Справа № 826/2504/15
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2020-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року

м. Київ

справа № 826/2504/15

адміністративне провадження № К/9901/43161/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Бучик А.Ю.,

суддів: Єзерова А.А., Тацій Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2017 року ( Літвіна Н.М , Коротких А.Ю. , Мєзєнцев Є.І.) у справі за позовом ОСОБА_3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Товариства з обмеженою відповідальністю "Брокінвестгруп" про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (надалі по тексту також - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати неправомірними дії державної організації (установи, закладу) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" (надалі по тексту також - Фонд) щодо відмови в задоволені заяви про відшкодування коштів за вкладом її матері ОСОБА_4 ;

- зобов`язати державну організацію (установу, заклад) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" вчинити дії щодо відшкодування ОСОБА_3 , 50000,00 грн. гарантованого відшкодування вкладу у ВАТ "Банк "БІГ Енергія";

- стягнути солідарно з державної організації (установи, закладу) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" та ТОВ "Брокінвестгруп" на користь ОСОБА_3 недоотриману суму належних її матері ОСОБА_4 і успадкованих ОСОБА_3 після смерті її матері банківських вкладів та нарахованих по ним процентів у розмірі 62186,90 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2017 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Державної організації (установа, заклад) «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» щодо відмови в задоволені заяви про відшкодування коштів за вкладом матері ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Зобов`язано Державну організацію (установу, заклад) «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» вчинити дії щодо відшкодування ОСОБА_3 62 186, 90 грн. (шістдесят дві тисячі сто вісімдесят шість) гривень 90 коп. гарантованого відшкодування вкладу у Відкритому акціонерному товаристві Банк «БІГ Енергія».

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, Фонд подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2017 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що оскільки процедура ліквідації ВАТ «БІГ Енергія» здійснюється відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вкладники даного банку мали право звертатись до Фонду за отриманням відшкодування коштів за вкладами в межах 200 тис. грн. протягом 3-х років з дня настання недоступності вкладів. На сайті Фонду 24.02.2013 було розміщено оголошення про те, що оскільки сплив 3-ох річний строк з дня настання недопустимості вкладів у Відкритому акціонерному товаристві Банк «БІГ Енергія», виплати гарантованої суми відшкодування вкладникам даного банку Фондом завершені. Таким чином, заявником касаційної скарги вказано, що позивачем пропущено строк на звернення до Фонду за відшкодуванням.

Позивачем відзиву на касаційну скаргу до суду не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У ході розгляду справи судами встановлено, що ліквідація Відкритого акціонерного товариства Банку «БІГ Енергія» була розпочата 01.03.2010 відповідно до постанови Правління Національного банку України від 24.02.2010 №97 «Про відкликання банківської ліцензії та ініціювання процедури ліквідації Відкритого акціонерного товариства Банку «БІГ Енергія».

ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право на спадщину, звернулась до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою про отримання відшкодування за вкладом померлої матері у ВАТ «БІГ Енергія», яка отримана Фондом 06.10.2014 за вх.№10269/14.

Свідоцтво про право на спадщину видано 25.09.2014 приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області, на підставі ст. 1261 Цивільного кодексу України. Спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її донька - гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

З вказаного свідоцтва вбачається, що спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з вкладу, що зберігається в ТОВ «Брокінвестгруп» в розмірі 62186,90 грн., які належать спадкодавцю, що підтверджується листом ТОВ «Брокінвестгруп» від 28.08.2014 №913.

Також судами встановлено, що 29.07.2009 між ОСОБА_4 та ВАТ «БІГ Енергія» був укладений договір про банківський вклад (депозит) «Стандартний +» №13 / 263-07-2008В в іноземній валюті з виплатою процентів в кінці строку.

Відповідно до наданого Ліквідатором ВАТ Банк «БІГ Енергія» переліку вкладників, розрахункова сума за вкладом ОСОБА_4 складала 200 000 грн., з яких останньою отримано 150 000 грн. 13.05.2010 через ЗАТ КБ «ПриватБанк».

