Справа № 540/45/20
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2020-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2020 р.м.ОдесаСправа № 540/45/20
Головуючий в 1 інстанції: Хом`якова В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді - доповідача - Стас Л.В.

суддів Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області та ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі відповідач, ГУПФ в Херсонській області), в якому просив визнати протиправною бездіяльність щодо не поновлення йому пенсії, визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФ в Херсонській області № 1 від 21.06.2019 року про відмову у поновленні пенсії, та відмову, викладену в листах ГУПФ України в Херсонській області від 17.07.2019 року та 09.09.2019 року. Також позивач просив зобов`язати ГУПФ в Херсонській області вчинити певні дії - провести поновлення виплати пенсії з 07.10.2009 року, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

В обґрунтування позову зазначив, що він є громадянином України, у 2000 році виїхав на постійне місце проживання до держави Ізраїль, а тому з цього періоду виплата пенсії була припинена. Позивач, через свого представника, звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою про поновлення виплати пенсії на підставі документів, які наявні у його пенсійній справі. Проте, отримав відмову у поновленні виплати пенсії, у зв`язку з тим, що ним не дотримано умов щодо особистого звернення, передбаченого Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, а також тим, що у позивача відсутня реєстрація на території України за місцезнаходженням відповідача.

17.08.2018 року Херсонським окружним адміністративним судом було прийнято рішення у справі № 821/1119/18, яким зобов`язано відповідача розглянути по суті заяву ОСОБА_1 про поновлення пенсії з 30.09.2016 року, подану через представника, та прийняти відповідне рішення з урахуванням правових висновків суду. 21.11.2018 року представник позивача повторно звернувся до органу Пенсійного фонду з документами та заявою на виконання рішення суду від 17.08.2018 у справі № 821/1119/18.

Листом № 9508/03-18 від 17.07.2019 року відповідачем було надіслано рішення № 1 від 21.06.2019 року «Про відмову у поновленні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 », згідно якого позивачу було відмовлено у поновленні пенсії на тій підставі, що в нього відсутня реєстрація на території України за місцезнаходженням відповідача. Зазначене рішення та дії відповідача щодо відмови у поновленні виплати пенсії, позивач вважає протиправними та дискримінаційними.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області № 1 від 21.06.2019 року про відмову у поновленні виплати пенсії за вислугу років ОСОБА_1

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області вчинити дії щодо поновлення виплати пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , починаючи з дати звернення - 30.09.2016 року.

В іншій частині позову - відмовлено.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі, ГУПФ в Херсонській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи в частині зобов`язання вчинити дії щодо поновлення виплати пенсії за вислугу років, просить рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року в цій частині скасувати та прийняти нове - про відмову у задоволенні позову в цій частині, в іншій частині рішення, яким відмовлено у задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 - залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив про помилковість висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення вимог в цій частині, оскільки згідно наданих позивачем документів Пенсійним органом було встановлено, що позивач зареєстрований та фактично проживає в державі Ізраїль, перебував на обліку в Пенсійному фонді м. Севастополя, а тому оскільки документів, що підтверджують фактичне місцезнаходження позивача на території АР Крим позивачем не надано, підстав для відновлення виплати пенсії позивачу немає. Також апелянт зазначає, що поза увагою суду залишився той факт, що у наданому позивачем (його представником) документі про підтвердження громадянства України, зокрема паспорту громадянина України для виїзду за кордон, закінчився строк його дії. ГУПФ в Херсонській області зазначає, що повідомляло представника позивача листом про необхідність надання чинного паспорта громадянина України, однак представником такого документу не надано. Крім того, апелянт зазначив про те, що судом першої інстанції помилково не було звернуто увагу на тому, що позивачем було пропущено шестимісячний строк звернення до суду, встановлений ст. 122 КАС України.

В апеляційній скарзі, представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та помилковість висновків суду в частині дати, з якої має бути поновлена виплата пенсії, просить рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року в цій частині змінити, зобов`язавши відповідача вчинити дії щодо поновлення виплати пенсії за вислугу років, починаючи з грудня 2014 року.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції помилково було ототожнено строки встановлені для поновлення виплати пенсії зі строками, встановленими для подання позову до суду, а тому посилаючись на численну практику суду касаційної інстанції, апелянт зазначає, що застосування судом шестимісячного строку, встановленого ст. 122 КАС України, є помилковим. Отже, з урахуванням того факту, що з квітня 2014 року по листопад 2014 року позивачу виплачувалася пенсія Пенсійним фондом міста Севастополя, апелянт просить відновити виплату пенсії, починаючи з грудня 2014 року.

