Справа № 420/1297/20
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2020-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1297/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Закуріної А.М.,

за участю

від позивача: ОСОБА_1 , - за паспортом

від відповідача: Кіс А.В., - за довіреністю

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, м. Одеса, вул. Канатна, 83), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Одеського апеляційного суду (, місцезнаходження: 65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 24-а) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До суду 17 лютого 2020 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, м. Одеса, вул. Канатна, 83), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Одеського апеляційного суду (, місцезнаходження: 65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 24-а), в якій позивач просив визнати протиправною бездіяльність щодо не проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 04.12.2018 року, 01.01.2019 року, 01.01.2020 року та зобов`язати здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням раніше виплачених сум за період з 04.12.2018 року відповідно до довідки Одеського апеляційного суду №104 від 20.03.2019 року; з 01.01.2019 року відповідно до довідки Одеського апеляційного суду №105 від 20.03.2019 року; за період з 01.01.2020 року відповідно до довідки Одеського апеляційного суду №06-21/61/2020.

Також позивач просив допустити негайне виконання рішення суду в межах суми стягнення за один місяць та встановити судовий контроль за виконанням рішення суду, зобов`язавши відповідача подати до суду у встановлений 30 денний строк з дати набрання законної сили рішення, звіт про виконання судового рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідок Одеського апеляційного суду №№104,105 від 20.03.2019 року та №06-21/61/2020 з моменту ухвалення рішення Конституційним судом України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018, що суперечить вимогам чинного законодавства України та звужує гарантії незалежності суддів.

Так, позивач зазначив, що у зв`язку з ухваленням рішення Конституційним Судом України від 04.12.2018 року №11-р/2018, яке є обов`язковим для виконання всіма установами на території України у позивача, як судді у відставці, виникло право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання в розмірі, визначеному редакцією Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI, тобто посадовий оклад та інші доплати розраховано виходячи з мінімальної заробітної плати.

Ухвалою від 24 лютого 2020 року цю позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження.

До суду 10 березня 2020 року від відповідача надійшли матеріали пенсійної справи позивача.

Також, у встановлений судом строк, відповідач подав до суду відзив на позовну заяву (вхід. №11036/20 від 10.03.2020 року).

Відповідно до відзиву на позовну заяву, відповідач позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволені позову повністю, зазначивши, що Законом України №2415 від 15.05.2018 року внесено зміни до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 року №1774», зокрема в абзаці 2 пункту 3 Розділу «слово та цифри « 1600 гривень» замінено словами та цифрами «Прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01.01.2017 року», а тому надані позивачем довідки про розмір суддівської винагороди є такими, що не відповідають чинному законодавству.

Також, відповідач зазначив, що рішенням Конституційного суду України від 04.12.2018 року №11-р у справі за конституційним поданням Верховного суду України, щодо відповідності Конституції України, положення ч. 3 ст. 133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення частини 3 статті 133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07 липня 2010 року у редакції Закону України «Про забезпечення прав на справедливий суд», проте згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 174 від 06.12.2016 року, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня поточного року, а тому підстави для проведення перерахунку довічного грошового утримання з розміру 15 мінімальних заробітних плат відсутні.

Позивачем, в свою чергу, надано відповідь на відзив (вхід. № 12112/20 від 16.03.2020 року), відповідно до якої позивач наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідачем подані заперечення (вхід. № ЕП/10500/20 від 13.07.2020 року), в яких відповідач наполягав на своїх запереченнях проти позову.

Третя особа письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог не надала.

Ухвалою від 18 березня 2020 року зупинено провадження у адміністративній справі №420/1297/20, - до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання 25 червня 2020 року поновлено провадження у справі зі стадії, на якій воно було зупинено.

Позивач на відкритому судовому засіданні, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача на відкритому судовому засіданні, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особа на відкрите судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином та завчасно засобами електронної пошти, про що свідчить звіт від поштового сервера, про причини нез`явлення суд не повідомила.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, заслухавши пояснення учасників справи, суд у справі встановив такі факти та обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 (т.1, а.с. 20).

Згідно з посвідчення НОМЕР_3, позивач є суддею у відставці Військового апеляційного суду Військово-Морських Сил (т.1. а.с.23).

Відповідно до постанови Верховної ради України «Про звільнення суддів» від 03 червня 2010 року № 2315-VI, у зв`язку з поданням заяви про відставку за станом здоров`я, що перешкоджає продовженню виконання обов`язків звільнено з посади судді Військового апеляційного суду Військово-Морських Сил ОСОБА_1 (т.1, а.с.22).

Згідно з розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 стаж роботи станом на 30.07.2010 року складає 28 років 02 місяці 17 днів (т.1, а.с.24).

