Справа № 810/4475/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/4475/18 Суддя першої інстанції: Василенко Г.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Епель О.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Макарівське виробниче управління житлового господарства» Макарівської селищної ради на прийняте у порядку письмового провадження рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Київській області до Комунального підприємства «Макарівське виробниче управління житлово-комунального господарства» Макарівської селищної ради про стягнення податкової заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року Головне управління ДФС у Київській області (далі - Позивач, ГУ ДФС у Київській області) звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Комунального підприємства «Макарівське виробниче управління житлово-комунального господарства» Макарівської селищної ради (далі - Відповідач, КП «Макарівське ВУЖКГ») в якому, з урахуванням заяв про зменшення позовних вимог, просило стягнути з рахунків у банках, що обслуговують КП «Макарівське ВУЖКГ», 499 877,72 грн. в рахунок погашення податкового боргу на користь Державного бюджету.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, за Відповідачем обліковується документально підтверджена сума податкової заборгованості з частини чистого прибутку на суму 291 964,20 грн., податку на додану вартість в сумі 208 183,52 грн., а Позивачем виконано всі необхідні дії, які передують зверненню до суду із позовом про стягнення коштів.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що станом на день ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення підприємством було сплачено заборгованість з податку на додану вартість в сумі 654 000,00 грн., а також сплачено частину заборгованості з податку на прибуток в сумі 90 000,00 грн. Крім того, наголошує, що у судовому рішенні не зазначено, з якого саме податку та в якому саме розмірі здійснено стягнення заборгованості.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2020 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 11.03.2020 року.

У межах встановлених судом строків відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2020 року зобов`язано ГУ ДФС у Київській області надати суду відомості інтегрованих карток платника податків - КП «Макарівське ВУЖКГ» з податку на додану вартість та з частини чистого прибутку за період з 30.04.2019 року по 11.03.2020 року, а також надати пояснення щодо зарахування сплачених Відповідачем сум згідно доданих до апеляційної скарги платіжних доручень та розміру заборгованості з указаних податків, які обліковуються за підприємством станом на 11.03.2020 року. Крім того, відкладено розгляд справи на 25.03.2020 року.

На адресу Шостого апеляційного адміністративного суду від КП «Макарівське ВУЖКГ» надійшли додаткові пояснення, в яких останнє зазначає, що частина чистого прибутку не є податковим платежем у розумінні ПК України, а відтак застосування до підприємства положень пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 та п. 120.1 ст. 120 ПК України є безпідставним, що, у свою чергу, свідчить про необґрунтованість податкових повідомлень-рішень, на підставі яких Відповідачу донараховані грошові зобов`язання.

Крім того, на виконання вимог ухвали суду від 11.03.2020 року ГУ ДПС у Київській області на адресу суду надійшли пояснення, в яких зазначено, що станом на 09.08.2019 року борг з податку на додану вартість, заявлений до стягнення у межах даної справи, був погашений, однак, на момент прийняття рішення судом першої інстанції борг в частині чистого прибутку (доходу) складав 201 694,20 грн. Окремо у своїх поясненнях Позивач звернув увагу, що Відповідачем до суду першої інстанції не подавалися додаткові документи, що, у свою чергу, свідчить про відсутність порушень норм процесуального права при ухваленні Київським окружним адміністративним судом оскаржуваного рішення. Також ГУ ДПС у Київській області було завлено клопотання про заміну ГУ ДФС у Київській його правонаступником - ГУ ДПС у Київській області.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2020 року заяву «КП «Макарівське ВУЖКГ» та клопотання ГТУЮ у м. Києві про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням карантину задоволено та продовжено строк розгляду справи на більш тривалий, розумний термін.

У подальшому розгляд справи призначено на 15.07.2020 року.

У судовому засіданні представник Апелянта доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю з викладених в останній підстав.

Представник Позивача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, на момент звернення до суду із вказаним позовом за КП «Макарівське ВУЖКГ» обліковувалася документально підтверджена сума несплаченого узгодженого грошового зобов`язання на загальну суму 499 877,72 грн., у тому числі з частини чистого прибутку - 291 694,20 грн. (з яких штрафні санкції - 24 548,60 грн., пеня - 24 339,60 грн.), податку на додану вартість - 208 183,52 грн. (з яких штрафні санкції - 27 580,54 грн.).

