Справа № 200/4051/20-а
Суддя: Абдукадирова К.Е.
Дата ухвалення: 2020-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2020 р. Справа№200/4051/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Абдукадирової К.Е., при секретарі судового засідання Гаврик М.М.,

від представників сторін:

позивача ОСОБА_1 , особисто;

відповідача Чургіна Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 )

до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Свободи -5, )

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

15 квітня 2020 року до Донецького окружного адміністративного суду подана позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Свободи -5, ), в якій позивач просив:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо відмови в припиненні щомісячних страхових виплат, які були призначені позивачу на підставі заяви від 24.01.2017р.;

- визнати право позивача самостійно вирішувати отримувати або відмовитись від отримання раніше призначених щомісячних страхових виплат, які були призначені позивачу на підставі заяви від 24.01.2017р.;

- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області з урахуванням висновків суду у справі та на підставі заяви позивача припинити виплату щомісячних страхових сум, які були призначені на підставі заяви від 24.01.2017р.

Ухвалою суду від 21 квітня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

25 травня 2020 року розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 22 червня 2020 року, яке в подальшому відкладено на 14 липня 2020 року.

06 липня 2020 року від позивача надійшла заява про зміну предмету позову, відповідно до якої позивач просить суд зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області призначити страхові виплати з розрахунку середньої заробітної плати, зазначеної у довідці ВП «Шахта 1-3 «Новогродівське» ДП «Селидіввугілля» від 12.01.2017р. № 12/01 про заробітну плату в період з жовтня 2015 по вересень 2016 року з врахуванням усіх проведених з 01 січня 2017 року коефіцієнтів підвищення страхових виплат, затверджених Кабінетом Міністрів України.

В обґрунтування позовних вимог з урахуванням заяви про зміну предмету позову позивач зазначив, що має статус особи яка ушкодила здоров`я під час виконання трудових обов`язків на підприємстві ВП "Шахта 1-3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля". Висновком МСЄК від 04.01.2017р. позивачу вперше встановлено 65% втрати професійної працездатності сукупно, з яких: повторно підтверджено 20% у зв`язку з нещасними випадками, які сталися в 1991 та 1998 роках та первинно встановлено 45% у зв`язку з професійними захворюваннями хронічний бронхіт - 30% та хронічна приглухуватість - 15%.

24 січня 2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення страхових виплат із розрахунку середньої заробітної плати 8 171,43 гривень, що передувала попередньому ушкодженню здоров`я на цьому ж підприємстві.

Зазначає, що п. 11 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 29.09.99 № 1105 передбачено, що у разі повторного ушкодження здоров`я середньомісячний заробіток, за бажанням потерпілого, обчислюється за відповідні періоди, що передували першому або повторному ушкодженню здоров`я. Сума страхової виплати в цьому разі визначається згідно із ступенем (у відсотках) втрати професійної працездатності, що встановлюється МСЕК за сукупністю випадків ушкодження здоров`я.

На запит відповідача підприємство ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП Селидіввугілля надало довідку від 12.01.2017р. № 12/01 про заробітну плату в період з жовтня 2015 по вересень 2016 року. Проте, відповідачем було надано позивачу роз`яснення, що у зв`язку з тим, що ДП «Селидіввугілля» не сплатило в період, зазначеній у довідці, єдиний соціальний внесок, заробітна плата за цей період не може бути взята для розрахунку страхових виплат.

Вказує, що ДП «Селидіввугілля» сплатило ЕСВ за період з жовтня 2015 по вересень 2016 року, що підтверджується відповідною довідкою форми ОК-7, виданою органом Пенсійного Фонду України.

Звернення до відповідача з заявами про перерахунок страхових виплат залишені без задоволення у зв`язку з відсутністю підстав для проведення перерахунку, який є вичерпним та закріплений у статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

З діями відповідача щодо відмови у перерахунку щомісячних страхових виплат позивач не згодний. Вважає, що має на такий перерахунок страхових виплат, а тому просить суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, згідно якого зазначив, що позивач за власним бажанням зазначив розмір середньої заробітної плати, що передувала попередньому ушкодженню здоров`я, а саме трудовому каліцтву від 08.12.1998р. з розрахунку якої просив призначити страхові виплати, оскільки всі випадки ушкодження здоров`я стались на одному підприємстві, а саме Відокремленому підрозділі «Шахта «1-3 Новогродівська» Державного підприємства «Селидіввугілля».