12 червня 2020 року від представника ОСОБА_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на доводи, які ідентичні доводам, викладеним у позовній заяві та апеляційній скарзі, представник зазначає про необґрунтованість доводів апеляційної скарги ГУПФ в Херсонській області, у зв`язку з чим просить відмовити у її задоволенні.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ГУПФ в Херсонській області не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як встановлено судом в адміністративній справі №821/1119/18 (рішення суду набрало законної сили 25.10.2018 року), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджувалось копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , виданого 16.04.1998р., орган видачі 2701, строк дії закордонного паспорту продовжений до 16.04.2018 року, перебував на обліку у Пенсійному фонді м. Севастополя і йому призначена пенсія за вислугу років, пенсійна справа № .

У липні 2000 року позивач виїхав з України на постійне місце проживання до Ізраїлю, де 14.02.2002 року взятий на консульський облік в посольстві України в державі Ізраїль, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , Ізраїль. До виїзду за кордон позивач проживав за адресою: АДРЕСА_2 .

30.09.2016 року позивач через свого представника звернувся до органів Пенсійного фонду України з заявою про поновлення йому раніше призначеної пенсії, до якої надав копію довіреності, копію паспорта, копію ІПН, копію постанови Ленінського районного суду м. Севастополя від 08.10.2013 р., копію довідки ПФ РФ у м. Севастополі, оригінал особистої заяви ОСОБА_1 про поновлення пенсії та оригінал декларації про відсутність громадянства держави - окупанта, нотаріальної посвідчені та апостильовані.

25.12.2017 року ГУПФ України в Херсонській області листом № 57/П-99-10 повідомило представника позивача про те, що ОСОБА_1 на обліку у ГУ ПФУ в Херсонській області не перебував та не перебуває, первинні документи, на підставі яких розраховується пенсія за вислугу років - відсутні. При цьому, повідомив, що з наданих представником позивача документів вбачається, що виплата пенсії ОСОБА_1 була припинена з грудня 2014 р. управлінням Пенсійного фонду м. Севастополя, тому відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 30.01.2007 р. № 3-1 заява про запит пенсійної справи за новим місцем проживання подається пенсіонером до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання. Тобто, для поновлення та продовження виплати пенсії, пенсіонер повинен особисто звернутися із заявою, паспортом або посвідкою на постійне місце проживання до органу, що призначає пенсію за новим місцем проживання чи місцем реєстрації на території України.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду в справі №821/1119/18 від 17.08.2018 року визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, яка полягає у не розгляді по суті заяви ОСОБА_1 про поновлення пенсії від 30.09.2016, поданої через представника та зобов`язано ГУПФ України в Херсонській області розглянути по суті заяву ОСОБА_1 про поновлення пенсії від 30.09.2016 року та прийняти відповідне рішення з урахуванням правових висновків суду.

21.11.2018 року представник позивача звернувся до відповідача із заявою №3576 про добровільне виконання судового рішення та надання розрахунків.

21.06.2019 року відповідачем розглянуто заяву ОСОБА_1 від 30.09.2016 року та прийнято рішення №1 «Про відмову у поновленні виплати пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ОСОБА_1 ». В рішенні зазначено, що на підставі запиту відповідача пенсійна справа ОСОБА_1 надійшла на адресу відповідача 12.06.2019 року, але позивачем не надано документів на підтвердження проживання на території АР Крим.

Листом відповідача №9508/03-18 від 17.07.2019 року на адресу представника позивача направлено рішення №1 від 21.06.2019 «Про відмову у поновленні виплати пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ОСОБА_1 ». В даному листі окремо зазначено, що позивачу необхідно надати дійсний паспорт громадянина України, а самому представнику слід надати дійсну довіреність, оскільки строк дії довіреності сплив 02.05.2016 року.

В подальшому листом відповідача №11815/03-18 від 09.09.2019 року представника позивача повідомлено, що для продовження виплати пенсії позивачу необхідно надати дійсний паспорт громадянина України, оскільки в наданому раніше паспорті сплив строк дії.

