Справа № 200/3710/20-а
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2020-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2020 р. Справа№200/3710/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазарєва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року до Донецького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просив: 1) визнати протиправними дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо не виплати гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом у публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Український фінансовий світ» за договором банківського вкладу (депозиту) «ПЛАНЕР» № 45067 від 08.07.2014 р. за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; 2) стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 200 000 грн. як гарантовану суму відшкодування коштів за вкладом у публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Український фінансовий світ» за договором банківського вкладу (депозиту) «ПЛАНЕР» №45067 від 08.07.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 08 липня 2014 року між ним та публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Український фінансовий світ» був укладений договір банківського вкладу (депозиту) «ПЛАНЕР» за №45067, за умовами якого ПАТ «КБ «УФС» прийняв від нього на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти в сумі 16 000,00 доларів США у тимчасове строкове користування на строк до 09 серпня 2014 року (дата повернення вкладу) та зобов`язався сплачувати проценти за його користування у розмірі 8,00 процентів річних. Виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення від 13 листопада 2014 року № 119 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «УФС» та про призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку».

Після початку процедури ліквідації ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» позивач звернувся до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку із заявою про виплату гарантованої суми відшкодування за вкладом. Листом уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку повідомлено позивача про те, що правочин укладений між позивачем та ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» є нікчемним. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2017 року визнано протиправними дії уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» щодо визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) «Планер» №45067, укладеного 08 липня 2014 року та зобов`язано останню подати до Фонду додаткову інформацію стосовно ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «КБ «УФС» за рахунок Фонду. 18 лютого 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату гарантованої суми відшкодування за вкладом за рахунок Фонду. Проте листом від 06 березня 2020 року відповідач відмовив у відшкодуванні коштів, оскільки 14 серпня 2019 року внесено запис про державну реєстрацію припинення НАТ «КБ «УФС» як юридичної особи, тому повноваження Фонду як ліквідатора припинені.

Як зазначає позивач, дані щодо нього були внесені до переліку та загального реєстру вкладників, що є підставою для здійснення банком-агентом виплати відшкодування, однак Фондом здійснені дії щодо обмеження виплати.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року відкрито провадження у справі. Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

04 березня 2020 року представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо виплати гарантованих сум за вкладами у ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» припинено, оскільки 14 серпня 2019 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 6007762 про припинення державної реєстрації ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» як юридичної особи, тому згідно зі статтею 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вимоги до банку, незадоволені за недостатністю його майна, вважаються погашеними. Крім того, зазначив, що 03.05.2019 р. Печерським районним судом м. Києва по справі 757/21167/19-к кримінальному провадженні №0000117 від 12.06.2017 року було винесено ухвалу, якою накладено арешт на грошові кошти та рахунки фізичних осіб, вкладні ПАТ «КБ «УФС», в тому числі і на рахунок ОСОБА_1 .

Отже, враховуючи наявність арешту накладеного на грошові кошти та рахунок позивача, а після скасування арешту, подання уповноваженою особою документу державному реєстратору юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань для державної реєстрації припинення банку як юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - 05.06.2019 року, відповідач був обмежений у можливості здійснення гарантованого відшкодування коштів.

З урахуванням наведеного, представник відповідача вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується вимоги, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить копія паспорту (а.с. 6-8).

08 липня 2014 року між ОСОБА_1 , як вкладником та публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Український фінансовий світ» (далі - ПАТ «КБ «Український фінансовий світ») укладений письмовий договір банківського вкладу (депозиту) «ПЛАНЕР» за № 45067 про тимчасове строкове користування банком до 09.08.2014 року коштами в сумі 16000,00 доларів США (а.с. 10-11).

Згідно п. 1.3 договору датою внесення грошових коштів вкладником є дата надходження грошових коштів на вкладний (депозитний) рахунок в банку.

