Справа № 120/1405/20-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2020-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

13 липня 2020 р. Справа № 120/1405/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Альчука М.П.,

за участю секретаря судового засідання: Бабія М.С.

позивача та його представника ОСОБА_1 , Герасимчука О ОСОБА_2 О ОСОБА_2

представника відповідача Драпака Ю.П.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Антимонопольного комітету України, Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

про: визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Антимонопольного комітету України, Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, стягнення коштів.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що в день звільнення Антимонопольним комітетом України йому не забезпечено вручення трудової книжки та не проведено своєчасної виплати коштів при звільненні. Крім того позивач не погоджується, що під час проходження публічної служби відповідачем не було призначено та виплачено премію, не встановлено відповідний ранг державного службовця та, як наслідок не отримано надбавку за нього.

Ухвалою суду від 31.03.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Антимонопольним комітетом України до суду подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. Обґрунтовуючи дане клопотання представник вказує, що позовні вимоги позивача пов`язані з проходженням публічної служби та звільненням з неї. Відповідно, позивачу процесуальним законом для звернення до суду з даним позовом встановлено місячний строк з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Таким чином, позивачем пропущений місячний строк звернення до суду.

Представником позивача заперечуючи твердження відповідача викладені у відзиві надано відповідь на відзив. У якій серед іншого заперечує, щодо пропуску строку звернення до суду. Мотивує тим, що позовні вимоги не стосуються просування чи припинення служби, а стосуються виплати заробітної плати тобто наявне порушення законодавства про працю. Також зазначає, що позивачем вживались заходи досудового врегулювання спору. У зв`язку з чим не вважає що строк звернення до суду пропущено.

Представник відповідача підтримав подане клопотання, просив його задовольнити.

Позивач заперечив щодо задоволення клопотання представника відповідача, зіслався на заперечення викладені у відповіді на відзив.

Вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Так, строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Норми ст. 160, 161 КАС України не містять виключень і поширюються на всі випадки звернення до суду з позовною заявою, у зв`язку з чим недотримання положень даних норм свідчить про невідповідність позовної заяви вимогам Закону.

Відповідно до ч. 6 ст. 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 КАС України визначена юрисдикція адміністративних судів, яка поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Нормативно-правовим актом, що регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, є Закон України "Про державну службу".

Відповідно до ст. 1 Закон України "Про державну службу" державна служба в Україні - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Державна служба характеризується тим, що: а) здійснюється на державних посадах у державних органах або їх апаратах; б) має своєю метою реалізацію завдань і функцій держави; в) регламентується Законом України "Про державну службу" та іншими спеціальними законами; г) характеризується особливістю вступу на державну службу, її проходженням, припиненням службових відносин; ґ) пов`язана з присвоєнням рангів, чинів, спеціальних і військових звань; д) характеризується безпартійністю або політичною нейтральністю державних службовців; е) оплачується за рахунок державного бюджету.

Формулювання "спори з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби" охоплює весь спектр спорів, що виникають у відносинах публічної служби. Водночас до цієї категорії не належать трудові спори щодо прийняття, проходження та звільнення: а) керівників та інших працівників державних і комунальних підприємств, установ та організацій; б) працівників, які працюють за трудовим договором у державних органах і органах місцевого самоврядування; в) працівників бюджетних установ та ін.

Положеннями ч. 5 ст. 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Із вище зазначеного слідує, що для звернення до суду у справах щодо проходження публічної служби встановлюється місячний строк, а перебіг строку звернення до суду починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Позивач в поданому адміністративному позові просить вирішити питання саме проходження та звільнення з публічної служби, а також виплати належних йому сум.

Отже, як встановлено із процитованих норм права, звернення до суду по даній категорії справ відбувається у межах місячного строку.

Зважаючи, що позивач у позовній заяві просить: - визнати недійсним внесений в трудову книжку ОСОБА_1 запис № 26 від 27.12.2019 року та зобов`язати видати Антимонопольний комітет України наказ про звільнення ОСОБА_1 з 20.01.2020 року та внести відповідний запис в трудову книжку;

- стягнути з Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України компенсацію середнього заробітку за час затримки виплати належних позивачу за рахунок установи коштів при звільнення в розмірі 8955,50 грн;

- скасувати наказ Антимонопольного комітету України від 29.12.2018 року № 1184-ВК та стягнення з Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України 15600 грн;

- визнати протиправною відмову Антимонопольного комітету України щодо встановлення премії ОСОБА_1 за 1 квартал 2019 року та стягнути з Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на користь позивача 6484,10 грн;

- зобов`язати Антимонопольний комітет України присвоїти позивачу третій ранг державного службовця з 09.06.2019 року;

- стягнути з Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на користь позивача 666,66 грн;

- стягнути з Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на користь позивача моральну шкоду 224000 грн.

Так, заявляючи позовні вимоги позивач, просить визнати недійсним внесений у трудову книжку запис під № 26 від 27.12.2019 року та просить видати наказ про звільнення з 20.01.2020 року.

При цьому, як зазначає сам позивач, що в день звільнення 27.12.2019 року відповідачем не було забезпечено вручення трудової книжки, яку позивач отримав 20.01.2020 року, а належні виплати при звільненні він отримав лише 16.01.2020 року.

Тобто з урахуванням встановленого процесуальним законом місячного строку позивач мав право на звернення до суду за захистом своїх прав не пізніше 21.02.2020 року. Разом з цим з матеріалів справи встановлено, що позовну заяву на адресу суду подано 26.03.2020 року, тобто з порушенням встановленого строку звернення до суду.

Позовна вимога щодо стягнення з Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України компенсації середнього заробітку є похідною вимогою від першої позовної вимоги.