Разом з тим Фондом вказано, що оскільки днем настання недоступності вкладів для вкладників ВАТ Банк «БІГ Енергія» є 01.03.2010 - день призначення ліквідатора даного банку, то вкладники ВАТ Банк «БІГ Енергія» мали право звертатися до Фонду протягом трьох років з даної дати, тобто до 28.02.2013.

У зв`язку з тим, що Свідоцтво про право на спадщину було видане Позивачці 25.09.2014, тобто після спливу встановленого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07.03.2013 №15 строку, Фонд листом від 20.11.2014 № 02-036-13648/14 повідомив позивача, що строк для звернення за відшкодуванням за вкладами закінчився 01.03.2013.

Не погоджуючись з такими діями Фонду, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що процедура ліквідації банку завершена 01.03.2014 та непродані активи та перелік незадоволених вимог кредиторів ВАТ Банк «БІГ Енергія» передано ТОВ «Брокінвестгруп», тому дії Фонду щодо відмови в задоволенні заяви позивачки про відшкодування коштів за вкладом її матері є правомірними та обґрунтованими.

Щодо позовної вимоги про часткове стягнення ТОВ «Брокінвестгруп» на користь Позивачки недоотриманої суми належних її матері і успадкованих Позивачкою після її смерті банківських вкладів та нарахованих по ним процентів у розмірі 62186,90 грн. суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_3 не зверталась до ТОВ «Брокінвестгруп» із заявою про таку виплату та не отримувала жодної відповіді, а тому, в даному випадку в цій частині спір відсутній.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції на ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що положення Закону України «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», на які посилається відповідач, втратили чинність 22 вересня 2012 року, у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», норми якого не містять жодних застережень щодо строків звернення за вкладами. Крім того, причини пропуску позивачем строку, встановленого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 15 від 07 березня 2013 року, на думку суду апеляційної інстанції, були поважними, оскільки документи, на підставі яких у позивача виникло право на отримання відшкодування, видано їй після 01 січня 2013 року.

Крім того, судом апеляційної інстанції вказано, що з матеріалів справи вбачається, що до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців на час розгляду справи записів щодо ліквідації ВАТ Банк «БІГ Енергія» не внесено. За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про неправомірність відмови Фонду в задоволенні заяви позивача про відшкодування коштів за вкладом її матері.

Разом з тим, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, що не підлягає задоволенню позовна вимога про часткове стягнення з ТОВ «Брокінвестгруп» на користь позивача недоотриманої суми належних її матері ОСОБА_4 , і успадкованих позивачем після її смерті банківських вкладів та нарахованих по ним процентів у розмірі 62 186, 90 грн., оскільки ОСОБА_3 не зверталась до ТОВ «Брокінвестгруп» із заявою про таку виплату та не отримувала жодної відповіді, а тому, в даному випадку, в цій частині спір відсутній.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пункту 3 розділу X Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб ініційована до набрання чинності цим Законом процедура ліквідації банку здійснюється відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом.

На час прийняття рішення про ліквідацію банку діяв Закону України «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» від 20.09.2001 №2740-III (Далі - Закон № 2740-ІІІ).

Частиною першою ст. 3 Закону № 2740-ІІІ встановлено, що Фонд гарантує кожному вкладнику учасника (тимчасового учасника) Фонду та санаційного банку відшкодування коштів за його вкладами, включаючи відсотки, в розмірі вкладів на день настання недоступності вкладів, але не більше 1200 гривень по вкладах кожному із таких учасників. Зазначений розмір відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, за рахунок коштів Фонду може бути збільшено за рішенням адміністративної ради Фонду залежно від тенденцій розвитку ринку ресурсів, залучених від вкладників учасників (тимчасових учасників) Фонду.

Статтею 19 Закону № 2740-ІІІ визначені повноваження виконавчої дирекції. Так, виконавча дирекція: приймає рішення про відшкодування коштів вкладникам у разі настання недоступності вкладів (пункт 1); виконує всі процедури, пов`язані з виплатою відшкодування у разі настання недоступності вкладів (пункт 2); веде реєстр учасників (тимчасових учасників) Фонду та вносить відповідні зміни до нього (пункт 15).