Відповідно до підпунктів 2.1.2, 2.1.3 пункту 2.1 договору, Банк зобов`язується при настанні дати повернення вкладу, при зверненні вкладника до банку за отриманням вкладу або в день розірвання цього договору, повернути Вкладнику суму вкладу та нараховані в порядку, встановленому п.2.1.4 цього договору, але не сплачені проценти, шляхом передбаченим чинним законодавством України (готівкою перерахування на інший рахунок Вкладника за письмовим розпорядженням вкладника тощо).

Договором №1 від 08 липня 2014 року внесено зміни до банківського вкладу (депозиту) №45067 від 08.07.2014 року.

На виконання умов договору позивачем внесено 16000,00 доларів США, про що меморіальний ордер № ТR.59367.769.221 від 08 липня 2014 року (а.с. 12).

Згідно постанови Правління Національного банку України від 14 серпня 2014 року №491 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» (далі по тексту ПАТ «КБ «УФС») до категорії неплатоспроможних.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 14 серпня 2014 року №69 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «УФС», згідно з яким з 15 серпня 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «УФС»; уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «УФС» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Гончарова С.І.

Постановою Правління Національного банку України від 10 листопада 2014 року №717 постановлено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати «Комерційний банк «Український фінансовий світ».

Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду від 13 листопада 2014 року №119 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «УФС» з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб відповідно до плану врегулювання з 13 листопада 2014 року та призначено Гончарова С.І. уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» строком на 1 рік з 13 листопада 2014 року по 12 листопада 2015 року.

26.12.2014 року позивач звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова С.І. із заявою про виплату гарантованої суми відшкодування за вкладом, розміщеним у банку за договором №45067 банківського вкладу (депозиту) «ПЛАНЕР» від 08 липня 2014 року та включення в реєстр акцептованих вимог кредиторів вимоги позивача за договором №45067 банківського вкладу (депозиту) «ПЛАНЕР» від 08 липня 2014 року, що перевищують суму, виплачену Фондом. (а.с. 13)

Листом від 26 грудня 2014 року №001/4444 уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончаров С.І. повідомив, що договір банківського вкладу №45067 від 08 липня 2014 року, укладений між позивачем та ПАТ «КБ «УФС» та операції з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання вказаного договору, є нікчемними відповідно до вимог ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст. 228 Цивільного кодексу України (а.с. 14).

23 січня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив виплатити гарантовану суму відшкодування за вкладом, розміщеним у банку публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Український фінансовий світ», повідомити, чи включено позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «КБ «УФС» за рахунок Фонд, який був сформований та наданий Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» та до реєстру вкладників для здійснення виплат за вкладами у ПАТ «КБ «УФС» (а.с. 15)

23 листопада 2017 року постановою Окружного адміністративного суду міста Києва по справі №826/6554/16, визнано протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" Гончарова Сергія Івановича щодо визнання нікчемними Договору банківського вкладу (депозиту) "Планер" №45067, укладеного 08 липня 2014 року між ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Український фінансовий світ" (), та операцій з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання вказаного договору.

Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" Оберемка Романа Анатолійовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно ОСОБА_1 , як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами у публічному акціонерному товаристві "Комерційний банк "Український фінансовий світ" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за Договором банківського вкладу (депозиту) "Планер" №45067 від 08 липня 2014 року.

Позов в іншій частині залишено без задоволення (а.с. 16-19).

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2018 року №826/6554/16 апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Оберемка Романа Анатолійовича на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Оберемка Романа Анатолійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій (бездіяльності) та рішення, зобов`язання вчинити певні дії - повернуто апелянту (а.с. 20).

27 липня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату гарантованої суми відшкодування за вкладом, розміщеним у ПАТ «КБ «УФС» «Планер» від 08.07.2014 року №45067 (а.с. 21).

Листом від 27 серпня 2018 року №34-036-17289/18 відповідач повідомив позивача, що на даний час за заявою Фонду слідчим відділом Дніпровського УПГУ НП України в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0017478, а також Київською місцевою прокуратурою №6 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000066 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу України. Під час досудових розслідувань кошти, розміщені на банківському рахунку позивача в ПАТ «КБ «Український фінансовий світ», відповідно до ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України визнані речовим доказом. Отже, виплата коштів можлива лише після прийняття відповідних процесуальних рішень у кримінальних провадженнях (а.с. 22).