Що стосується вимог позивача про скасування наказу Антимонопольного комітету України від 29.12.2018 року № 1184-ВК, стягнення премії за 1 квартал 2019 року, присвоєння третього рангу державного службовця та відповідно встановлення надбавки за ранг, то тут слід вказати наступне.

Про наявність наказу № 1184-ВК "Про внесення змін до наказу від 19.12.2018 року № 1148-ВК "Про преміювання" позивачу стало відомо з листа в.о. керівника апарату Комітету від 10.01.2019 року, також даний факт підтверджується позивачем у позовній заяві. Преміювання голів територіальних відділень на 4 квартал 2019 року та 1 квартал 2019 року здійснювалось відповідно до наказу комітету за № 1148-ВК від 19.12.2018 року «Про преміювання» про який позивачу було відомо.

Позивач зазначає, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05.09.2019 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2020 року у справі № 120/1935/19-а, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано наказ Антимонопольного комітету України № 166-ВК від 21.02.2019 року "Про накладення дисциплінарного стягнення" зі змінами внесеними наказом № 685-ВК від 29.05.2019 року. В такому випадку правові підстави для невиплати йому премії та встановлення чергового рангу відпали 22.01.2020 року. У зв`язку з чим, зазначені обставини дають підстави стверджувати про пропущення строку на звернення до суду, оскільки позивач мав право на звернення до суду за захистом своїх прав протягом місяця від дня коли він дізнався про вказані обставини.

Відповідно до ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

У рішенні Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судових захист і доступ до правосуддя.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 (справа "Мельник проти України") погодився з тим, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. А також указав, що зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

В контексті наведеного, суд зазначає, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Так, строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними, що надає впевненості іншим учасникам правовідносин.

При цьому, позивачем не було доведено той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права у сфері публічно-правових відносин, що також випливає із загального правила, встановленого ч. 1 ст. 77 КАС України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. В іншому випадку виникають підстави для зловживання процесуальними правами.

Зважаючи на наведене, суд зауважує, що в контексті спірних правовідносин позивачем пропущено місячний строк звернення до адміністративного суду.

Як зазначає представник позивача що строк звернення до суду пропущено не було у зв`язку з тим, що позивач звертається із вимогами про стягнення заробітної плати, яка йому належить, а не із вимогами про прийняття чи звільнення із публічної служби.

Водночас, суд вважає хибними твердження представника позивача та такими, що не в повній мірі відображають позовні вимоги оскільки серед позовних вимог позивач просить стягнути кошти з виплати премії, надбавку за ранг та виплату середнього заробітку та наполяєга на тому, що його спір стосується саме стягнення заробітної плати.

Однак суд наголошує, що кошти з виплати премії, встановлення надбавки за відповідний ранг на момент звільнення позивача зі служби йому не належали, оскільки не були призначенні та виплачені, а відтак не входили до структури заробітної плати. Адже дані обставини встановлюються на підставі відповідних наказів, які позивач оскаржує у справі № 120/1405/20-а.

При цьому предметом розгляду справи серед іншого є скасування наказу № 1184 -ВК від 29.12.2018 року "Про внесення змін до наказу від 19.12.2018 року № 1148-ВК "Про преміювання", як наслідок скасування наказу та в майбутньому є встановлення та виплата премії.

Крім того, на момент звільнення позивачу не було встановлено 3 ранг та відповідна надбавка також не була виплачена, у зв`язку із чим суд не може рахувати, що вона входить до структури заробітної плати на момент звільнення позивача, оскільки даний факт оскаржується в судовому порядку.

При цьому, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати) у розумінні ст. 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Оскільки сума не відноситься до обсягу поняття заробітної плати, то її належність не є безумовною підставою для застосування ч. 2 ст. 233 КЗпП.

Крім того, визнання недійсним внесеного у трудову книжку запису про звільнення, зобов`язання відмінити наказ "Про внесення змін до наказу "Про преміювання", встановлення відповідного рангу державного службовця та здійснення нарахування та виплати надбавки за такий ранг, чітко вказує, що вказані питання стосуються саме проходження публічної служби на посаді голови Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України.

Крім того суд зазначає, що за загальним правилом трудові спори не розглядаються за правилами КАС України. Винятком є спори, що виникають у зв`язку із публічною службою та на строки звернення до суду для вирішення спорів щодо проходження публічної служби розповсюджується дія Кодексу адміністративного судочинства України.

Також суд не бере до уваги твердження представника позивача стосовно продовження строку звернення до суду у зв`язку із досудовим врегулюванням спору, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України та норм КЗпП не передбачено можливості збільшення строку звернення до суду в разі реалізації особою права досудового врегулювання спору.

У зв`язку із зазначеним суд звертає увагу, що обов`язковою умовою поновлення судом строків на звернення до адміністративного суду є існування поважної причини (певних обставин або обставини, за яких своєчасне здійснення процесуальної дії було неможливим або утрудненим) пропуску такого строку, про що зазначається та підтверджується матеріалами, що до неї додаються.

Враховуючи, що обставини, які встановлені судом, не спростовано представником позивача, суд вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даною позовною заявою без поважних причин.

Відповідно до вимог ч. 3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених ч. 3 та 4 ст. 123 цього Кодексу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду, враховуючи, що представник позивача не заявляє клопотання про поновлення строку звернення до суду, відтак позов підлягає залишенню без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, клопотання представника відповідача задовольнити, позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 240, 241, 248, 256 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання Антимонопольного комітету України про залишення позову без розгляду задовольнити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Антимонопольного комітету України, Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, стягнення коштів, залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Альчук Максим Петрович