Згідно ст. 30 Закону № 2740-ІІІ вкладники набувають право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в грошовій одиниці України з дня настання недоступності вкладів. При цьому, недоступність вкладів - це неможливість одержання вкладу вкладником відповідно до умов договору, яка настає з дня призначення ліквідатора учасника (тимчасового учасника) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (пункт 3 частини першої статті 1 Закону № 2740-ІІІ).

Відповідно до ст. 31 Закону № 2740-ІІІ ліквідатор учасника (тимчасового учасника) Фонду має надати Фонду протягом двадцяти робочих днів з дня настання недоступності вкладів повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, із визначенням їх розрахункової суми, яка підлягає відшкодуванню відповідно до цього Закону.

На підставі одержаного від ліквідатора учасника (тимчасового учасника) Фонду переліку вкладників із визначенням розрахункової суми, яка підлягає відшкодуванню за рахунок коштів Фонду. Фонд у місячний строк перевіряє подані розрахунки з урахуванням вимог статті 4 цього Закону та приймає рішення про відшкодування коштів вкладникам.

Фонд протягом трьох робочих днів з дня прийняття рішення про відшкодування Фондом коштів за вкладами фізичних осіб повідомляє вкладників через офіційні засоби масової інформації.

Відповідно до статті 32 Закону № 2740-ІІІ виплата Фондом гарантованої суми відшкодування через визначені банки-агенти здійснюється протягом трьох місяців з дня настання недоступності вкладів.

Згідно пункту 2 глави 2 Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб, затвердженого рішенням адміністративної ради Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12 лютого 2002 року № 2 (яке було чинним на час виникнення спірних правовідносин) ліквідатор учасника (тимчасового учасника) Фонду має надати Фонду протягом двадцяти робочих днів з дня настання недоступності вкладів повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами (далі - Список), із визначенням їх розрахункової суми, яка підлягає відшкодуванню відповідно до цього Положення, за формою, встановленою в додатку 1. Список складається за станом на день настання недоступності вкладів.

Протягом періоду виплат ліквідатор може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно зменшення (збільшення) належних їм сум відшкодування у межах гарантованої суми, зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати, зміну особи вкладника та інформацію зі зміненими реквізитами вкладників. У разі збільшення гарантованої суми відшкодування та прийняття адміністративною радою Фонду рішення про поширення його дії на вкладників банків, філій іноземних банків, яким здійснюються виплати відшкодувань, ліквідатор має надати до Фонду додатковий Список вкладників із зазначенням сум до збільшеної гарантованої суми.

Відповідно до пункту 1 глави 3 Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб, після отримання від Національного банку України документів, що передбачені пунктом 1 глави 2 цього Положення, Фонд здійснює такі заходи, зокрема, як: у місячний строк перевіряє подані ліквідатором розрахунки в частині не включення до Списку інформації про вкладників, розмір вкладів яких становить менше 1 гривні або більше встановленої законодавством гарантованої суми відшкодування, та з урахуванням обмежень, що містяться у пункті 4 глави 2 цього Положення; на підставі даних Списку складає Реєстр одержувачів суми відшкодувань за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Реєстр) (додаток 4).

Згідно п.5 глави 3 Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб, виплата сум відшкодувань вкладникам або іншим особам (за довіреністю, заповітом тощо), які не одержали їх протягом тримісячного (шестимісячного) строку, здійснюється Фондом шляхом переказу коштів за індивідуальними зверненнями до Фонду на підставі рішень виконавчої дирекції, виходячи з передбаченого статтею 32 Закону № 2740-ІІІ строку позовної давності.

Для отримання коштів вкладник або інша особа (за довіреністю, заповітом тощо) звертається до Фонду із заявою про виплату гарантованої суми відшкодування (додаток 7).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами касаційної скарги стосовно того, що оскільки днем настання недопустимості вкладів для вкладників ВАТ Банк «БІГ Енергія» є 01.03.2010 (день призначення ліквідатора даного банку), тому вкладники ВАТ Банк «БІГ Енергія» мали право звернутись до Фонду за відшкодуванням вкладу протягом трьох років з даної дати, тобто до 28.02.2013.

