Справа № 120/3237/20-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2020-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

м. Вінниця

16 липня 2020 р. Справа № 120/3237/20-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук Максим Петрович розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом: ОСОБА_1

до: Військової частини НОМЕР_1

про: про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Перевіривши позовну заяву і додані до неї матеріали, доходжу висновку, що у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 слід відмовити, з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 вже звертався до суду із адміністративними позовом до Військової частини НОМЕР_1 .

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 28.08.2018 року у справі № 802/1900/18-а, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 25.11.2016 року включно.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 25.11.2016 року включно.

На виконання рішення суду у справі № 802/1900/18-а, військовою частиною шляхом зарахування на картковий рахунок позивача коштів було виплачено індексацію грошового забезпечення в сумі 341,59 грн.

Не погоджуючись із розміром нарахованої на виконання судового рішення суми індексації, позивач звернувся із заявою до відповідача в якій просив роз`яснити спосіб нарахування індексації грошового забезпечення.

Листом відповідача від 01.06.2020 року позивача повідомлено, що при виконанні судового рішення військовою частиною було враховано базовий місяць індексації грошового забезпечення, встановлений для військовослужбовців військової частини НОМЕР_1

Не погоджуючись із рішенням відповідача щодо обрання для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення базового місяця (січень 2016) позивач звернувся до суду із цим позовом. У якому просить:

- визнати протиправними дії щодо встановлення для обчислення індексації грошового забезпечення місяця підвищення (базового місяця) - січень 2016 року та виплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 25.11.2016 року у заниженому розмірі 341,59 грн;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 25.11.2016 року з врахуванням проведеного розрахунку у сумі 13619,24 грн, з встановленням для обчислення індексації підвищення (базового місяця) липень 2012 року.

Отже, як встановлено із позовної заяви, позовні вимоги ОСОБА_1 фактично зводяться до оскарження дій відповідача щодо неналежного, на думку позивача, виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28.08.2018 року по справі № 802/1900/18-а, яке набрало законної сили. Позивач вважає, що при виконанні рішення суду у справі відповідачем не правильно застосовано базовий місяць для нарахування індексації. Тобто, предметом спору є невиконання (неналежне виконання) рішення адміністративного суду у справі № 802/1900/18-а.

Вирішуючи питання про відкриття чи відмову у відкритті провадження у справі, суд зазначає наступне.

Статтею 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами (ч. 1 ст. 370 КАС України).

Виконання судового рішення може відбуватися у добровільному та примусовому порядку, а судовий контроль за виконанням рішення суду здійснює суд, що його ухвалив.

На підставі листа від 05.06.2020 № 350/180/1/732/ПС встановлено, що відповідачем рішення суду у справі № 802/1900/18-а виконувалося добровільно, однак позивач фактично не погоджується із способом його виконання, та як наслідок звертається до суду із іншим позовом.

Однак позивачем не враховано, що у межах позовного провадження у цій справі не можна зобов`язати відповідача виконувати чинне судове рішення у бажаний для позивача спосіб. Виконання судового рішення від 28.08.2018 року у справі № 802/1900/18-а є завершальною стадією судового провадження саме у цій справі.

Якщо позивач не погоджується із станом виконання прийнятого на його користь судового рішення, то він вправі ініціювати процедуру його примусового виконання.

Так, за приписами ст. 373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Питання примусового виконання рішень врегульовані Законом України "Про виконавче провадження".

Частиною 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 Закону).

Відтак, суд звертає увагу позивача, на недопустимість зобов`язання суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення із конкретизацією способу та порядку виконання рішення від 28.08.2018 року по справі № 802/1900/18-а (встановлення базового місяця для виплати індексації та вирішення питання щодо наявності підстав для відрахування обов`язкових платежів). Примусове виконання рішення суду повинно здійснюватися в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження", у рамках виконавчого провадження. Саме на стадії виконання рішення від 28.08.2018 року по справі № 802/1900/18-а може бути надана оцінка способу та порядку його виконання і повноті виконання відповідачем обов`язку щодо виплати присудженої позивачу індексації.

Крім цього, розділом IV КАС України врегульовано окремі процесуальні питання, пов`язані з виконанням судового рішення, та передбачено, що судовий контроль за виконанням судового рішення здійснює суд який його ухвалив. Способи судового контролю за виконанням судового рішення встановлені нормами ст. 382 - 383 КАС України.

Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання нового позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення у бажаний для позивача чи відповідача спосіб.

Крім того здійснення такого контролю шляхом ухвалення рішення у іншій адміністративній справі про зобов`язання відповідача виконувати чинне рішення суду у певний спосіб є недопустимим.

Такий висновок узгоджується із нормами міжнародного права та практикою їх застосування. Зокрема, у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.97 Європейський суд вказав, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Отже, для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України" заява № 7321/05, "Робота та інші проти України" заява № 7158/04, "Варава та інші проти України" заява № 12405/06, "ПМП "Фея" та інші проти України" заява № 27617/06), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду у певний спосіб шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 686/23317/13-а, від 06.02.2019 року у справі № 816/2016/17.

За вказаних обставин, суд зазначає, що ініційований позивачем спір не може бути вирішеним як адміністративним судом так і в інших судових юрисдикціях, оскільки стосується вимог про зобов`язання відповідача виконати у бажаний для позивача спосіб чинне рішення суду від 28.08.2018 року по справі № 802/1900/18-а. Тому, у відкритті провадження слід відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КАС України, повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Керуючись ст.ст. 2, 170, 171, 248, 256, 294, 295, 383 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Роз`яснити позивачу, що згідно з ч. 5 ст. 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Альчук Максим Петрович