Вважаючи рішення та дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання пенсії, оскільки виходячи із положень Конституції України, правової та соціальної природи пенсії право громадянина на призначення йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання або реєстрація в Україні. Також суд зазначив, що відповідачем протиправно не було розглянуто заяву позивача про відновлення виплати пенсії, згідно рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 17.08.2018 року у справі №821/1119/18. При цьому суд вважав, що належним захистом прав позивача є зобов`язання орган Пенсійного фонду поновити виплату його пенсії з дати звернення 30.09.2016 року.

Крім того, стосовно визнання протиправними листи відповідача щодо умов поновлення пенсії, суд зазначив, що такі листи не є належним рішенням суб`єкта владних повноважень, що прийняті на виконання його функцій, а тому їх скасування не направлене на ефективний захист прав позивача та відмовив в задоволені позову в цій частині. Вимоги позивача щодо проведення нарахування та виплати пенсії у розмірі, передбаченому законодавством України з проведенням її індексації та компенсації, суд першої інстанції визнав передчасними, а тому відмовив в їх задоволенні.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів частково погоджується з наведеними висновками суду, з таких мотивів.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, колегія суддів переглядає висновки суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги та не вступає в обговорення та оцінку рішення суду першої інстанції, в тій частині, яка не оскаржена апелянтом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Згідно ч.3 ст.2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058-ІV (надалі - Закон №1058-ІV) виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно ст.51 Закону №1058-ІV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 п.2 ч.1 ст.49, друге речення ст.51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІVвтратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009 оспорюваними нормами Закону №1058-ІVдержава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач, хоч і проживає постійно за кордоном, однак є громадянином України, а тому має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання або реєстрації.

За таких підстав доводи ГУПФ в Херсонській області щодо відсутності підстав для відновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з тих підстав, що позивачем не доведено місце реєстрації на території України, колегія суддів вважає безпідставними.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо відсутності у позивача документу, що підтверджує його правовий зв`язок з державою Україна, тобто який підтверджує, що позивач є громадянином України та має право на пенсійні виплати з боку держави, оскільки термін дії паспорту громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 закінчився, колегія суддів зазначає таке.

Так, згідно матеріалів справи, вперше позивач звернувся до ГУПФ України в Херсонській області 30.09.2016 року із заявою про поновлення раніше призначеної пенсії, яку він подав через свого представника з доданими до неї документами : копією довіреності, копією паспорта, копію ІПН, копією постанови Ленінського районного суду м. Севастополя від 08.10.2013 р., копією довідки ПФ РФ у м. Севастополі, оригінал особистої заяви ОСОБА_1 про поновлення пенсії та оригінал декларації про відсутність громадянства держави - окупанта, нотаріальної посвідчені та апостильовані.

За результатами розгляду вищевказаної заяви позивачу відмовлено у поновленні виплати пенсії, у зв`язку з чим він звернувся до суду із адміністративним позовом про визнання протиправною відмову у поновленні пенсії за вислугу років листом ГУ ПФУ у Херсонській області від 25.12.2017 № 57/П-99-10.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду в справі №821/1119/18 від 17.08.2018 року (яке набрало законної сили 25.10.2018 року) визнано протиправною бездіяльність ГУПФ України в Херсонській області, яка полягає у не розгляді по суті заяви ОСОБА_1 про поновлення пенсії від 30.09.2016 року та зобов`язано ГУПФ України в Херсонській області розглянути по суті заяву ОСОБА_1 про поновлення пенсії від 30.09.2016 року та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правових висновків суду.

Отже, на момент звернення ОСОБА_1 , а саме 30.09.2016 року до відповідача паспорт громадянина України для виїзду за кордон, термін якого закінчився 16.04.2018 року, був дійсний.

Колегія суддів вважає необхідним підкреслити, що вказаний факт встановлений судовим рішенням та, відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України, звільняється від доказування.

Однак, на виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 17.08.2018 року у справі №821/1119/18, відповідачем прийнято рішення №1 від 21.06.2019 року про відмову у поновленні пенсії за вислугу років, яке мотивоване тим, що ОСОБА_1 виїхав на постійне проживання до держави Ізраїль, а документи, які підтверджують фактичне місце проживання ОСОБА_1 на території АР Крим відсутні. Правомірність винесення рішення №1 від 21.06.2019 року є предметом позову, що розглядається апеляційним судом у цій справі.