Разом з тим, судами встановлено, що позивач звернулась до Фонду після отримання нею Свідоцтва про право на спадщину від 25 вересня 2014 року, тобто, після 28.02.2013.

Отже, позивачем пропущено строк звернення до Фонду за відшкодуванням.

Верховний Суд не погоджується з доводами суду апеляційної інстанції стосовно того, що причини пропуску позивачем строку були поважними, оскільки позивачем не надано доказів неможливості звернення самої ОСОБА_4 до 04.11.2012 (до моменту смерті) до Фонду за виплатою належного відшкодування.

Крім того слід вказати, що позивач отримала Свідоцтво про на спадщину лише 25 вересня 2014 року, тобто, через 1 рік та 10 місяців після смерті матері. Разом з тим, позивачем не наведено доводів стосовно неможливості отримання Свідоцтва на спадщину в строк до 28.02.2013 з метою вчасного звернення до Фонду.

Колегія суддів вважає безпідставним покликання судів попередніх інстанцій в частині того, що положення Закону України «Про Фонду гарантування вкладів фізичних осіб», на які посилається відповідач, втратили чинність 22 вересня 2012 року у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки, як зазначалось вище, відповідно до пункту 3 розділу X Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ініційована до набрання чинності цим Законом процедура ліквідації банку здійснюється відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, оскільки процедура ліквідації банку здійснювалась відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому положення та процедури вказаного Закону не можуть застосовуватись до спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про визнання неправомірними дій та зобов`язання державної організації (установи, закладу) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб" вчинити дії щодо відшкодування ОСОБА_3 , 50000,00 грн. гарантованого відшкодування вкладу у ВАТ "Банк "БІГ Енергія" задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог про стягнення солідарно з державної організації (установи, закладу) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" та ТОВ "Брокінвестгруп" на користь ОСОБА_3 недоотриманої суми належних її матері ОСОБА_4 і успадкованих ОСОБА_3 після смерті її матері банківських вкладів та нарахованих по ним процентів у розмірі 62186,90 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

На підставі пункту 7 частини першої статті 3 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4, та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід ураховувати не лише суб`єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що процедура ліквідації банку завершена 01.03.2014 року та непродані активи та перелік незадоволених вимог кредиторів ВАТ Банк «БІГ Енергія» передано ТОВ «Брокінвестгруп».

Також судом вказано, що спадщина, на яку видано свідоцтво складається з вкладу, що зберігається в ТОВ «Брокінвестгруп» в розмірі 62186,90 грн., які належать спадкодавцю, що підтверджується листом ТОВ «Брокінвестгруп» від 28.08.2014 №913.

Таким чином, вимоги в наведеній частині спрямовані на стягнення коштів, які знаходяться на рахунку ТОВ «Брокінвестгруп», яке не є суб`єктом владних повноважень та не здійснює функцій держави щодо відшкодування коштів вкладникам банків.

Беручи до уваги наведене та враховуючи суть спірних правовідносин, Суд дійшов висновку, що спір в наведеній частині не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Враховуючи предмет спірних правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що даний спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, установлених статтями 238, 240 КАС України. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги (стаття 354 КАС України).

Пунктом 5 частини першої статті 349 цього ж Кодексу передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 351 КАС України (в редакції до набрання чинності змінами, внесеними Закону України від 15.01.2020 №460-І) підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 345, 349, 351, 354, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2017 року - скасувати.

Провадження у справі в частині вимог про стягнення солідарно з державної організації (установи, закладу) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Брокінвестгруп" на користь ОСОБА_3 недоотриманої суми належних її матері ОСОБА_4 і успадкованих ОСОБА_3 після смерті її матері банківських вкладів та нарахованих по ним процентів у розмірі 62186,90 грн - закрити.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий А. Ю. Бучик

Судді: А. А. Єзеров

Л. В. Тацій