Справа № 300/811/19
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2020-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року

м. Київ

справа № 300/811/19

адміністративне провадження № К/9901/31565/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Блажівської Н.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Консервний завод «Консерваторія» на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 5 липня 2019 року (головуючий суддя Микитюк Р.В.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2019 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Онишкевич Т.В., судді - Сеник Р.П., Обрізко І.М.) у справі №300/811/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консервний завод «Консерваторія» до Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

установив:

У квітні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Консервний завод «Консерваторія» (далі - ТОВ «КЗ «Консерваторія», товариство) звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (далі - в Івано-Франківській області), в якому просило: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 26 березня 2019 року №, яким Товариству збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 202085,00 грн та 50522,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 5 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2019 року, Товариству відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, вважаючи, що вони прийняті внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, позивач звернувся із касаційною скаргою, у якій просить скасувати прийняті судами рішення й прийняти нове, яким позов задовольнити. На обґрунтування касаційної скарги зазначає, що відсутність товарно-транспортних накладних не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення з господарських операцій з контрагентами. Більш того, на переконання скаржника, товарно-транспортні накладні не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують придбання й продаж товарно-матеріальних цінностей. Окрім того, зазначає, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою до невизнання господарської операції, за умови, якщо такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні такої операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. В цілому, заявник касаційної скарги вважає, що судами було не повною мірою перевірено доводи Товариства, натомість, надано перевагу аргументам відповідача, окремі з яких не відповідають дійсності.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить залишити касаційну скаргу позивача без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін як законні й обґрунтовані.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Суди встановили, що ГУ ДФС в Івано-Франківській області було проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ «КЗ «Консерваторія» з питань дотримання податкового та валютного законодавства, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 1 січня 2016 року по 30 вересня 2018 року, результати якої оформлено актом перевірки від 26 лютого 2019 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1, п. 134.1, ст. 134, п. 135.1, ст. 135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток приватних підприємств на суму 202085,00 грн.

За наслідками встановлених порушень, 26 березня 2019 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 26 березня 2019 року №, яким Товариству збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 202085,00 грн та 50522,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з правомірності спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки визнав операції за взаємовідносинами із контрагентами безпідставно відображеними в податковому обліку Товариства.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених ними фактичних обставин справи, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пункту 44.1 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пунктом 44.2 статті 44 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

За приписами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Як встановили суди, сума донарахованого позивачу податку на прибуток підприємства включає два порушення: за взаємовідносинами з ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 та за взаємовідносинами з фізичними особами-підприємцями із придбання транспортних послуг.

Так, під час перевірки посадовими особами контролюючого органу було встановлено віднесення позивачем до собівартості реалізованої продукції оформлення взаємовідносин з ФОП ОСОБА_1 на суму 970569,00 грн та ФОП ОСОБА_2 на суму 769000,00 грн у періоді, що перевірявся, а саме: з ФОП ОСОБА_1 було оформлено придбання томатів та огірків у 2016 році на загальну суму 710569,00 грн, за 3 квартали 2018 року на загальну суму 260000,00 грн; з ФОП ОСОБА_2 було оформлено придбання томатів та перцю у 2017 році на загальну суму 240000,00 грн, за 3 квартали 2018 року на загальну суму 529000,00 грн.

Зазначені вище операції відображено у податковому обліку ТОВ «КЗ «Консерваторія» у деклараціях з податку на прибуток приватних підприємств (віднесено до витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування за 2016 рік та 3 квартали 2018 року).

Водночас, у ході перевірки позивачем не було представлено документів, що підтверджували транспортування вказаної сільськогосподарської продукції та сертифікатів якості товару.

Разом із запереченнями на акт перевірки позивач надав контролюючому органу копії товарно-транспортних накладних, у яких перевізниками зазначено ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 .

Водночас, досліджуючи такі документи, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що вони викликають сумніви у їх достовірності з огляду на значні недоліки у оформленні (відсутність підписів водія перевізника, відсутність номера посвідчення водія, відсутність печатки вантажовідправника тощо). Окрім того, такі документи не були надані під час проведення перевірки контролюючого органу, причин неможливості їх пред`явлення контролюючому органу позивач не пояснив.