Зазначає, що відповідно до статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-XIV (зі змінами) перерахування сум щомісячних страхових виплат і витрат на медичну та соціальну допомогу проводиться в разі:

1. зміни ступеня втрати професійної працездатності;

2. зміни складу сім`ї померлого.

Перерахування сум щомісячних страхових виплат провадиться також у разі зростання у попередньому році середньої заробітної плати. Таке перерахування провадиться з 1 березня наступного року відповідно до коефіцієнта, затвердженого Кабінетом Міністрів України на підставі даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики. Даний перелік підстав для перерахунку сум щомісячних страховищ виплат є вичерпним. Інших підстав законодавством України не передбачено.

Вказує, що згідно довідки МСЕК від 16.01.2019р. серії 12 ААА №082593 позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності безстроково, переогляду не підлягає.

На думку відповідача, оскільки зміни ступеня втрати професійної працездатності або зміни складу сім`ї померлого не відбулись, тому підстави для перерахунку сум щомісячних страхових виплат позивачу відсутні.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд установив наступне.

ОСОБА_1 має статус особи яка ушкодила здоров`я під час виконання трудових обов`язків на підприємстві ВП "Шахта 1-3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля".

Висновком МСЄК від 04.01.2017р. позивачу було встановлено 65% втрати професійної працездатності сукупно, з яких: повторно підтверджено 20% в зв`язку з нещасними випадками, які сталися в 1991 та 1998 роках та первинно встановлено 45% в зв`язку з професійними захворюваннями хронічний бронхіт - 30% та хронічна приглухуватість - 15%.

Висновком МСЕК від 16 січня 2019 року позивачу було встановлено 65% втрати професійної працездатності за сукупністю, з 16 січня 2019 року безстроково та зазначено, що повторному огляду не підлягає (а.с.10).

24 січня 2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення страхових виплат із розрахунку середньої заробітної плати 8 171,43 гривень, що передувала попередньому ушкодженню здоров`я на цьому ж підприємстві (а.с. 7).

29 січня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про продовження раніше призначених страхових виплат.

21 лютого 2020 року позивач звернувся до Управління з заявою про припинення щомісячних страхових виплат з 01 березня 2020 року, які були йому призначені 24 січня 2017 року (а.с. 8).

28 лютого 2020 року листом за № 31.01-07/242 відповідач відмовив позивачу у задоволенні його заяви у зв`язку з відсутністю законних підстав (а.с. 9).

Зі змісту вказаного листа вбачається, що щомісячні страхові виплати нараховуються та сплачуються згідно заяви позивача від 29.01.2019р. відповідно останньої виписки з акту огляду МСЕК від 16.01.2019р. серія 12 ААА №082593, де встановлено повторно сукупно 65% втрати професійної працездатності та потребу у медичній та соціальній допомозі (медикаментозне лікування за професійним захворюванням та наслідками трудових каліцтв, санаторно-курортне лікування за хронічним бронхітом) безстроково.

Відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються у випадках:

- на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

- на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;

- якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;

- якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;

- якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню;

- в інших випадках, передбачених законодавством.

Таким чином, відповідач дійшов висновку про відсутність підстав для припинення позивачу страхових виплат.

Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що 30 серпня 2019 року рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок страхових виплат з розрахунку середньої заробітної плати, зазначеної у довідці ВП «Шахта 1-3 «Новогродівське» ДП «Селидіввугілля» від 12.01.2017р. № 12/01 про заробітну плату в період з жовтня 2015 по вересень 2016 року - відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного суду від 11 грудня 2019 року рішення суду першої інстанції від 30.08.2019р. скасовано, а провадження у справі закрито. Також роз`яснено, що даний спір віднесено до адміністративної юрисдикції (а.с. 36-43).

Зазначеними судовими рішеннями установлено, що позивач неоднарозово протягом 2015-2016 років звертався до відповідача з заявами та просив здійснити перерахунок сум страхових виплат на підставі довідки ВП «Шахта 1-3 «Новогродівське» ДП «Селидіввугілля» від 12.01.2017р. № 12/01 про заробітну плату в період з жовтня 2015 по вересень 2016 року, проте відповідачем було відмовлено в задоволенні його заяв у зв`язку з тим, що підприємством не сплачені суми єдиного внеску за вказані у довідці періоди.

Як вбачається з матеріалів справи, ВП «Шахта 1-3 «Новогродівське» ДП «Селидіввугілля» нараховувало та частково сплачувало суми єдиного соціального внеску за 2015-2016 роки. Ці обставини підтверджені Пенсійним фондом України довідкою форми ок-5 (а.с. 55).

