Справа № 826/17807/18
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2020-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2020 року м. Київ № 826/17807/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про скасування відповіді, зобов`язання вчинити дії,

установив:

ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (ГУ, ГУ Держгеокадастру, відповідач) про:

- скасування відповіді від 05.10.2018 №15705/0-9185/0/17 в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва орієнтовним розміром 0,1000 га, яка розташована на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- зобов`язання розглянути клопотання ОСОБА_1 від 30.07.2018 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність індивідуального садівництва орієнтовним розміром 0,1000 га, яка розташована на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Підставою для звернення з позовною заявою стала незгода позивача з оскаржуваною відмовою у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва, оскільки таке рішення не ґрунтується на нормах чинного законодавства України.

Зокрема позивачем зазначено, що у відповіді, оформленій листом вказано, що відповідно до наданої інформації міськрайонним управлінням у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені ГУ Держгеокадастру у Київській області бажане місце розташування зазначеної земельної ділянки не відповідає вимогам раціональної організації території.

Заявлені вимоги обґрунтовано посиланням на положення Земельного кодексу України, в силу яких підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Так позивач зазначає, що підстава для відмови у наданні відповідного дозволу не відповідає наведеним вимогам земельного законодавства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2018 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та у справі відкрито провадження. Вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи.

Відповідач - ГУ Держгеокадастру у Київській області - у відзиві на позовну заяву просить ухвалити рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечуючи проти позову зазначив, що у наданій позивачу відповіді дійсно зазначено, що бажане позивачем місце розташування земельної ділянки не відповідає вимогам раціональної організації території. При цьому відповідач зазначає, що клопотання позивача відпрацьоване спільно Головним управлінням та державним кадастровим реєстратором відділу у Києво-Святошинському районі Міськрайонного управління у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені. При опрацюванні клопотання останнім надано до Головного управління інформаційну довідку, в якій безпосередньо зазначено, що бажана земельна ділянка не відповідає вимогам раціональної організації території. Зазначена довідка надана у відповідності до підпункт 11 пункту 6 Порядку ведення Державного земельного кадастру затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 за №1051.

Відповідна підстава відмови, що міститься у відповіді ГУ окремо передбачена статтею 36 Закону України «Про охорону земель», а саме: черезсмужжя та конфігурація земельних ділянок, що створюють перешкоди в ефективному їх використанні і здійсненні природоохоронних заходів, а також порушують ландшафтну цілісність території, підлягають упорядкуванню. Земельна ділянка, на яку претендує позивач, перебуває у державній власності, належить до земель сільськогосподарського призначення, відтак, набуття позивачем у власність бажаної ділянки приведе до черезсмужжя земель державної власності. Тобто така ситуація завдасть шкоду суспільству, створить подальше нераціональне використання земель державної власності, що значно вплине на ефективність кінцевого результату використання земельних ресурсів нашої держави.

Відтак, бажане позивачем місце розташування земельної ділянки, не відповідає вимогам закону та техніко-економічному обґрунтуванню використання та охорони земель, що у відповідності до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України є підставою для відмови у наданні заявнику дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Отже, суд дослідив матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надав їм юридичну оцінку та встановив наступне.

ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Київській області з клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва орієнтовним розміром 0,100 га, що розташована на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (а.с. 14).

До клопотання додано графічні матеріали із зображенням бажаної земельної ділянки :12:001:5046, площа 0,12 га, тип власності: державна власність, цільове призначення: 01.05 для індивідуального садівництва) (а.с. 16).

У відповідь на наведене клопотання ГУ Держгеокадастру у Київській області позивачу надано відповідь листом від 05.10.2018 №15705/0-9185/0/17-18, у якій зазначено, що відповідно до наданої інформації Міськрайонним управлінням у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені ГУ Держгеокадастру у Київській області бажане місце розташування зазначеної земельної ділянки не відповідає вимогам раціональної організації території.

При цьому у листі ГУ посилається на те, що згідно частини четвертої статті 5 Земельного кодексу України, забезпечення раціонального використання та охорони земель є принципом земельного законодавства.

Наведено також, що раціональне використання землі - обов`язкова екологічна вимога при використанні природного ресурсу. Згідно частини першої статті 12 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» громадяни України зобов`язані берегти природу, охороняти, раціонально використовувати її багатства відповідно до вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

З врахуванням зазначеного, позивачу рекомендовано визначитись з іншим місцем розташування бажаної до відведення земельної ділянки та звернутися з клопотанням до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування враховуючи вимоги статей 118, 121 та 122 Земельного кодексу України (а.с. 17).

Вважаючи наведену у листі підставу для відмови у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою такою, що не передбачена законодавством, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Судом також встановлено, що позивач звертався до відповідача із клопотанням від 10.01.2019 аналогічним попередньому (а.с. 45), змінивши при цьому місце розташування бажаної до відведення земельної ділянки, однак визначивши його в межах того ж масиву (а.с. 47).

