Справа № 725/2145/20
Суддя: Стоцька Л. А.
Дата ухвалення: 2020-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 725/2145/20
Номер провадження 2-а/725/76/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2020 Першотравневий районний суд м.Чернівців в складі:

головуючого судді Стоцька Л. А.

за участю секретаря: Майстрюк В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Буковинської митниці Держмитслужби про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Буковинської митниці Держмитслужби про скасування постанови.

Посилався на те, що постановою по справі про порушення митних правил №1429/40800/19 від 10.04.2020 року позивача було визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 300% несплаченої суми митних платежів, що становить 261151 грн. 56 коп.

Із вказаною постановою він не погоджується, оскільки її було винесено у відсутності ОСОБА_1 та під час дії карантину. Позивач є громадянином України, однак працює за трудовим контрактом на території Румунії, де і проживає. Тому, вважає, що позивач є нерезидентом у розумінні ст.4 МК України. Тому, вважає, що позивач є нерезидентом у розумінні ст.4 МК України.

Також зазначив, що під час перетину державного кордону ОСОБА_1 обрав митний режим «тимчасове ввезення» по смузі «зелений коридор» та надав митному органу необхідні документи для поміщення транспортного засобу в цей режим, зокрема: паспорт громадянина Румунії.

Крім того, Буковинська митниця з порушенням встановленого законодавством порядку визначила митну вартість автотранспортного засобу марки «Opel Vivaro» д.н. НОМЕР_1 , Vin - НОМЕР_2 , а тому відповідно невірно визначено розмір накладеного штрафу у сумі 261151 грн. 56 коп.

Просив скасувати постанову в справі про порушення митних правил №1429/40800/19 від 10.04.2020 року, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, а провадження у справі закрити.

Також просив стягнути з Буковинської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з правничою допомогою у розмірі 15000 гривень.

Представником відповідача було подано відзив на позовну заяву з письмовими доказами, в якому митний орган позов не визнав, просив відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Представник позивача у поданій до суді заяві адміністративний позов підтримав та підтвердив, викладені в ньому обставини. Просив розглянути справу у його відсутності, позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про місце дату та час розгляду справи.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що 12.08.2019 року державний інспектор відділу митного оформлення №1 м/п «Вадул-Сірет» Буковинської митниці Держмитслужби відносно позивача було складено протокол про порушення митних правил №1429/40800/19 (а.с. 66-73).

Як вбачається із змісту протоколу, інспектором було виявлено порушення: 12.08.2019 року о 19 год. 47 хв. в зону митного контролю в`їхав автомобіль марки «Opel Vivaro» д.н. НОМЕР_1 , Vin - НОМЕР_2 , країна реєстрації Польща, під керуванням громадянина ОСОБА_1 , який прямував з України до Румунії в приватних справах. Даний громадянин до митного контролю надав контрольний талон для проходження митного контролю по «зеленому коридору», закордонний паспорт громадянина Румунії НОМЕР_3 , виданий 22.10.2018 року, поліцією м. Ботошани на ім`я ОСОБА_3 .

Під час проведення митних формальностей, ОСОБА_1 пред`явив паспорт громадянина України НОМЕР_4 . Відповідно до інформації, яка міститься в програмно інформаційному комплексі «Облік транспортних засобів в пунктах пропуску для автомобільного сполучення» ЕАІС було встановлено, що ОСОБА_1 12.08.2019 року ввіз на митну територію України через пункт пропуску «Шегині» Львівської митниці ДФС в режимі тимчасового ввезення автомобіль марки «Opel Vivaro» д.н. НОМЕР_1 , Vin - НОМЕР_2 , країна реєстрації Польща, використовуючи при цьому закордонний паспорт громадянина Румунії НОМЕР_3 .

Таким чином, маючи статус «резидента», 12.08.2019 року для в`їзду на митну територію України в митному режимі «тимчасове ввезення терміном до одного року» на транспортному засобі марки «Opel Vivaro» д.н. НОМЕР_1 , Vin - НОМЕР_2 , країна реєстрації Польща, ОСОБА_1 використав паспортний документ громадянина Румунії на ім`я ОСОБА_3 .

Отже, під час переміщення вказаного транспортного засобу через митний кордон України особа надавала документ, який є підставою для не сплати митних платежів при ввезенні транспортних засобів особистого користування, маючи статус «резидента».

Постановою по справі про порушення митних правил №1429/40800/19 від 10.04.2020 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, а саме у розмірі 261151 грн. 56 коп. (а.с.124-129).

За змістом ст. 485 Митного кодексу України особа притягається до відповідальності у разі заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.

Такі дії тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Таким чином, обов`язковим елементом складу правопорушення є інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

Як було встановлено судом, 12.08.2019 року ОСОБА_1 під час ввезення на митну територію України транспортного засобу марки ««Opel Vivaro» д.н. НОМЕР_1 , Vin - НОМЕР_2 , країна реєстрації Польща надав закордонний паспорт громадянина НОМЕР_5 .

Відповідно до п. 1 ст. 2 Закону України «Про громадянство України», якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Отже, спірні правовідносини регулюються нормами Митного кодексу України, Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року, Закону України від 21.01.1994 року «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Порядком централізованого оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року №185, а також Порядком розгляду в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордон, затвердженого наказом Міністерства закордонних справ України від 22.11.1999 №201.