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Конституція України проголошує, що конституційні права і свободи, зокрема право на соціальний захист, гарантується і не може бути скасовано (стаття 22), що забороняється внесення будь-яких змін до Конституції України, якщо вони передбачають скасування прав і свобод людини і громадянина (частина перша статті 157).

Не допускається також звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, в тому числі невід`ємного права людини на життя, в разі прийняття нових або внесення змін до чинних законів

Отже, за своїм змістом положення частини другої статті 22 Конституції України передбачають, з одного боку, обов`язок держави гарантувати конституційні права і свободи, насамперед право людини на соціальний захист, а з другого - утримуватись від прийняття будь-яких актів, які призводили б до скасування конституційних прав і свобод.

Виходячи з положень частини другої статті 8 Конституції України, норма частини другої її статті 22 має враховуватись при прийнятті законів та інших нормативно-правових актів, спрямованих на регулювання відповідних суспільних відносин. Позбавлення людини Конституційного права на соціальний захист не відповідає Конституції України.

Відповідно до положення частини першої статті 64 Конституції України "конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України".

Спірні питання врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999р. № 1105-XIV (далі - Закон № 1105). Цей Закон відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я.

Згідно з статтею 1 Закону № 1105 види соціального страхування: у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності; від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (далі - страхування від нещасного випадку); медичне.

Загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - соціальне страхування) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення, страхові виплати та надання соціальних послуг застрахованим особам за рахунок коштів Фонду соціального страхування України.

Відповідно до статті 3 Закону № 1105 соціальне страхування здійснюється за принципами:

законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування;

обов`язковості страхування осіб відповідно до видів соціального страхування та можливості добровільності страхування у випадках, передбачених законом;

державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав;

обов`язковості фінансування Фондом витрат, пов`язаних із наданням матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом;

відповідальності роботодавців та Фонду за реалізацію права застрахованої особи на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за цим Законом.

Статтею 4 Закону № 1105 визначено, що Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Законом № 1105 передбачено, що основними завданнями Фонду та його робочих органів є, зокрема: реалізація державної політики у сферах соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, медичного страхування; надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг відповідно до цього Закону (ст. 9).

Відповідно до статті 35 Закону № 1105 страхуванню від нещасного випадку підлягають:

1) особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів, або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах, фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню від нещасного випадку на інших підставах;

Усі особи, перелічені у частині першій цієї статті, вважаються застрахованими з моменту набрання чинності цим Законом незалежно від фактичного виконання страхувальниками своїх зобов`язань щодо сплати страхових внесків.

Статтею 36 Закону № 1105 визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Згідно з приписами статті 37 Закону № 1105 перерахування сум щомісячних страхових виплат і витрат на медичну та соціальну допомогу провадиться в разі:

1) зміни ступеня втрати професійної працездатності;

2) зміни складу сім`ї померлого.

Перерахування сум щомісячних страхових виплат провадиться також у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати. Таке перерахування провадиться з 1 березня наступного року відповідно до коефіцієнта, затвердженого Кабінетом Міністрів України на підставі даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики. Визначена раніше сума щомісячної страхової виплати зменшенню не підлягає.

Відповідно до п. 1.11 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27 квітня 2007 року N 24 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 червня 2007 року за № 715/13982, робочий орган виконавчої дирекції Фонду може відмовити у страховій виплаті потерпілому у випадках, передбачених статтею 37 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Відповідно до вимог статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105 сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров`я. Середньомісячний заробіток для обчислення суми страхових виплат потерпілому у зв`язку із втраченим ним заробітком (або відповідної його частини) визначається згідно з порядком обчислення середньої заробітної плати для виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 10 вказаної статті визначено, що під час обчислення середньомісячного заробітку враховуються всі види виплат, на які нараховувалися страхові внески.

У разі повторного ушкодження здоров`я середньомісячний заробіток, за бажанням потерпілого, обчислюється за відповідні періоди, що передували першому або повторному ушкодженню здоров`я. Сума страхової виплати в цьому разі визначається згідно із ступенем (у відсотках) втрати професійної працездатності, що встановлюється МСЕК за сукупністю випадків ушкодження здоров`я.

Згідно пункту 11 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 №1266 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2015 №439) (далі - Постанова №1266) розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата Позивача, є 12 місяців за місцем роботи, де стався страховий випадок, починаючи з місяця, що передує місяцю настання страхового випадку.