У листі від 14.02.2019 №425/0-1073/0/17-19 ГУ Держгеокадастру зазначено, що відповідно до наданої інформації Міськрайонним управлінням у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені ГУ Держгеокадастру у Київській області бажана до відведення земельна ділянка знаходиться в масиві, який повністю розподілений згідно заяв щодо відведення земельних ділянок учасникам АТО.

Таким чином, надавши оцінку спірним правовідносинам, письмовим поясненням учасників судового процесу, а також доказам в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що ї передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою, другою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі, якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями частини сьомої даної статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.10.2018 у справі №813/481/17, від 18.10.2018 у справі №527/43/17, від 25.02.2019 у справі №347/964/17 та від 22.04.2019 у справі №263/16221/17.

Водночас, суд виходить з того, що правовий статус Головних управлінь Держгеокадастру в областях визначено відповідним Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 №333 (Положення №333).

Пунктом 8 Положення №333 передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Вимоги щодо документування управлінської інформації та організації роботи з документами, створеними у паперовій формі Секретаріатом Кабінету Міністрів України, центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими органами виконавчої влади, підприємствами, установами, організаціями, що належать до сфери управління центральних або місцевих органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим встановлює Типова інструкція з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2018 №55 (Інструкція).

Згідно з пунктом 80 вказаної Інструкції, накази (розпорядження) видаються як рішення організаційно-розпорядчого чи нормативно-правового характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основної діяльності установи, адміністративно-господарських або кадрових питань.

Водночас в силу пункту 123 цієї Інструкції, службові листи складаються з метою обміну інформацією між установами як відповіді на виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, дорученнях вищих посадових осіб, на запити, звернення, а також кореспонденцію Верховної Ради України, на виконання доручень установ вищого рівня, на запити інших установ, звернення громадян, запити на інформацію, а також як ініціативні та супровідні листи.

Отже, за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, останнім має видаватися відповідний наказ, відтак рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмова в наданні такого дозволу повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру в області.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 06.08.2019 у справі №140/1992/18, від 14.08.2019 у справі №0640/4434/18, від 29.08.2019 у справі №420/5288/18, від 17.10.2019 у справі №811/1845/18 та від 08.11.2019 №420/914/19.

В межах даного адміністративного спору позивач звернувся до відповідача із клопотанням, за наслідками розгляду якої суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення, в той час, як останній протиправно направив позивачу відповідь у формі листа від 05.10.2018 №15705/0-9185/0/17-18.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, Положенням №333 без дотримання вимог частини другої статті 2 КАС України, що свідчить про допущення відповідачем як суб`єктом владних повноважень протиправної бездіяльності стосовно розгляду поданого позивачем клопотання у встановленому законодавством порядку.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 22.12.2018 у справі №804/1469/17, від 14.08.2019 у справі №0640/4434/18 та від 12.09.2019 у справі №0640/4248/18.

Щодо ефективності обраного позивачем способу захисту суд зазначає, що за відсутності правомірно винесеного рішення суб`єкта владних повноважень, робити висновки про зміст такого рішення виходячи зі змісту листа у якому наведено певну позицію є передчасним.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що належним способом захисту для відновлення прав позивача за даних фактичних обставин є визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою згідно з листом, а також зобов`язання відповідача повторно у встановленому законодавством порядку розглянути відповідне клопотання.

Наведена позиція суду відповідає позиції, що висловлена Верховним Судом у постанові від 08.11.2019 у справі №420/914/19.

Вирішуючи питання про розподіл відповідно до пункту 5 частини першої статті 244 КАС України між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до частини п`ятої статті 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Доказів понесення сторонами витрат суду не надано.

Що стосується поданої представником заяви щодо розміру судових витрат на правничу допомогу з висловленим проханням для вирішення даного питання призначити протягом п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог судове засідання, то суд звертає увагу щодо розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про скасування відповіді, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати дії Головного управління Держгеокадастру у Київській області щодо відмови згідно з листом від 05.10.2018 №15705/0-9185/0/17 у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва орієнтовним розміром 0,1000 га, яка розташована на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, - протиправними.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області повторно у встановленому законодавством порядку розглянути клопотання ОСОБА_1 від 30.08.2018 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва орієнтовним розміром 0,1000 га, яка розташована на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

В задоволенні позову в іншій частині, - відмовити.

Питання розподілу між сторонами судових витрат ОСОБА_1 на сплату витрат на професійну правничу допомогу вирішити шляхом постановлення додаткового судового рішення.

Встановити позивачу п`ятиденний строк з моменту отримання копії рішення суду для подання остаточного розрахунку судових витрат на правничу допомогу адвоката з відповідно підтверджуючими їх належним чином засвідченими доказами, а також доказів надіслання такого розрахунку відповідачу у справі.

Встановити відповідачу п`ятиденний строк з моменту отримання остаточного розрахунку для подання відзиву на розрахунок.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Визначені в ухвалі строки застосувати з урахуванням пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ).

Відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Київській області (місцезнаходження юридичної особи: 03115, місто Київ, вулиця Серпова, будинок 3/14; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 39817550).

Суддя О.М. Чудак