Матеріалами справи підтверджено, що 20 березня 2019 року Одеським апеляційним судом видано довідку вих. №104 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , відповідно до якої станом на 04 грудня 2018 року його суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає посадовий оклад у розмірі 61429,50 грн.; доплата за вислугу років 36857,7 грн.; доплата за науковий ступінь 0,00 грн.; доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці 6142,95 грн; щомісячна доплата відповідно до ч. 6 ст. 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» 0,00 грн.; матеріальна допомога на оздоровлення відповідно до ст. 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» 5119,13 грн., разом 109549, 28 грн. (т.1, а.с.28).

Також, матеріалами справи підтверджено, що 20.03.2019 року позивачу Одеським апеляційним судом видано довідку вих. №105 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , відповідно до якої станом на 01 січня 2019 року його суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає посадовий оклад у розмірі 68854,50 грн.; доплата з вислугу років 41312,7 грн.; доплата за науковий ступінь 0 грн.; доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці 6885,45 грн; щомісячна доплата відповідно до ч. 6 ст. 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» 0,00 грн.; матеріальна допомога на оздоровлення відповідно до ст. 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» 5737,88 грн., разом 122790, 53 грн. (т.1, а.с.30).

Суд встановив, що позивач звернувся із заявою до Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, в якій просив провести перерахунок пенсії на підставі вказаних довідок.

Однак, рішенням № 824525 від 16.05.2019 року Малиновське об`єднане УПФУ в м. Одесі відмовило в перерахунку довічного грошового утримання з підстав того, що Законом України №2415-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774 від 06.12.2016 року слово та цифри « 1600 гривень» замінено словами та цифрами «Прожиткового мінімуму встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року» (т.1,а.с.32).

У позовній заяві позивач зазначив, щ раніше це рішення не отримував ані нарочно, ані поштою та про прийняте рішення йому стало відомо лише 23.12.2019 року, коли особисто ознайомився з матеріалами справи.

Дослідивши матеріали пенсійної справи, судом не встановлено наявності доказів надсилання та отримання позивачем цього рішення до 23.12.2019 року.

Також суд встановив, що Одеським апеляційним судом видано позивачу довідку вих. №06/21/61/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , відповідно до якої станом на 01 січня 2020 року його суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає посадовий оклад у розмірі 77929,50 грн.; доплата з вислугу років 46 757,7 грн.; доплата за науковий ступінь 0 грн.; доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці 7 792,95 грн; щомісячна доплата відповідно до ч. 6 ст. 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» 0,00 грн., разом 132 480, 15 грн. (т.1, а.с.33).

Суд встановив, що позивач звернувся із заявою до ГУПФУ в Одеській області, в якій просив провести перерахунок пенсії на підставі вказаної довідки.

Рішенням ГУПФУ в Одеській області №25 про відмову у перерахунку довічного грошового утримання суддів у відставці від 23.01.2020 року позивачу відмовлено в перерахунку з підстав того, що згідно з рішення Конституційного Суду України №11-р/2018 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин 3, 10 статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення частини 3, 10 статті 133 Закону України від 07.07.2010 №245З-IV "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України від 12.02.2015 №192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд"), а саме: «посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат визначених законом».

Згідно із Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VІІІ установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01.01.2017.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2020р. становить 2102 грн. (т.1,а.с.35).

Не погоджуючись із зазначеними діями відповідача щодо відмови в проведенні перерахунку, позивач звернувся з позовом до суду.

Проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, обставини справи, що мають значення для розгляду та вирішення справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково, з огляду на таке.

Відповідно до статей 21, 22 Конституції України, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до частини пункту 8 частини 4 статті 48 та частини 6 статті 48 Закону України від 07.07.2010 "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 2453-VI, в редакції, чинній на момент набуття позивачем права на щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів»), незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Аналогічні положення закріплені у статті 48 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VІІІ "Про судоустрій і статус суддів" (далі також - Закон № 1402-VІІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2005 № 8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

У мотивувальній частині Рішення від 14.12.2011 № 18-рп/2011 Конституційний Суд України вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Конституційний Суд України також висловлював аналогічні позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях від 24.06.1999 № 6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій та гарантій), від 01.12.2004 № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії та щомісячного довічного грошового утримання), від 18.06.2007 № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів).

Пунктом 6.1 Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10.07.1998 передбачено, що рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість.

З огляду на викладене, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справах №713/1064/17, № 686/24597/16-а, № 686/1938/17, № 766/7021/17, № 686/24597/16-а, від 11.12.2018 у справі №522/5168/17.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними та незаконними і відповідно - підставою для притягнення таких суб`єктів до відповідальності.

Суд встановив та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 2010 року отримує щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у розмірі 90 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

04.12.2018 року Конституційним Судом України за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин 3, 10 статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") ухвалено рішення №11-р/2018, відповідно до якого визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення частини 3, 10 статті 133 Закону України від 07.07.2010 №245З-IV "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України від 12.02.2015 №192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд").

