порушення відповідачем вимог Закону № 2939-VI.

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо помилковості висновків суду першої інстанції про дотримання відповідачем строку визначеного Законом № 2939-VI щодо надання відповіді на запит позивача щодо порядку розгляду його звернення з посиланням на дату на штемпелі на конверті, в якому, як зазначено останнім, ним отримано відповідь відповідача, оскільки наведена дата не засвідчує факт передачі відповідачем відповіді на звернення позивача на відправлення та відповідно не спростовує даних щодо дати складання і відправлення цієї відповіді.

Що стосується посилань позивача в поданій апеляційній скарзі на порушення його прав також і визначених Законом № 393/96-ВР, колегія суддів зазначає, що такі доводи ним не наводились у заявленому позові, а тому, не можуть бути прийняті до уваги судом апеляційної інстанції. Колегія суддів звертає увагу на те, що позов у даній справі поданий щодо оскарження бездіяльності розпорядника публічної інформації щодо ненадання такої інформації, а тому, позивач під час апеляційного розгляду справи не може змінити позовні вимоги та зажадати від суду апеляційної інстанції вирішення питання щодо неотримання інформації відповідно до Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про звернення громадян», оскільки в такому разі це є фактично поданням позову з новими вимогами.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 16.07.2020 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька