Справа № 484/989/20
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2020-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2020 р.м.ОдесаСправа № 484/989/20
Головуючий в 1 інстанції: Паньков Д.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Домусчі С.Д.,

Кравця О.О.,

за участю: секретар судового засідання Уштаніт Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 травня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Начальника СРПП Первомайського ВП ГУНП у Миколаївській області Дзюби Дмитра Юрійовича про скасування адміністративної постанови,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області з адміністративним позовом до Начальника СРПП Первомайського ВП ГУНП у Миколаївській області Дзюби Дмитра Юрійовича, в якому просила суд скасувати постанову начальника СРПП Первомайського ВП ГУНП у Миколаївській області Дзюби Дмитра Юрійовича серія БАА № 430013 від 22.03.2020 року про притягнення її до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1020 грн. за ч. 5 ст.122 КУпАП.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 травня 2020 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Начальника СРПП Первомайського ВП ГУНП у Миколаївській області Дзюби Дмитра Юрійовича про скасування адміністративної постанови серія БАА № 430013 від 22.03.2020 року відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції взято до уваги надані відповідачем докази, а саме пояснення свідка ОСОБА_2 , та фото зображення, тоді як згідно вимог КАС України, суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції залишено без уваги те, що при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення, відповідачем в якості доказів не було надано пояснення свідка, та не зазначено технічний засіб, яким здійснено фото. Апелянт вказує, що судом не прийнято її пояснення, що нею була здійснена вимушена зупинка для того щоб провести по сходах і посадити в автомобіль знайому літню жінку з зайвою вагою, якій тяжко ходити. Крім того, апелянт вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення була винесена не на місці вчинення адміністративного правопорушення, а за місцезнаходженням службового автомобіля, при цьому відповідач не надав можливості скористатися допомогою адвоката, не роз`яснив права, а також не прийняв пояснення щодо вчиненого адміністративного правопорушення. Разом з тим, апелянт зазначає, що в якості доказів відповідач у відзиві на позовну заяву чомусь не надав відеозапис з нагрудної камери.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 22.03.2020 року відносно позивача начальником СРПП 2 Первомайського ВП ГУНП у Миколаївській області, капітаном поліції Дзюбою Дмитром Юрійовичем було винесено постанову серія БАА № 430013 від 22.03.2020 року, про притягнення її до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1020 грн. за ч. 5 ст.122 КУпАП.

По суті та обставинам правопорушення у вказаній постанові зазначено, що 22.03.2020 року о 17.40 год. в м. Первомайськ по вул. Грушевського, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом ВАЗ 2108, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснила стоянку транспортного засобу в зоні дії знаку 5.38 з додатковою табличкою 7.17 ПДР України, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1020 грн. за ч. 5 ст.122 КУпАП.

Не погоджуючись із правомірністю постанови серії БАА № 430013 від 22.03.2020 року, позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку, що в ході розгляду справи не було встановлено порушення працівником патрульної поліції вимог чинного законодавства України, щодо встановлення обставин вчинення позивачем адміністративного правопорушення та прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення. Крім того, судом не встановлено порушень вимог ст.278, 279 КУпАП України з боку інспектора.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основним завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

За змістом ст. 6 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації (ч. 1 ст. 7 «Про Національну поліцію»).

За приписами п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі (п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію»).

Частиною 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями).

Пунктом 1.1. ПДР визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктом 1.9. ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, 22.03.2020 року о 17.40 год. в м. Первомайськ по вул. Грушевського, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом ВАЗ 2108, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснила стоянку транспортного засобу в зоні дії знаку 5.38 з додатковою табличкою 7.17 ПДР України, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1020 грн. за ч. 5 ст.122 КУпАП.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП про адміністративні правопорушення, настає в разі зупинки чи стоянки транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю"

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи фотозображення (а.с. 20) а також пояснення свідка ОСОБА_2 (а.с. 19), колегія суддів зазначає, що з них чітко вбачається, що автомобіль з реєстраційним номером 54874 ОН, здійснив стоянку в зоні дії знаку 5.38 з додатковою табличкою 7.17 ПДР України, тобто на місці, на якому дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки).

Доказів, що позивач є особою з інвалідністю сторонами по справі до суду не надано, позовні вимоги вказаними підставами не обґрунтовуються.

Доводи апелянта, що нею була здійснена вимушена зупинка для того щоб провести по сходах і посадити в автомобіль знайому літню жінку з зайвою вагою, якій тяжко ходити, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. При цьому, навіть якщо приймати до уваги такі доводи апелянта, доказів що пасажиром транспортного засобу була особа з інвалідністю не надано, а описана позивачем ситуація не відповідає ознакам вимушеної зупинки, оскільки згідно з пунктом 1.10 ПДР України вимушена зупинка - це припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Щодо доводів апелянта, що надані відповідачем докази, а саме пояснення свідка ОСОБА_2 , та фото зображення вона не отримувала, колегія суддів зазначає, що згідно ч.9 ст. 79 КАС України, суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Водночас, в матеріалах справи (а.с. 15) наявні докази направлення відповідачем на адресу позивача відзиву на адміністративний позов з додатками. При цьому, позивач не була позбавлена права на ознайомлення з матеріалами справи, гарантованого КАС України, а зазначаючи про неотримання документів, позивачем жодних дій щодо ознайомлення з їх змістом не вчинялось.

Щодо доводів апелянта, що судом першої інстанції залишено без уваги те, що при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення, відповідачем в якості доказів не було надано пояснення свідка, та не зазначено технічний засіб, яким здійснено фото, колегія суддів зазначає, що незважаючи на те, що вказані докази прямо в оскаржуваній постанові не перелічені, такі матеріали не є додатковими недослідженими інспектором доказами, оскільки про фотофіксацію порушення є посилання в оскаржуваній позивачем постанові, чим спростовуються доводи апеляційної скарги у цій частині.

Щодо доводів апелянта, що постанова про накладення адміністративного стягнення була винесена не на місці вчинення адміністративного правопорушення, а за місцезнаходженням службового автомобіля, при цьому відповідач не надав можливості скористатися допомогою адвоката, не роз`яснив права, а також не прийняв пояснення щодо вчиненого адміністративного правопорушення, колегія суддів зазначає, що в постанові про адміністративне правопорушення зазначено, що права, передбачені ст. 268 КУпАП позивачу роз`яснені, про що свідчить її підпис (а.с. 21). Разом з тим, докази надходження від ОСОБА_1 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення клопотань в матеріалах справи відсутні. Суд звертає увагу, що згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 по справі № 520/2261/19, визначений вимогами частини другої статті 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Щодо доводів апелянта, що в якості доказів відповідач у відзиві на позовну заяву чомусь не надав відеозапис з нагрудної камери, колегія суддів зазначає наступне.

Приписами пункту 9 частини першої статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» установлено, що поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до частини першої статті 40 цього Закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні.

Здійснивши системний аналіз вищевказаних положень чинного законодавства, колегія суддів доходить до висновку, що застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є превентивним заходом, який може застосовуватись поліцейським, проте чинним законодавством його обов`язкове застосування не передбачено, чим спростовуються доводи апелянта у цій частині.

Водночас, колегія суддів зазначає, що вимоги ч. 4 ст. 9 КАС України, зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи.

Враховуючи викладене, ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2020 року, за клопотанням апелянта було витребувано копію відеозапису з нагрудної камери начальника СРПП Первомайського ВП ГУНП у Миколаївській області капітана поліції Дзюби Дмитра Юрійовича від 22 березня 2020 року в проміжок часу з 17:30 до 18:30 год.

На виконання зазначеної ухвали суду про витребування доказів, відповідачем було повідомлено, що відеозапис правопорушення з нагрудної камери не зберігся через завершення строків зберігання даного відеозапису.

При цьому, як встановлено судом, згідно вимог «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції м від 03.02.2016 року № 100, та наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 24.11.2015 № 14/1 «Про порядок зберігання, використання відеозапису з відеореєстраторів патрульних», термін зберігання відео на сервері складає 30 діб з моменту збереження відео на сервер.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено, що в ході розгляду справи не було встановлено порушення працівником патрульної поліції вимог чинного законодавства України, щодо встановлення обставин вчинення позивачем адміністративного правопорушення та прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення, що в своюч ергу є підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.

Доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки належними та допустимими доказами підтверджено правомірність постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху серії БАА № 430013 від 22.03.2020 року.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 травня 2020 року залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 травня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Начальника СРПП Первомайського ВП ГУНП у Миколаївській області Дзюби Дмитра Юрійовича про скасування адміністративної постанови залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О. О. Кравець