Указана податкова заборгованість, як встановлено судом першої інстанції, станом на 24.07.2019 року складається з:

І. Податку на додану вартість:

1) самостійно визначені Відповідачем податкові зобов`язання з податку на додану вартість згідно податкових декларацій з податку на додану вартість, а саме:

- за травень 2017 року від 19.06.2017 року, в якій Відповідачем самостійно визначено суму податкового зобов`язання, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет у розмірі 38 083,00 грн.;

- за червень 2017 року від 18.07.2017 року, в якій Відповідачем самостійно визначено суму податкового зобов`язання, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет у розмірі 27 743,00 грн.;

- за липень 2017 року від 18.08.2017 року, в якій Відповідачем самостійно визначено суму податкового зобов`язання, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет у розмірі 52 981,00 грн. ;

- за вересень 2017 року від 10.10.2017 року, в якій Відповідачем самостійно визначено суму податкового зобов`язання, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет у розмірі 3 363,00 грн.;

- за лютий 2018 року від 19.03.2018 року, в якій Відповідачем самостійно визначено суму податкового зобов`язання, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет у розмірі 33 004,00 грн.;

- за березень 2018 року від 16.04.2018 року, в якій Відповідачем самостійно визначено суму податкового зобов`язання, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет у розмірі 30 713,00 грн.;

- за квітень 2018 року від 17.05.2018 року, в якій Відповідачем самостійно визначено суму податкового зобов`язання, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет у розмірі 12 750,00 грн.

2) донараховані контролюючим органом штрафні санкції з податку на додану вартість:

- у загальній сумі 19957,39 грн. що застосовані податковим органом до відповідача згідно з податковим повідомленням-рішенням від 11.10.2017 року №;

- у загальній сумі 7 623,15 грн. що застосовані податковим органом до відповідача згідно з податковим повідомленням-рішенням від 27.03.2018 року №.

ІІ. Частини чистого прибутку:

1) самостійно визначені Відповідачем податкові зобов`язання з податку - частина чистого прибутку згідно розрахунків частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, а саме:

- за 2015 рік від 04.02.2016 року на суму 13 636,00 грн.;

- за 2015 рік від 23.02.2016 року на суму 136 460,00 грн.;

- за перше півріччя 2016 року від 19.07.2016 на суму 66 775,00 грн.;

- за три квартали 2016 року від 13.10.2016 на суму 10 749,00 грн.;

- за перше півріччя 2017 року від 13.07.2017 на суму 15 186,00 грн.

2) нарахована контролюючим органом пеня з частини чистого прибутку:

- у сумі 6 661,95 грн. за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання, самостійно визначеного Відповідачем у розрахунку частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями № від 18.10.2013 року;

- у сумі 8 716,41 грн. за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання, самостійно визначеного Відповідачем у розрахунку частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями № від 29.04.2015 року;

- у сумі 305,27 грн. за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання, самостійно визначеного Відповідачем у розрахунку частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями № від 06.11.2015 року;

- у сумі 4737,61 грн. за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання, самостійно визначеного Відповідачем у розрахунку частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями № від 05.02.2016 року;

- у сумі 3 918,36 грн. за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання, самостійно визначеного Відповідачем у розрахунку частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями № від 05.02.2016 року.

3) донараховані контролюючим органом штрафні санкції з податку - частина чистого прибутку:

- у загальній сумі 13 990,20 грн. що застосовані податковим органом до Відповідача згідно з податковим повідомленням-рішенням від 30.11.2016 року №;

- у сумі 10 558,40 грн. що застосовані податковим органом до Відповідача згідно з податковим повідомленням-рішенням від 30.11.2016 року №.

Крім того, на адресу КП «Макарівське ВУЖКГ» були направлені податкові вимоги від 01.11.2001 року №1/6 форми «Ю» на суму 14 162,80 грн. та від 06.12.2001 року №2/95 форми «Ю2» на суму 29 241,58 грн., які отримані платником податків 05.11.2001 року та 07.12.2001 року відповідно (т. 1 а.с. 116-117).

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 14, 16, 20, 31, 38, 46, 56, 57, 59, 95 ПК України, прийшов до висновку, що наявність у Відповідача податкового боргу, виникнення якого підтверджується матеріалами справи, є підставою для його стягнення у судовому порядку.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитися з огляду на таке.

