Справа № 280/6077/19
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2020-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 липня 2020 року м. Дніпросправа № 280/6077/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Панченко О.М., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 р. (суддя Стрельнікова Н.В.) в адміністративній справі № 280/6077/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Запорізькій області, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову № ЗП 2326/575/АВ/П/ПТ/ТД-ФС про накладення штрафу у розмірі 125190,00 грн. за порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України, прийняту 21.11.2019 заступником начальника Головного управління Держпраці у Запорізькій області Ганенко О.О.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначав, що 2018 та 2019 роках у зв`язку із необхідністю отримання послуг зі здійснення авторського нагляду та послуг головного інженера проекту по деяким об`єктам, укладено відповідні цивільно-правові договори. На думку позивача, Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області помилково зроблено висновок про наявність трудових правовідносин, оскільки характер виконаних робіт виконавцем ОСОБА_2 не носив систематичний характер, термін дії договорів був короткостроковий, на ОСОБА_2 не покладались обов`язки дотримання правил внутрішнього трудового розпорядку, а виконання робіт здійснювалось нею на власний ризик із самостійною їх організацією.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволено.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, скаржник просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Скаржник вказує, що під час проведення інспекційного відвідування позивача, було встановлено, що ФОП ОСОБА_1 здійснювався допуск працівника ОСОБА_2 до роботи без належного оформлення з ним трудових відносин. Такий висновок скаржник мотивує тим, що укладені між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 цивільно-правові договори містять ознаки приховування трудових правовідносин, з огляду на наступне: послуги, що зобов`язуються виконати є комплексними і містять не разовий, а постійний характер виконання; послуги, що зобов`язується виконати виконавець включають в себе процес виконання робіт згідно посадових обов`язків маляра-штукатура; зазначені цивільно-правові договори не містять конкретного предмету договору, тому результат виконання умов договорів виконавцем не має матеріального визначення і не може бути переданий замовнику; виконавець позбавлений права передати/продати результати своєї роботи іншій зацікавленій особі. Таким чином, позивачем допущено порушення частин 1, 3 статті 24 КЗпП. Зазначає, що діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність прийнятої постанови про накладення штрафу.

21 травня 2020 р. до суду від ФОП ОСОБА_1 надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, а якому позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що вона тричі укладала цивільно-правові угоди із ОСОБА_2 , яка виконувала послуги з авторського нагляду один раз у 2018 році та двічі у 2019 році - виконувала послуги головного інженера проекту, що виключає систематичність. Надані ОСОБА_2 послуги не відповідають професії «інженер з проектно-кошторисної документації», на чому безпідставно наполягає відповідач. Оплата виконаних послуг проводилась відповідно до умов цивільно-правових договорів після фактичного їх виконання, а не щомісяця, як зазначає відповідач. У кожному із укладених позивачем договорів про надання послуг у розділі «Предмет договору» встановлений конкретний обсяг робіт, які необхідно виконати. Саме за умов виконання вимог, викладених у пункті 1.1. кожного із договорів, такий договір вважався завершеним. Складення та підписання актів виконаних послуг свідчить про фактичне виконання таких послуг. Позивач також звертає увагу апеляційного суду, що вона не укладала цивільно-правових договорів, предметом яких були послуги маляра-штукатура, тому твердження скаржника про характер робіт не відповідає дійсності.

Справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до положень статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Перевірка оскарженого рішення суду першої інстанції здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 вересня 2019 р. на підставі наказу №1633 ГУ Держпраці у Запорізькій області про проведення заходу державного нагляду (контролю) інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань додержання законодавства про працю у термін по 27.09.2019, оформлено направлення на проведення заходу державного нагляду (контролю) №955 від 16.09.2019 (а.с.55-56). За результатами інспекційного відвідування уповноваженими особами відповідача 25.09.2019 складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ЗП2326/575/АВ від 25.09.2019, згідно з Розділом ІІІ якого виявлено, зокрема наступне порушення: "У 2018-2019 роках одна особа допущена до роботи без укладення трудового договору, що порушує ч. 3 ст. 24 КЗпП України, а саме ОСОБА_2 …". 25 вересня 2019 р. уповноваженою особою відповідача винесено припис про усунення виявлених порушень №ЗП/2326/575/АВ/П, яким зобов`язано усунути виявлені в ході інспекційного відвідування порушення (а.с.21). Акт інспектування та припис отримано позивачем 25.09.2019. У зв`язку з виявленими порушеннями, відповідачем 21.11.2019 винесено постанову про накладення штрафу №ЗП 2326/575/АВ/П/ПТ/ТД-ФС в розмірі 125190,00 грн. (а.с.39).

Вважаючи постанову відповідача про накладення штрафу протиправною, позивач звернулась до суду із позовом.

Задовольняючи позовні вимоги позивача суд першої інстанції дійшов висновку про те, що правовідносини між позивачем та ОСОБА_2 мали цивільно-правовий характер, а відповідач не довів суду правомірність свого рішення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 24 Кодексу законів про працю України (КЗпП України) трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 6-1) при укладенні трудового договору про дистанційну (надомну) роботу; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 127/21595/16-ц.

Стаття 626 Цивільного кодексу України визначає загальне поняття цивільно-правового договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Виконавець робіт, на відміну від найманого працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку. Наказ (розпорядження) про прийом на роботу не видається. Сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами статті 208 Цивільного кодексу України. Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Верховний Суд у постанові від 09 липня 2020 р. у справі №821/851/17 дійшов висновку, що основними ознаками трудового договору, є: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.

Зокрема, відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами (КЗпП України та інших актів трудового законодавства), що не можуть змінюватися сторонами у договорі; відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається в договорі, а те, що ним не врегулювано - чинним законодавством України.

На відміну від цивільно-правового договору, трудовим договором регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного результату. Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ним ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Відповідно до укладених між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договорів надані позивачу послуги не мали систематичного характеру, оскільки були укладені на нетривалий час (25 днів, 1 день, 3 дні), та були спрямовані на досягнення певного результату: проведення авторського нагляду вказаного у договорі від 03.12.2018 переліку об`єктів (а.с.13-14); перевірка готової кошторисної документації за визначеними у договорах від 15.02.2019 та від 20.03.2019 об`єктами (а.с.17, 19). Оплату виконавець отримує за лише виконані послуги незалежно від кількості втраченого на це часу.

Крім того, колегія суддів зазначає, що Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області у постанові від 06.12.2019 у справі від 937/8548/19 встановлено, що наявна між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 угода містить в собі ознаки договору, жодним чином не пов`язаного з трудовими правовідносинами і є домовленістю сторін, предметом якої є оплатне надання певної послуги.

Укладені позивачем договори із ОСОБА_2 у встановленому порядку недійсними не визнані.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність обґрунтованих підстав для висновків відповідача щодо допуску фізичної особи ОСОБА_2 до роботи без оформлення трудового договору та застосування до позивача штрафних санкцій, передбачених абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗпП.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної інстанції висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 р. в адміністративній справі № 280/6077/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 14 липня 2020 р. і касаційному оскарженню не підлягає відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.М. Панченко

суддя А.А. Щербак