Відповідно до пункту 1 вказаного рішення Конституційного Суду України положення частини 3 статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI (у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 №192-VIII) підлягає застосуванню в його первинній редакції, а саме: "Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат".

Пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VІІІ установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01.01.2017.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2018 становить 1762,00 грн.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" встановлено прожитковий мінімум в розрахунку на місяць для працездатних осіб у розмірі 1921,00 грн з 01.01.2019.

Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено прожитковий мінімум в розрахунку на місяць для працездатних осіб у розмірі 2102 грн з 01.01.2020 року.

Згідно з частиною 1, 3 статті 135 Закону № 1402-VІІІ, суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Базовий розмір посадового окладу судді визначається, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 141 Закону №2453-VІ (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 №192-VІІІ) та рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 у справі №4-рп/2016 у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Статтею 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VІІІ передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Аналіз наведених законодавчих положень дає змогу дійти висновку, що правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/ складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Відповідно до пункту 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №11-р/2018 від 04.12.2018, положення частин 3, 10 статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VІ у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 №192-VІII, які визнані неконституційними пунктами 1, 2 резолютивної частини цього Рішення, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, саме з 04.12.2018 втратили чинність положення частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VІ (у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 №192-VІII) та відновили свою дію положення цієї статті в його первинній редакції, а саме: "Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом".

Тобто, саме з 04.12.2018 виникає необхідність у проведенні перерахунку позивачу раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки саме з цієї дати визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення частини 3, 10 статті 133 Закону України від 07.07.2010 №245З-IV "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України від 12.02.2015 №192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд"), відтак змінено розмір складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2020 року по справі № 200/3958/19-а.

Посилання позивача на положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VІІІ відхиляються судом, оскільки вказаним Законом були внесені зміни до ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VІІІ , що не було предметом розгляду Конституційним Судом у справі №11-р/2018 та відповідні Перехідні та Прикінцеві положення цього Закону застосовуються до законів в яких внесені зміни Законом №1774-VІІІ.

Так, у пункті 2 рішення Конституційного Суду зазанчено, що суб`єкт права на конституційне подання звернувся з клопотанням перевірити на відповідність Конституції України положення частин третьої, десятої статті 133 Закону № 2453 у редакції Закону № 192, які саме й регламентують питання суддівської винагороди.

Отже, оспорювані Верховним Судом України положення Закону № 2453 у редакції Закону № 192 згідно з пунктом 23 розділу ХII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402 є чинними і продовжують застосовуватися до суддів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання, тому їх розгляд належить до повноважень Конституційного Суду України.

У свою чергу, суд враховує, що позивач просить здійснити перерахунок та підставі суддівської винагороди відповідно до ст. 133 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" ( в редакції Закону № 1402-VIII.

Особливості призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України врегульовано Порядком, що затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1.

Вказаним Порядком передбачено, що звернення за перерахунком щомісячного довічного утримання проводиться в разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Заява про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та довідка про розмір суддівської винагороди подається до органів, що призначають щомісячне довічне утримання.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач звернувся до відповідача із заявами про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 22.01.2019 року, 21.03.2019 року та 22.01.2020 року (т.2,ас.19, 28, 36).

Однак відповідачем відмовлено в здійсненні перерахунку, про що свідчать відповідні рішення.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІ Порядку перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою.

У рішенні Верховного Суду від 11 лютого 2020 року по справі 3 200/3958/19-а колегія суддів наголосила, що частина 4 статті 142 Закону № 1402-VIII, яка передбачає здійснення перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у разі зміни розміру складових суддівської винагороди діючого судді, не містить відповідні часові обмеження здійснення виплати за наслідками перерахунку, які у даному випадку фактично позбавляють особу на реалізацію права отримання належного розміру грошового утримання за один місяць та пов`язує право на перерахунок щомісячного довічного утримання саме зі зміною розміру складових суддівської винагороди.

Також, колегія суддів зазначила, що перерахунок за грудень 2018 року, обумовлений відновленням раніше порушених прав громадян з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення №11-р/2018, а саме 04.12.2018. Разом із тим, перерахунок за січень 2019 року, та січень 2020 року обумовлений підвищенням суддівської винагороди через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб згідно з Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік», а дію вказаного Закону поширено на весь 2019 рік, в тому числі і на січень 2019 року, та відповідно Законом України «Про Державний бюджет на 2020 рік», що вказує на виникнення права позивача на перерахунок довічного грошового утримання згідно із Законом України «Про Державний бюджет на 2019 рік» саме з 01.01.2019, а не з місяця, наступного за місяцем, у якому відбуваються зміни.