Відповідно до п. 6.2 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», який був чинний на момент направлення податкових вимог Відповідачу, разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов`язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.

Податкові вимоги мають містити крім відомостей, передбачених підпунктом 6.2.3 цієї статті, посилання на підстави їх виставлення; суму податкового боргу, належного до сплати, пені та штрафних санкцій; перелік запропонованих заходів із забезпечення сплати суми податкового боргу.

Податкові вимоги також надсилаються платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суму податкових зобов`язань у встановлені законом строки, без попереднього направлення (вручення) податкового повідомлення.

Податкові вимоги надсилаються: а) перша податкова вимога - не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов`язання. Перша податкова вимога містить повідомлення про факт узгодження податкового зобов`язання та виникнення права податкової застави на активи платника податків, обов`язок погасити суму податкового боргу та можливі наслідки непогашення його у строк; б) друга податкова вимога - не раніше тридцятого календарного дня від дня направлення (вручення) першої податкової вимоги, у разі непогашення платником податків суми податкового боргу у встановлені строки. Друга податкова вимога додатково до відомостей, викладених у першій податковій вимозі, може містити повідомлення про дату та час проведення опису активів платника податків, що перебувають у податковій заставі, а також про дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

У разі коли у платника податків, якому було надіслано першу податкову вимогу, виникає новий податковий борг, друга податкова вимога має містити суму консолідованого боргу. При цьому окрема податкова вимога щодо такого нового податкового боргу не виставляється.

Консолідованим вважається борг, визначений у першій податковій вимозі, збільшений на суму нового податкового боргу, що виник до виставлення другої податкової вимоги.

Пунктом 59.5 статті 59 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

При цьому судовою колегією враховується, що відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

З урахуванням наведеного, а також зважаючи на те, що матеріалами справи на момент ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення підтверджувалася наявність у Відповідача несплаченого податкового боргу з податку на додану вартість на суму 208 183,52 грн., а Позивачем підтверджено вчинення всіх необхідних дій, що передують зверненню до суду із позовом про стягнення коштів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в указаній частині.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що рішення Київського окружного адміністративного суду було прийнято 23.12.2019 року. При цьому, за даними інтегрованої картки платника податків - КП «Макарівське ВУЖКГ», наданої на виконання вимог ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2020 року, податковий борг з податку на додану вартість, заявлений до стягнення у межах даної справи, було сплачено Відповідачем 09.08.2019 року, що підтверджується також і наданими до апеляційної скарги платіжними дорученнями. Викладене, у свою чергу, свідчить, що на момент прийняття оскаржуваного рішення суду податковий борг з податку на додану вартість у розмірі 208 183,52 грн. було погашено підприємством у повному обсязі, що не заперечується і контролюючим органом, а тому повторне стягнення такого боргу за рішенням суду є безпідставним. Таким чином, рішення Київського окружного адміністративного суду в частині стягнення з КП «Макарівське ВУЖКГ» податкового боргу з податку на додану вартість на суму 208 183,52 грн. прийнято без урахування всіх фактичних обставин справи, а тому підлягає скасуванню.

Що стосується висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з Відповідача податкового боргу з частини чистого прибутку (доходу) у розмірі 291 694,20 грн., судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Як було встановлено раніше, указана сума боргу складається з: 242 806,00 грн. самостійно визначених зобов`язань за 2015 - І півріччя 2017 року; 24 339,60 грн. - пені за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання; 24 548,60 грн. - штрафних санкції згідно податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14).

Перелік загальнодержавних податків та зборів, а також місцевих податків встановлено ст. ст. 9 та 10 ПК України відповідно. При цьому частина чистого прибутку (доходу) не віднесена до жодної з цих статей.

Згідно п. 29 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, встановлення для підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, розміру частки прибутку, яка підлягає зарахуванню до місцевого бюджету.

У постанові від 24.05.2019 року у справі №806/1420/16 Верховний Суд, вирішуючи питання щодо можливості накладення на комунальне підприємство штрафних санкцій за несвоєчасну сплату частини чистого прибутку (доходу), зазначив про можливість поширення на спірні правовідносини положень Закону України «Про управління об`єктами державної власності» (далі - Закон) та Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 року №138 (далі - Порядок №138).