Згідно пункту 31 Постанови №1266 середня заробітна плата (дохід) для призначення допомоги по безробіттю, для страхових виплат за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (крім допомоги по тимчасовій непрацездатності), та для призначення страхових виплат для добровільно застрахованих осіб обчислюється робочими органами фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування з використанням даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У випадку, якщо на дату призначення страхових виплат відсутні дані про сплату єдиного внеску за деякі місяці розрахункового періоду розрахунок середньої заробітної плати проводиться без урахування цієї заробітної плати. Після сплати єдиного соціального внеску середня заробітна плата підлягає перерахуванню.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Слід зазначити, що контроль за своєчасністю сплати платниками сум єдиного внеску покладено на органи Державної податкової служби.

Як вже зазначалось судом вище, ВП «Шахта 1-3 «Новогродівське» ДП «Селидіввугілля» в період з 2015 - 2016 роки нараховувало та сплачувало відповідні суми єдиного внеску. Дані обставини підтверджені індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійним фондом України (а.с. 55). Крім того, відповідно до довідки № 77/03р від 01.03.2019р., яка видана позивачу ВП «Шахта 1-3 «Новогродівське» ДП «Селидіввугілля», за період з 01.10.2015р. по 30.09.2016р. на заробітну плату ОСОБА_1 проводились нарахування єдиного соціального внеску у розмірі 19 838,66 гривень (а.с. 58).

За приписами п. 10 статті 42 Закону № 1105 під час обчислення середньомісячного заробітку враховуються всі види виплат, на які нараховувалися страхові внески.

Судом встановлено, що відповідач відмовив позивачу у здійсненні перерахунку сум страхових виплат посилаючись на ті обставини, що роботодавець не сплачує суми єдиного соціального внеску, проте, суд не приймає цю позицію відповідача та вважає її помилковою, виходячи з наступного.

Держава взяла на себе зобов`язання створити альтернативні компенсаторні механізми забезпечення достатнього рівня життя за рахунок системи гарантування права на соціальний захист на рівні, не нижчому від прожиткового мінімуму, установленого законом, шляхом виплати додаткових соціальних допомог, надання безоплатно соціальних послуг, безоплатного або з істотною знижкою отримання права на медичне забезпечення та придбання лікарських засобів, компенсації соціальних витрат тощо, а тому оцінка не може ґрунтуватися лише на підході порівняння абсолютного значення розміру конкретної пенсійної виплати, оскільки в межах реалізації соціальних прав особа користується й іншими видами допомоги від держави.

Саме на виконання своїх зобов`язань у сфері соціального захисту на рівні, не нижчому від прожиткового мінімуму, держава унормувала здійснення соціальних виплат.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є:

1) роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами;

фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців);

фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту);

філії, представництва, інші відокремлені підрозділи підприємств, установ та організацій (у тому числі міжнародні), утворені відповідно до законодавства України, які мають окремий баланс і самостійно здійснюють розрахунки із застрахованими особами;

2) фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;

3) особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

При цьому відповідно до статті 38 зазначеного Закону відповідальність за невиконання або неналежне виконання покладених на платника єдиного внеску обов`язків несе саме роботодавець.

Тому суд вважає, що у відповідача були відсутні підстави для відмови позивачу у здійсненні перерахунку сум страхових виплат.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дослідивши обставини справи, суд дійшов висновку, що у даному випадку відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями статті 139 КАС України судові витрати покладаються на відповідача за рахунок бюджетних асигнувань та підлягають стягненню на користь позивача.

Керуючись статтями 2-17, 19, 20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229, 230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Свободи -5, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області призначити страхові виплати з розрахунку середньої заробітної плати, зазначеної у довідці ВП «Шахта 1-3 «Новогродівське» ДП «Селидіввугілля» від 12.01.2017р. № 12/01 про заробітну плату в період з жовтня 2015 по вересень 2016 року з врахуванням усіх проведених з 01 січня 2017 року коефіцієнтів підвищення страхових виплат, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Свободи -5, ) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ).

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті у нарадчій кімнаті 14 липня 2020 року. Повний текст рішення виготовлено та підписано 15 липня 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення з урахуванням внесених до КАС України змін згідно з Законом України від 29 березня 2020 року № 3275 про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Даний строк продовжується на строк дії такого карантину.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Е. Абдукадирова