01 листопада 2018 року постановою слідчого відділу Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції України в місті Києві скасовано постанову про визнання речовими доказами в частині грошових коштів, які перебувають на рахунках ПАТ «УФС» ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) (а.с. 23-24).

09 листопада 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату гарантованої суми відшкодування за вкладом, розміщеним у ПАТ «КБ «УФС» «Планер» від 08.07.2014 року №45067 (а.с. 25).

21 травня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив повідомити про статус відшкодування гарантованої фондом суми коштів за вкладом (а.с. 26).

12 червня 2019 року відповідач надав відповідь листом за №30-036-10125/19, згідно якої повідомлено позивача, що Київською місцевою прокуратурою №6 відкрито кримінальне провадження №0000066 від 06.03.2018 року. Постановою від 21.03.2018 року у зазначеному кримінальному провадженні кошти, розміщені на рахунку в ПАТ «КБ «УФС» визнано речовими доказами, внаслідок чого посадовим особам ПАТ «КБ «УФС» заборонено відчужувати, розпоряджатись та використовувати зазначені кошти. Крім того, слідчим відділом Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві поданою заявою Фонду здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000117 від 12.06.2017 року. У зазначеному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03.05.2019 року накладено арешт на гарантовану суму відшкодування за вкладом позивача. Крім того, зазначено про те, що 05.06.2019 року уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» подано документи державному реєстратору юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань для державної реєстрації припинення банку як юридичної особи. У зв`язку з цим повідомлено, що завершення 05.06.2019 року виплати гарантованих сум відшкодування коштів вкладникам ПАТ «КБ «УФС» (а.с. 107).

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03 травня 2019 року по справі №757/21167/19-к задоволено клопотання Київської місцевої прокуратури №6 у кримінальному провадженні №0000117 від 12.06.2017 року про арешт майна та накладено арешт на грошові кошти на рахунку позивача як вкладника ПАТ «КБ «УФС». (а.с. 108-135).

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15 серпня 2019 року по справі №757/39717/19-к клопотання ОСОБА_1 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03.05.2019, у кримінальному провадженні № 0000117 від 12.06.2017 - залишено без задоволення (а.с. 136).

29 жовтня 2019 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва №757/51985/19-к в задоволенні клопотання адвоката Жуковської Тетяни Романівни в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про скасування арешту майна - відмовлено (а.с. 137).

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 24 січня 2020 року скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03.05.2019, на грошові кошти та рахунки фізичних осіб - вкладників ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» (а.с. 139-154).

18 лютого 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити виплату гарантованої суми відшкодування за вкладом у розмірі 200 000 грн. (а.с. 155)

06 березня 2020 року відповідач листом №02-036-3563/20 повідомив позивача про те, що 05.06.2019 року уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» подано документи державному реєстратору юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань для державної реєстрації припинення банку як юридичної особи. Таким чином, Фондом завершені виплати гарантованих сум відшкодування вкладникам ПАТ «КБ «УФС». 14 серпня 2019 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №6007762 про державну реєстрацію припинення ПАТ «КБ «УФС» як юридичної особи, а, отже, ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим і повноваження Фонду як ліквідатора припинено (а.с. 30).

Вищевказані обставини не є спірними та визнаються сторонами.

Спір в даній справі виник щодо права фізичної особи на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду у сумі, що не перевищує 200 000 грн., є публічно-правовим і пов`язаний з виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування. А тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства. Такий висновок відповідає постановам Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16, від 23 травня 2018 року у справі № 820/3770/16, від 6 червня 2018 року у справі № 727/8505/15-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 285/489/18-ц).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження ФГВФО, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; Закон №4452-VI).

Частиною першою статті 3 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на дату прийняття такого рішення незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000,00 грн. Фонд не відшкодовує кошти: передані банку в довірче управління; за вкладом у розмірі менше 10 гривень; за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред`явника.