Суд звертає увагу, що у рішенні Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 620/1116/20 зазначено, що набрання чинності рішенням Конституційного Суду України, яким визнаються неконституційними відповідні норми законодавства, тягне за собою виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів правовідносин до яких застосовуються (застосовувалися) положення законодавства, яке згодом було визнано неконституційним. Відтак, такі правовідносини безпосередньо пов`язуються з дією закону. Тобто, якщо це один день (втрата чинності повністю чи в окремій частині закону за рішенням Конституційного Суду України з дня його ухвалення), то цей строк закінчується о 24 години 00 хвилини цього дня. Відповідно, з 00 годин 00 хвилин наступного дня, з дати ухвалення відповідного рішення Конституційного Суду України, до правовідносин, що регулюється таким законодавством застосовується норма, що відповідає Конституції України, вступила у силу і діє.

Таким чином, перерахунок, який просить здійснити позивач з 04.12.2018 року, обумовлений відновленням раніше порушених його прав з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 04.12.2018 року у справі № 11-р/2018.

Між тим, враховуючи, що такі правовідносини безпосередньо пов`язані з дією закону, відповідно, з 00 годин 00 хвилин наступного дня, з дати ухвалення відповідного рішення Конституційного Суду України, до правовідносин, що регулюється таким законодавством застосовується норма, що відповідає Конституції України, вступила у силу і діє, то суд доходить висновку, що право на перерахунок довічного утримання у позивача виникло з 05.12.2018 року.

Таким чином, враховуючи висновки Верховного Суду, суд вважає, що відповідач відмовляючи позивачу в проведенні перерахунку довічного грошового утримання, діяв неправомірно, не на підставі та у межах повноважень, що передбачені діючим законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Також відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

З огляду на те, що позивачу відмовлено в проведенні перерахунку довічного грошового утримання шляхом прийняття рішень про відмову у перерахунку, суд вважає, що належним способом відновлення прав та інтересів позивача є висновок суду про задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо не проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді шляхом визнання протиправними та скасування рішення Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі №824525 від 16.05.2019 року про відмову в перерахунку довічного грошового утримання та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №25 від 23.01.2020 року про відмову в перерахунку довічного грошового утримання суддів у відставці.

Враховуючи вище встановлені судом обставини та висновок суду щодо протиправності рішень про відмову у проведенні перерахунку довічного грошового утримання, суд доходить висновку, що решт позовних вимог є обґрунтованими та належать задоволенню шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням раніше виплачених сум за період з 05.12.2019 року по 31.12.2019 року відповідно до довідки Одеського апеляційного суду №104 від 20.03.2019 року; за період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року відповідно до довідки Одеського апеляційного суду №105 від 20.03.2019 року; за період з 01.01.2020 року відповідно до довідки Одеського апеляційного суду №06-21/61/2020.

Втім, враховуючи висновки, викладені в рішенні Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 620/1116/20, суд вважає, що слід відмовити у здійсненні перерахунку довічного грошового утримання з 04.12.2018 року з підстав наведених вище.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову не довів, з посиланням на відповідні докази правомірності своїх дій та рішень, а тому позовні вимоги належать задоволенню частково.

Приписами ч. 1 ст. 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки, присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення належить негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що позивачем сплачено судовий збір за основну позовну вимогу з урахуванням, що інша позовна вимога є похідною від основною в сумі 840, 80 грн., та враховуючи, що саме основна позовна вимога задоволена судом, суд доходить висновку, що з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань належать стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80 грн., сплачений позивачем в повному обсязі.

Також, у позові позивач просить зобов`язати відповідача надати звіт про виконання рішення суду.

Розглянувши вказане клопотання, суд вважає, що воно не належить задоволенню, з таких підстав.

Частиною 2 ст. 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи те, що зазначена норма не є імперативною та позивачем не надано доказів того, що рішення не буде виконане головним управлінням, суд вважає, що клопотання не належить задоволенню.

Одночасно, суд звертає увагу, що у випадку не виконання рішення суду з боку відповідача, позивач не позбавлений можливості звернутись до суду з відповідним клопотанням про зобов`язання надати звіт.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, м. Одеса, вул. Канатна, 83), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Одеського апеляційного суду (, місцезнаходження: 65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 24-а) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі №824525 від 16.05.2019 року про відмову в перерахунку довічного грошового утримання.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, м. Одеса, вул. Канатна, 83) №25 від 23.01.2020 року про відмову в перерахунку довічного грошового утримання суддів у відставці.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65012, м Одеса, вул. Канатна, 83) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням раніше виплачених сум за період з 05.12.2019 року по 31.12.2019 року відповідно до довідки Одеського апеляційного суду №104 від 20.03.2019 року; за період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року відповідно до довідки Одеського апеляційного суду №105 від 20.03.2019 року; за період з 01.01.2020 року відповідно до довідки Одеського апеляційного суду №06-21/61/2020.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Рішення в частині стягнення пенсії за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83) на користь ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 Розділу VІ Прикінцевих положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний « 20» липня 2020 року.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.