Абзацем 1 ч. 5 ст. 11 Закону встановлено, що господарська організація, у статутному капіталі якої є корпоративні права держави, за підсумками календарного року зобов`язана спрямувати частину чистого прибутку на виплату дивідендів згідно з порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Згідно абз. 1 п. 2 Порядку №138 частина чистого прибутку (доходу) сплачується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до державного бюджету наростаючим підсумком щоквартальної фінансово-господарської діяльності за відповідний період у строк, встановлений для сплати податку на прибуток підприємств.

Відповідно до п. 3 Порядку №138 частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, визначається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями відповідно до форми розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та зазначається у декларації з податку на прибуток підприємства.

Розрахунок частини чистого прибутку (доходу) разом з фінансовою звітністю, складеною відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, подається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до органів державної податкової служби у строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток підприємств.

Викладене, у свою чергу, свідчить, що КП «Макарівське ВУЖКГ» має обов`язок, встановлений ст. 11 Закону, зі сплати частини чистого прибутку у розмірі 242 806,00 грн. самостійно визначеному Відповідачем, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 01.08.2018 року у справі №826/19797/16 та у постанові від 18.09.2019 року у справі 520/1919/19.

Водночас, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що за правилами пп. 129.1.1 пп. 129.1.2 п. 129.1 ст. 129 ПК України нарахування пені розпочинається:

- при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);

- при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

На суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктами 129.1.1 та 129.1.2 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, коли її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день (п. 129.4 ст. 129 ПК України).

Разом з тим, зі змісту постанови Верховного Суду від 31.01.2020 року у справі № 560/4131/18 з урахуванням постанови Верховного Суду від 13.08.2019 року у справі № 824/741/18-а, від 24.05.2019 року у справі №806/1420/16, від 23.07.2019 року у справі №2340/4069/18 випливає, що нормативні визначення понять «грошове зобов`язання», «податкове зобов`язання» вказують на те, що частина чистого прибутку (доходу) не є податковим платежем у розумінні норм ПК України. Цей платіж не віднесений ні до загальнодержавних податків та зборів, ні до місцевих податків. Отже, нарахування Відповідачу пені на підставі положень ст. 129 ПК України, дія якої поширюється виключно на випадки несплати платником податків грошових зобов`язань, відбувалося поза межами правового поля, у зв`язку з чим судова колегія приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог про стягнення з КП «Макарівське ВУЖКГ» пені у розмірі 24 339,60 грн. за несвоєчасну сплату частини чистого прибутку (доходу), оскільки остання не могла бути нарахована на згадані зобов`язання.

При цьому, покладення на контролюючі органи повноважень щодо обліку таких платежів, а також сплата його до державного бюджету України, не змінює правової природи такого платежу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.08.2018 року у справі №826/19797/16 та від 31.01.2019 року у справі №819/25/18.

Надаючи оцінку доводам Апелянта, які засновані на згаданих вище позиціях Верховного Суду, про безпідставність застосування до нього штрафних санкцій за несвоєчасну сплату частини чистого прибутку (доходу) на підставі податкових повідомлень-рішень від 30.11.2016 року № та №, та, як наслідок, необґрунтованості заявлених позовних вимог про стягнення нарахованих коштів згідно вказаних індивідуальних актів, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 31.08.2018 року у справі № 826/14195/16, питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом позову про стягнення податкового боргу, оскільки податкові повідомлення-рішення суб`єкта владних повноважень, згідно з якими відповідні зобов`язання визначено, не є предметом дослідження у відповідній справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз.

З урахуванням наведеного судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. п. 56.1, 56.3 ст. 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Процедура адміністративного оскарження закінчується днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у зазначений строк (пп. 56.17.1 п. 56.17 ст. 56 Податкового кодексу України).

День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків (пп. 56.17.5 п. 56.17 ст. 56 Податкового кодексу України).

