Справа № 620/127/20
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2020-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/127/20 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Скалозуб Ю.О., Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Костюк Л.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, третя особа: Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернулася до суду в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі по тексту відповідач, ГУ ПФУ в Чернігівській області) в якому просила:

- визнати рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області про призначення ОСОБА_2 пенсії у разі втрати годувальника, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в частині дати 01.10.2019 року, з якої призначено пенсію протиправним та скасувати його в цій частині;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Чернігівській області вчинити певні дії, як то змінити дату призначення пенсії ОСОБА_2 пенсію у разі втрати годувальника, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 01.10.2019 на 03.09.2018 року, донарахувати та виплатити зазначену пенсію за період з 03.09.2018 року по 30.09.2019 року.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року значений позов задоволено частково.

Визнано рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області про призначення малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії в разі втрати годувальника в частині дати 01.10.2019, з якої призначено пенсію протиправним та скасувати його в цій частині.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області призначити пенсію малолітній доньці ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в разі втрати годувальника з 13.08.2019 року та здійснити перерахунок і виплату пенсії за період з 13.08.2019 по 30.09.2019.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, в частині відмови в задоволенні позову, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції у вказаній частині та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

ГУ ПФУ в Чернігівській області також не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, в частині задоволених позовних вимог, подано апеляційну скаргу, в якій останнє просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позову повністю.

Свої вимоги апелянти обґрунтовують тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11.07.2019 року в справі № 751/4583/19 встановлено факт, що має юридичне значення, а саме: факт батьківства ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Білошицька Слобода, Корюківського району, області, Україна, стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Чернігів, Чернігівської області, Україна (а.с.5-6).

Зазначений факт, що має юридичне значення, встановлено на підставі проведеного експертного висновку про біологічну спорідненість № MG18- 53180/GM1C1 від 06.09.2018 року складеного Medical Genomics Ltd, з якого вбачається, що вірогідність спорідненості ОСОБА_4 (бабусі) та ОСОБА_2 , 26.03.2015 (онуки) становить 98,578%.

ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 06.07.1995 року.

Згідно Свідоцтва про смерть НОМЕР_2 , виданого 06.06.2017 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.10).

03.09.2019 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії в разі втрати годувальника її малолітній доньці ОСОБА_2 .

Листом від 07.11.2019 року № 4254/02/К-12 ГУ ПФУ в Чернігівській області повідомило позивача, що її малолітній доньці ОСОБА_2 , починаючи з 01.10.2019 року призначено пенсію в разі втрати годувальника, відповідно до ст. 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 70 % з урахуванням мінімального розміру пенсії в разі втрати годувальника (а.с.7).

Не погоджуючись з рішенням відповідача щодо дати початку призначення пенсії в разі втрати годувальника з 01.10.2019, позивач звернулась до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів малолітньої доньки ОСОБА_2 .

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що право на пенсію в разі втрати годувальника у ОСОБА_2 виникло з моменту встановлення факту батьківства, а саме: з моменту набрання законної сили рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова у справі № 751/4583/19, тобто з 13.08.2019 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає, зокрема право на забезпечення їх у разі втрати годувальника.

Згідно статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі є (далі по тексту Закон).

Положення зазначеного Закону спрямовані на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення осіб, які мають право на пенсію згідно його положень, забезпечення їх конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та Законом.

Частиною 1 ст. 30 Закону передбачено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються діти, які не досягли 18 років (п.п. «а» ч. 4 ст. 30 Закону).

Крім того, пенсія в разі втрати годувальника, незалежно від перебування на його утриманні призначається непрацездатним дітям (ч. 2 ст. 30 Закону).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону врегульовані в Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженому постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (далі по тексту Порядок).

Згідно абз. 3 п. 6 розділу «Звернення за призначенням пенсії» Порядку пенсії призначаються у строки, визначені в статті 50 Закону.

Відповідно до ч. 2 і 3 ст. 50 Закону пенсії відповідно до цього Закону призначаються, зокрема, членам сімей осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та пенсіонерів з їх числа, які набули право на пенсію після смерті годувальника, - з дня виникнення права на пенсію, а батькам або дружині (чоловікові), які набули право на пенсію у разі втрати годувальника, - з дня звернення за пенсією.

Пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

У даному випадку, факт батьківства ОСОБА_3 стосовно ОСОБА_2 було встановлено рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова (справа № 751/4583/19), яке набрало законної сили 13.08.2019 року.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що днем виникнення права на пенсію ОСОБА_2 є саме 13.08.2019 року, тобто дата встановлення факту батьківства ОСОБА_3 стосовно ОСОБА_2 .

Отже, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що право на пенсію в разі втрати годувальника у ОСОБА_2 виникло саме з моменту встановлення факту батьківства, тобто з моменту набрання законної сили рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова у справі № 751/4583/19 13.08.2019 року.

Позивач, як законний представник ОСОБА_2 , відповідно до ст. 48 Закону, звернулася за призначенням пенсії до ГУ ПФУ в Чернігівській області 03.09.2019 року.

Як вже зазначалося, відповідно до ч. 3 ст. 50 Закону, пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Отже, в даному випадку, пенсія по втраті годувальника має виплачуватися ОСОБА_2 починаючи з 13.08.2019 року.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з частиною першої статті 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, а тому доводи апеляційних скарг не заслуговують на увагу суду.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянтів не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційних скаргах, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Так, згідно ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Керуючись ст.ст. 242, 257, 260, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 15.07.2020 року