Фонд завершує виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи (частина 7 статті 26 Закону №4452-VI).

Згідно з положеннями статті 27 Закону №4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Частиною першою статті 28 Закону №4452-VI встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Посилання представника відповідача, як на підставу правомірності не відшкодування коштів за вкладом на наявність обмежень в межах кримінальних проваджень щодо коштів позивача суд вважає безпідставним, оскільки відповідачем не надано доказів вчинення дій з їх відшкодування за період з 01 листопада 2018 року (прийняття слідчим постанови про скасування визнання речовими доказами) по 03 травня 2019 року (прийняття Печерським районним судом міста Києва ухвали про накладення арешту на кошти вкладників ПАТ «КБ «Український фінансовий світ»).

Окрім того, посилання представника відповідача, як на підставу правомірності не відшкодування коштів за вкладом на частину 7 статті 26 Закону №4452-VI суд не приймає до уваги, оскільки вказана норма навпаки свідчить про обов`язок завершити виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами. Тобто виплатити вкладникам гарантовану суму відшкодування.

Суд зауважує, що у цих правовідносинах Фонд виконує управлінські функції щодо виплати гарантованої державою суми відшкодування за банківським вкладом у межах граничного розміру за рахунок коштів Фонду незалежно від перебігу процедури ліквідації банку, продажу його майна.

Юридичний факт неплатоспроможності банку є підставою для виникнення правовідносин щодо відшкодування вкладникам їх вкладів за рахунок коштів Фонду, проте процес ліквідації має окремий перебіг і не впливає на обсяг гарантованого державою відшкодування вкладникам.

Фонд або його уповноважена особа зобов`язані дотримуватися положень частини другої статті 19 Конституції України відповідно до якої, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Одночасно, суд наголошує, що право громадянина на власність як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства закріплено в Конституції України, у якій установлено основні положення щодо власності (статті 13, 41, 142 та 143 Конституції України), закріплено рівність усіх суб`єктів права власності (статті 1 та 13 Конституції України), гарантії права власності та обов`язки власників (статті 13 і 41 Конституції України). Крім того, стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Поширення на грошові кошти, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника), режиму права власності підтверджується положеннями статей 1058, 1066 ЦК України та статей 8, 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні", відповідно до яких, зокрема, власник рахунку має право у будь-який час розпоряджатися коштами, які перебувають на такому рахунку на умовах та у порядку, встановленому Законом та договором.

Дотримання прав вкладників банків передусім проявляється в законодавчих гарантіях повернення всієї суми вкладу та процентів на неї або доходів у іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором банківського вкладу (частина перша статті 1058 ЦК України). У разі визнання банку неплатоспроможним гарантією забезпечення прав вкладників є поетапне відшкодування, в порядку передбаченому законом, суми за вкладом: Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку; у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, в порядку загальних правил відшкодування за процедурами ліквідації.

Аналогічна позиція була висловлена Пленумом Верховного Суду України в постанові від 03 липня 2015 року № 13.

Відповідно до позиції Конституційного Суду України, сформованої в Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, до обмеження прав належить звуження їх змісту й обсягу, проте сутність змісту основного права не може бути порушена. Крім того, у Рішенні від 22 травня 2018 року № 5-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що обмеження стосовно реалізації конституційних прав не можуть бути свавільними та несправедливими, мають установлюватися виключно Конституцією й законами, переслідувати легітимну мету, бути зумовленими суспільною необхідністю її досягнення, пропорційними й обґрунтованими.

Враховуючи вищенаведене, зміст статті 41 Конституції України поширюється на право вкладника - фізичної особи вимагати отримання відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду.

Разом з цим, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (ч.2 ст.6 КАС України).