Викладене, у свою чергу, дає підстави стверджувати, що штрафні санкції за несвоєчасну сплату зобов`язання з чистого прибутку (доходу) комунальних унітарних підприємств, донараховані згідно податкового повідомлення-рішення від 30.11.2016 року № на суму 10 558,40 грн. та № на суму 13 990,20 грн., отримані підприємством 06.12.2016 року (т. 1 а.с. 119-120) та не оскаржені в установленому порядку на момент звернення ГУ ДФС у Київської області до суду із вказаним позовом є узгодженим, мають ознаки податкового боргу, а тому також підлягають стягненню на підставі рішення суду у повному обсязі.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за даними інтегрованої картки платника податків - КП «Макарівське ВУЖКГ», наданої на виконання вимог ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2020 року, заборгованість із сплати частини чистого прибутку (доходу), заявлена до стягнення у межах даної справи, була частково сплачена Відповідачем станом на 18.12.2019 року в сумі 90 000,00 грн., що підтверджується також і наданими до апеляційної скарги платіжними дорученнями. Викладене, у свою чергу, свідчить, що на момент прийняття оскаржуваного рішення суду заборгованість зі сплати частини чистого прибутку (доходу), за вирахуванням 24 339,60 грн. пені, що обліковувалася за підприємством, складала 177 354,60 грн. (291 694,20 - 90 000,00 - 24 339,60). Таким чином, рішення Київського окружного адміністративного суду в частині стягнення з КП «Макарівське ВУЖКГ» заборгованості зі сплати частини чистого прибутку (доходу) у розмірі 291 694,20 грн., прийнято без урахування всіх фактичних обставин та правової природи такої заборгованості, у зв`язку з чим належною до стягнення сумою заборгованості зі сплати частини чистого прибутку (доходу) є 177 354,60 грн.

Однак, доводи Апелянта про те, що в оскаржуваному рішенні суду відсутні відомості про те, яку саме заборгованість та в якому саме розмірі необхідно стягнути з Відповідача, судовою колегією відхиляються як безпідставні, оскільки розрахунок складових заборгованості підприємства наведено в описовій частині судового рішення.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлену вище відсутність правових підстав для стягнення з Відповідача податкового боргу з податку на додану вартість, який був сплачений на момент прийняття оскаржуваного рішення, а також заборгованості зі сплати частини чистого прибутку (доходу), частина якої була сплачена станом на 23.12.2019 року, а частина не підлягала стягненню з огляду на безпідставне нарахування пені, судова колегія приходить до висновку про передчасність твердження Київського окружного адміністративного суду про обґрунтованість даної частини позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду - скасувати.

Крім того, відповідно до ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Зі змісту постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року №537 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" випливає, що територіальні органи Державної податкової служби є правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови, у відповідних сферах діяльності.

Згідно додатку 2 до вказаної постанови Головне управління ДФС у Київської області реорганізується шляхом приєднання до Головного управління ДПС у Київської області. При цьому, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, запис про створення Головного управління ДПС у Київській області здійснено 30.07.2019 року.

З урахуванням суд вважає за можливе задовольнити клопотання Апелянта та допустити заміну Головного управління ДФС у Київській області () його правонаступником - Головним управлінням ДПС у Київській області ().

Крім іншого, відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про необхідність стягнення з ГУ ДПС у Київській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь КП «Макарівське ВУЖКГ» витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги (64,52%), в сумі 7 256,74 грн. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 52, 139, 242-244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Допустити заміну Головного управління ДФС у Київській області його правонаступником - Головним управлінням ДПС у Київській області.

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Макарівське виробниче управління житлово-комунального господарства» Макарівської селищної ради - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з рахунків Комунального підприємства «Макарівське виробниче управління житлово-комунального господарства» Макарівської селищної ради (08001, Київська обл., Макарівський р-н., смт. Макарів, вул. Піонерська, 13, ) кошти у банках, обслуговуючих платника податків, в рахунок погашення заборгованості зі сплати частини чистого прибутку (доходу) у розмірі 177 354 (сто сімдесят сім тисяч триста п`ятдесят чотири) гривні 60 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5-а, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Комунального підприємства «Макарівське виробниче управління житлово-комунального господарства» Макарівської селищної ради (08001, Київська обл., Макарівський р-н., смт. Макарів, вул. Піонерська, 13, ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 7 256 (сім тисяч двісті п`ятдесят шість) гривень 74 копійки.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді О.В. Епель

О.І. Шурко

Повний текст постанови складено та підписано « 15» липня 2020 року.