Слід зазначити, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку мова йде про триваюче правопорушення, коли суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до позивача.

Зважаючи на те, що виплата пенсії покладається на відповідний територіальний орган Пенсійного фонду, не проведення відповідачем поновлення виплати пенсії позивачу свідчить про те, що його бездіяльність призвела до триваючого порушення прав позивача на отримання пенсійних виплат.

У зв`язку з викладеним, на думку колегії суддів, посилання апелянта на той факт, що позивачем при зверненні до органу Пенсійного фонду надано паспорт, термін дії якого закінчився, а отже позивачем порушено Порядок № 22-1 подання документів для призначення пенсії, в даному випадку, є безпідставним.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що доводи ГУ ПФУ у Херсонській області, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не скасовують, а тому суд не вбачає підстав для її задоволення.

Стосовно доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_1 в частині помилкового визначення судом першої інстанції дати, з якої підлягає відновленню порушене право позивача на відновлення виплати пенсії, колегія суддів зазначає таке.

Так, як зазначено вище, Рішенням Конституційного суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 п.2 ч.1 (друге речення) ст. 51 Закону України №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, з 07 жовтня 2009 року виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону № 1058-ІV. Із цього часу орган Пенсійного фонду має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 року у справі №815/1226/18, в якій суд вважав за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 08.12.2015 року у справі № 21-5653а15, від 12.04.2016 року у справі № 462/9427/13-а, від 08.06.2016 року у справі № 505/2135/14-а та від 11.10.2016 року у справі № 404/4541/15-а, про те, що виниклі спори щодо поновленням виплати раніше призначених пенсій громадянам України, які проживають за її межами, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 мають вирішуватися з урахуванням норм процесуального права статей 99, 100 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2015 року).

Велика Палата Верховного Суду також окрему увагу звернула на рішення ЄСПЛ від 07 листопада 2013 року у справі «Пічкур проти України» (заява № 10441/06), у якому було встановлено порушення Україною статті 14 у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

У рішенні ЄСПЛ від 07 листопада 2013 року у справі «Пічкур проти України» (заява № 10441/06, пункти 41-43, 52) Суд акцентував увагу на тому, що: якщо в Договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, обумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства; хоча Перший протокол не включає в себе право на отримання будь-яких видів виплат з соціального страхування, якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає статті 14 […]; сторони провадження не оскаржували того, що якби заявник продовжив проживати на території України, він і надалі б отримував пенсію; із цього випливає, що інтереси заявника належать до сфери застосування статті 1 Першого протоколу та права на майно, яке вона гарантує; Судом встановлено, що Уряд не надав ніякого обґрунтування позбавлення заявника його пенсії лише через те, що він проживав за кордоном; ані рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року не вказує на те, що національні органи наводили відповідні причини для виправдання відмінності у ставленні, на яку заявник скаржився, ані Уряд під час провадження в Суді не навів жодних таких обґрунтувань.

За таких обставин, позивач мав безумовне право на відновлення виплати призначеної пенсії.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що до вказаних правовідносин слід застосовувати строк звернення до суду, встановлений ст. 122 КАС України.

Стосовно питання з якого моменту підлягають захисту позовні вимоги, в частині відновлення виплати пенсії, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на тому, що у прохальній частині апеляційної скарги представник апелянта просить змінити рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року в частині дати, з якої має бути поновлена пенсія позивачу та, відповідно, просить зобов`язати ГУПФ України в Херсонській області поновити виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , починаючи з грудня 2014 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, у частині мотивів, з яких суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та викласти третій абзац резолютивної частини рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року в іншій редакції, встановивши, що виплата пенсії повинна бути відновлена з 01 грудня 2014 року.

За змістом ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки, судом першої інстанції при ухваленні рішення було неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів приходить до висновку, що резолютивна частина рішення суду першої інстанції має бути змінена, шляхом її викладення в іншій редакції, а саме: зміни в частині дати відновлення виплати пенсії ОСОБА_1 .

Враховуючи, що справа віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст.328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року змінити, шляхом викладення третього абзацу його резолютивної частини в наступній редакції.

«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області вчинити дії щодо поновлення виплати пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , починаючи з 01.12.2014 року.».

В іншій частині рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 16.07.2020р.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Турецька І.О. Шеметенко Л.П.