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (Spacek, s.r.o. v. The Czech Republic» № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Аналізуючи поняття «якість закону» Європейський суд з прав людини у пункті 111 рішення у справі «Солдатенко проти України» (заява № 2440/07) зробив висновок, що це поняття, вимагаючи від закону відповідності принципові верховенства права, означає, що у випадку, коли національний закон передбачає можливість обмеження прав особи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні - для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

Згідно з уже сталою практикою Європейського суду з прав людини закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам «доступності», «передбачуваності» та «зрозумілості»; громадянин повинен мати змогу отримати адекватну інформацію за обставин застосування правових норм у конкретному випадку; норма не може розглядатися як «закон», якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку; громадянин повинен мати можливість - у разі необхідності за належної правової допомоги - передбачити, наскільки це розумно за конкретних обставин, наслідки, до яких може призвести певна дія; у внутрішньому праві повинні існувати загороджувальні заходи від довільного втручання влади в здійснення громадянами своїх прав (рішення у справах «Сєрков проти України», заява № 39766/05, пункт 51; «Редакція газети «Правоє дело» та Штекель проти України», заява № 33014/05, пункт 51, 52; «Свято-Михайлівська Парафія проти України», заява № 77703/01, пункт 115; «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom), заява № 18139/91, пункт 37; «Санді Таймс» проти Об`єднаного Королівства» (№ 1) («SundayTimes v. The United Kingdom (№ 1)»), серія А, № 30, пункти 48-49; «Мелоун протии Об`єднаного Королівства» («Malone v. The United Kingdom»), серія А, № 82, пункт 66); « Маргарета і Роджер Андерссон проти Швеції» («Margareta and Roger Andersson v. Sweden»), серія А, № 226-А, п. 75; «Круслен проти Франції» (Kruslin v. France), № 11801/85, п. 27; «Ювіг проти Франції» (Huvig v. France), серія А № 176-В, пункт 26; «Аманн проти Швейцарії» (Amann v. Switzerland), заява № 27798/95, пункт 56).

Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини (частина 4 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суд звертає увагу, що кошти ОСОБА_1 у ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» є його власністю, право на яке гарантоване державою України відповідно до ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, норми якої згідно положень ст. 8 Конституції України та ст. 9 КАС України є пріоритетними над нормами вітчизняного законодавства, в тому числі тими, які встановлюють певні обмеження щодо отримання відповідної компенсації втраченого майна.

Право громадянина на власність як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства закріплено в Конституції України, у якій установлено форми власності, закріплено рівність усіх суб`єктів права власності, гарантії права власності та обов`язки власників. Так, ст. 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) : "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.".

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", від 23 вересня 1982 року, серія А, №52, зазначено, що у випадку позбавлення власності, встановленні обмежень на користування нею чи в інших подібних випадках справедливість вимагає, щоб особам, які постраждали, було надано право оскаржувати рішення уряду з питань позбавлення власності, встановленням контролю за її використанням і було надане відшкодування.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що відповідачем у спірних правовідносинах допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом у публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Український фінансовий світ» за договором банківського вкладу (депозиту) «ПЛАНЕР» № 45067 від 08.07.2014 р.

Таким чином позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача задоволенню не підлягають, оскільки в даному випадку відповідач не вчиняв дій, а навпаки допустив бездіяльність щодо невиплати гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом.

З огляду на внесення 14 серпня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису №6007762 про припинення державної реєстрації ПАТ «КБ «УФС» як юридичної особи, належним способом захисту прав позивача, крім визнання протиправною бездіяльності відповідача, є стягнення з відповідача на користь позивача гарантованої суми відшкодування коштів в розмірі 200 000 грн.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, позов ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невиплати ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом у публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Український фінансовий світ» за договором банківського вкладу (депозиту) «ПЛАНЕР» № 45067 від 08.07.2014 р.

Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (місцезнаходження: вул. Січових Стрільців, буд. 17, м. Київ, 04053, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ) гарантовану суму відшкодування коштів за договором банківського вкладу №45067 від 09 липня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Український фінансовий світ» у розмірі 200 000,00 (двісті тисяч) гривень.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства, а також строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину згідно Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX.

Суддя В.В. Лазарєв