Крім того, згідно з даними підсистеми НАІС (Єдиного державного реєстру МВС) транспортні засоби, зазначені у товарно-транспортних накладних, за ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6 не зареєстровані, а також відсутня інформація про укладення ними договорів оренди транспортних засобів чи договорів субпідряду. Також, у товарно-транспортних накладних, де перевізниками є ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_5 , відображено водіїв інших фізичних осіб (найманих осіб).

За таких обставин, суди дійшли висновку про непідтвердженість факту передачі товару від постачальника до покупця за договорами, укладеними позивачем з ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 .

Позивач наголошує на тому, що з означеними контрагентами укладалися договори поставки, а тому відсутність товарно-транспортних накладних або ж наявність у таких документах недоліків не може ставити під сумнів здійснення господарських операцій. Разом із тим, колегія суддів враховує, що позивач надав такі документи до контролюючого органу й до суду з метою підтвердження певних обставин, що мали місце, й, відповідно, ці документи були предметом дослідження й отримали правову оцінку. Крім того, під час перевірки позивач не надав контролюючому органу доказів передачі товару від постачальника до покупця.

Стосовно документально оформлених господарських операцій ТОВ КЗ «Консерваторія» із фізичними особами-підприємцями із придбання транспортних послуг у період, що перевірявся, на загальну суму 1211983 грн, судами встановлено наступне.

На підтвердження реальності таких господарських операцій ТОВ «КЗ «Консерваторія» надало до перевірки акти надання транспортних послуг із контрагентами-перевізниками, які містили інформацію лише щодо вартості послуг, однак, за висновком контролюючого органу, не давали можливості встановити їх суть (маршрут перевезення, вантаж, автомобіль/причіп, дані водія, час надання послуги тощо).

Колегія суддів вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про те, що зазначені акти, з урахуванням наявних у них недоліків, не підтверджують реального здійснення господарської операції з придбання транспортних послуг, що позбавляє можливості їх урахування у бухгалтерському та податковому обліку платника.

У розрізі вказаних операцій суди також урахували, що до перевірки позивач не надавав договорів на отримання послуг від перевізників, а надані в подальшому до заперечень на акт перевірки копії товарно-транспортних накладних, в яких перевізниками зазначено певних контрагентів, містять розбіжності з актами надання послуг та не відповідають вимогам, що ставляться до них Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363.

Витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені й підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. За умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано), якщо контролюючий орган не доведе зворотне. Якщо ж господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У випадку наявності заперечень правової позиції суб`єкта владних повноважень щодо правомірності його рішення (дії, бездіяльності) позивач має займати активну процесуальну позицію та навести допустимі, достовірні, достатні та належні докази на спростування доводів протилежної сторони.

Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, встановлені судами фактичні обставини свідчать про наявність порушень при оформленні первинних та інших документів ТОВ «КЗ «Консерваторія», які супроводжували отримання послуг із постачання сільськогосподарської продукції та транспортних послуг, а також відсутність даних про наявність у контрагентів позивача належних засобів для надання таких послуг. Під час розгляду справи позивачем не було спростовано належними й допустимими доказами вказані вище обставини, як і висновок контролюючого органу щодо нереальності отримання послуг від контрагентів.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про те, що позивачем було сформовано показники податкової звітності на підставі даних, непідтверджених належними документами, а отже безпідставно відображено у бухгалтерському та податковому обліках операції по придбанню товарів й послуг у контрагентів.

Касаційна скарга не містить інших обґрунтувань, ніж ті, які були висловлені позивачем в судах першої та апеляційної інстанцій, і з урахуванням яких суди вже надавали правову оцінку встановленим у справі обставинам.

Доводи заявника касаційної скарги висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують, натомість, такі зводяться виключно до переоцінки встановлених судами обставин справи, що виходить за межі повноважень касаційного суду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій повно встановили обставини справи, проаналізували й перевірили усі вагомі доводи сторін. Порушень норм процесуального права з боку судів першої та апеляційної інстанцій при дослідженні доказів судом касаційної інстанції не встановлено.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

У зв`язку з цим, касаційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані ними судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 5 липня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2019 року залишити без змін, а касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Консервний завод «Консерваторія» - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя І.Л. Желтобрюх

Судді О.В. Білоус

Н.Є. Блажівська