Документом, що підтверджує постійне проживання громадянина України за кордоном, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон зі штампом «Постійне проживання» або таким написом (з відміткою про дату внесення та із зазначенням посади і прізвища особи, яка його внесла), який скріплюється підписом посадової особи та печаткою відповідного територіального підрозділу Міністерства закордонних справ України або дипломатичного представництва чи консульської установи України за кордон.

Як вбачається з дослідженої у судовому засіданні довідки Управління Державної міграційної служби України у Чернівецькій області від 30.08.2019 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться зареєстрованим в смт.Глибока, Чернівецької області за паспортом громадянина України НОМЕР_4 (виданим 17.10.2003 року Глибоцьким РВ УДМС в Чернівецькій області) та користується двома паспортами громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_6 від 16.02.2017 року та FР 634206 від 06.07.2018 року (7315) (а.с.87).

Таким чином, оскільки у позивача, станом на 12.08.2019 року наявний був як паспорт громадянина України так і паспорт громадянина Румунії, та він мав постійне місце проживання на території України, отже він у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України та має статус громадянина - резидента.

Згідно ч.3 ст. 380 МК України тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов`язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Отже, у даному випадку позивач при тимчасовому ввезенні на територію України транспортних засобів особистого користування повинен був сплатити усі необхідні митні платежі.

Разом із тим, суд враховує положення ч.1 ст.489 МК України, відповідно до яких посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На підставі наведеного та враховуючи те, що розмір стягнення, що повинен бути накладений на порушника за вчинення порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, залежить від розміру несплаченої суми митних платежів, а тому необхідною умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності та накладення, визначеного Законом стягнення, є доведення факту не сплати особою суми митних платежів у певному розмірі.

Так, за змістом п.1 ч. 1 статті 50 МК України для нарахування митних платежів використовуються відомості, зокрема, про митну вартість товарів.

За визначенням ст.49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За нормами статті 57 глави 9 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Як було встановлено судом, матеріали справи про порушення митних правил №1429/40800/19 не містять належних доказів (висновку експерта) про митну вартість товару (транспортного засобу), який ввозився ОСОБА_1 .

Натомість, при визначенні розміру несплачених митних платежів та адміністративного стягнення уповноважений орган керувався службовою запискою (а.с. 91-92).

Як вбачається із змісту дослідженої у судовому засіданні службової записки, відомості про митну вартість автомобілю марки «Opel Vivaro» д.н. НОМЕР_1 , Vin - НОМЕР_2 , країна реєстрації Польща, є інформативними і не можуть бути повністю достовірними, оскільки митна вартість транспортних засобів залежить від технічних характеристик, комплектації транспортного засобу, ознак, що характеризують ступінь зносу, пошкоджень, дефектів (а.с.76-77). Уповноваженим особам запропоновано звернутися до експертів авто товарознавців.

Даючи оцінку зазначеним обставинам, суд зауважує, що 12.08.2019 року ОСОБА_1 під час складення протоколу про порушення митних правил виїжджав саме на автомобілі марки «Opel Vivaro» д.н. НОМЕР_1 , Vin - НОМЕР_2 , країна реєстрації Польща, а отже у митного органу був доступ до вказаного транспортного засобу та можливість належним чином встановити його митну вартість.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини, суд приходить до висновку, що уповноваженою посадовою особою не в повній мірі були виконані вимоги ст. 489 МК України та не встановлено усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню.

Суд також враховує, що згідно ч. 1 ст. 467 МК України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексурозглядаються митними органами або судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення. Строк накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил зупиняється на час розгляду таких справ судом.

Проте, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 було виявлено митним органом 12.08.2019 року, а притягнуто до відповідальності із накладенням стягнення лише 10.04.2020 року, тобто після спливу шестимісячного терміну, визначеного законом.

Суд зауважує, що Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу ( рішення у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

За таких обставин суд приходить до висновку, що останнього не може бути притягнуто до відповідальності, оскільки, відповідно до вимог ст. 467 МК України адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш, як через шість місяців з дня виявлення правопорушення, а тому провадження по справі підлягає закриттю.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Щодо вимоги про стягнення витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката, у розмірі 15000 гривень суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.135 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Положеннями ч.7 ст.139 КАС України регламентовано, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Разом із тим, позивач, у порушення зазначених вимог Закону, не надав суду жодних доказів на підтвердження понесених витрат. Зокрема, суду не було надано договору про надання правничої допомоги, умовами якого б було визначено вартість послуг, акт виконаних робіт та їх вартість, опис виконаних робіт та доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позивачем не було доведено факту понесення витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката, у розмірі 15000 гривень, а тому вважає, що заявлена вимога необґрунтована та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 5, 9, 72, 77, 80, 90, 94, 134, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 271, 286, 295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову №1429/40800/19 від 10.04.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 485 МК України та провадження по справі у зв`язку зі спливом строку притягнення до відповідальності - закрити.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 420 грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Буковинської митниці Держмитслужби.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Л. А. Стоцька