Справа № 580/632/20
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2020-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/632/20 Суддя (судді) першої інстанції: О.А. Рідзель
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: БеспаловаО.О., суддів: Ключковича В. Ю., Парінова А.Б. розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року (місце ухвалення: місто Черкаси, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: не зазначено) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Тальнівської районної державної адміністрації Черкаської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Тальнівської районної державної адміністрації Черкаської області, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду заяви позивача від 18.12.2019 про встановлення статусу інваліда війни (особи з інвалідністю внаслідок війни) та видачі посвідчення інваліда війни;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.12.2019 про встановлення статусу інваліда війни (особи з інвалідністю внаслідок війни) і видачі посвідчення інваліда війни (особи з інвалідністю внаслідок війни) згідно з вимогами Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що за колишнім місцем роботи у Тальнівській РВО "Райагропроммеханізація" в відряджений з 08.09.1986 по 11.10.1986 в зону Чорнобильської катастрофи для участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони, а тому належить до числа інвалідів війни в розумінні ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Апелянт зазначає, що відповідно до нормативно-правових актів з цивільної оборони, які були чинними на момент виникнення Чорнобильської катастрофи, Цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об`єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов`язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, які мали мобілізаційний пропис, та жінки від 16 до 55 років, за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей.

З огляду на викладене, апелянт вважає, що судом першої інстанції безпідставно зроблено висновки, що відрядження в зону Чорнобильської катастрофи від Тальнівського РВО "Райагропроммеханізація" не являлось участю у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони, оскільки, до ліквідації наслідків аварії допускались лише військовослужбовці та формування Цивільної оборони.

До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив, зареєстрований 30.06.2020р. за вх. № 21868, відповідно до якого відповідача щодо задоволення апеляційної скарги заперечує. Відповідач зазначає, що належного документального підтвердження безпосередньої участі позивача у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме у складі формувань Цивільної оборони не надано, відповідно і встановлення статусу особи з інвалідністю є неможливим.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 за роботу в Чорнобилі в зоні відчуження за період з 08.09.1986 по 11.10.1986 за місцем роботи в Тальнівському РВО "Райагропроммеханізація" виплачено підвищену заробітну плату з урахуванням коефіцієнту кратності, що підтверджується довідкою Тальнівського РВО "Райагропроммеханізація" від 22.05.1997 №37.

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААА №245444 позивачу з 25.05.2010 безстроково встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з роботами по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 19.09.2019 позивач має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорії 1) як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році.

ОСОБА_1 18.12.2019 року звернувся до Управління соціального захисту населення Тальнівської районної державної адміністрації Черкаської області із заявою, в якій просив встановити йому статус інваліда війни (особи з інвалідністю внаслідок війни) відповідно до п. 9 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та видати посвідчення інваліда війни (особи з інвалідністю внаслідок війни). До заяви додано: копію довідки МСЕК про групу та причину інвалідності; копію довідки МСЕК про ступінь втрати працездатності; копію посвідчення учасника ліквідації аварії на ЧАЕС (категорія 1); копію довідки Тальнівського РВО "Райагропроммеханізація" про зарплату; копію паспорта.

Листом Управління соціального захисту населення Тальнівської районної державної адміністрації Черкаської області від 02.01.2020 №01-7-1/29-Р позивача повідомлено, що належного документального підтвердження безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме у складі формувань Цивільної оборони позивачем не надано, у зв`язку з чим встановлення статусу особи з інвалідністю не є можливим.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходи в з того, що хоча позивач і являється учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, однак не являється інвалідом війни в розумінні п. 9 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", оскільки приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не в числі формувань Цивільної оборони.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначаються Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон №3551-XII).

Відповідно до статті 4 Закону № 3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Перелік осіб, які належать до інвалідів війни, визначений у статті 7 Закону № 3551-XII.

Пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону № 3551-XII передбачено, що до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

З огляду на викладене, вірним є висновок суду першої інстанції, що умовами для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ, є: 1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII (далі - Закон № 796-ХІІ) учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках, незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника Цивільної оборони СРСР від 6 червня 1975 року № 90 та Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року № 1111, передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

У справі, що розглядається, судом першої інстанції правильно встановлено факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а також настання інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з участю у ліквідації цих наслідків, а також вірно зазначено, що ці обставини, свідчать про те, що на позивача як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом №796-ХІІ.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що для набуття статусу інваліда війни (з підстав, встановлених пунктом дев`ятим частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ) крім факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС Закон № 3552-ХІІ містить умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженням керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

З огляду на викладене, судом першої інстанції правильно вказано про те, що за відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, достатніх підстав для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ, немає.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що документи, які позивач долучив до своєї заяви щодо набуття статусу інваліда війни, а також матеріали справи належним чином підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що він брав участь у таких заходах. Проте, належного документального підтвердження безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивач не надав. Ця обставина є істотною, оскільки в протилежному випадку статус інваліда війни (на підставі пункту 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ) поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на ЧАЕС і її наслідків, і відповідно, мають статус ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС (підпункт перший частини першої статті 9 Закону № 796-ХІІ).

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №278/1320/17, від 07.10.2019 у справі №676/1505/17, від 03.10.2019 у справі №753/7304/17, від 07.08.2019 у справі №826/11163/18, від 15.05.2019 у справі №816/851/18, від 10.07.2019 у справі №360/2690/17.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315,316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Тальнівської районної державної адміністрації Черкаської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О.О. Беспалов

Суддя В. Ю. Ключкович

Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 16.07.2020 р.)