Справа № 200/9828/19-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2020-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року справа №200/9828/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року (головуючий суддя І інстанції - Абдукадирова К.Е.), складене у повному обсязі 27 квітня 2020 року у м. Слов`янськ Донецької області, у справі № 200/9828/19-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Донецькій області, Красноармійського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області, Димитрівського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області, Селидовського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

06 серпня 2019 року до Донецького окружного адміністративного суду подано позовну заяву( з урахуванням уточнених позовних вимог) ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Красноармійського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області, в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить:

- зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Красноармійський міський відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області нарахувати та виплатити надбавку до грошового забезпечення за несення служби у нічний час, у святкові та вихідні дні протягом часу несення служби з 1986 по 2015 роки;

- зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Красноармійський міський відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області нарахувати та виплатити компенсацію за усі дні невикористаних щорічних відпусток за час несення служби протягом 1986 - 2015 років;

- зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Красноармійський міський відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки у розрахунку при звільненні за період з 1986 року по 2015 рік (а.с. 4-11, 39-42 т.1).

04 грудня 2019 року ухвалою Донецького окружного адміністративного суду залучено до участі у справі в якості відповідачів Димитрівський міський відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та Селидовський міський відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькoй області (а.с. 95-96 т.1).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року у задоволені позовних вимог відмовлено (а.с. 30-35 т.2).

Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права (а.с. 45-52 т.2).

В обґрунтування апеляційної скарги, позивач зазначив, що при звільненні не нарахована надбавка до грошового забезпечення за несення служби у нічний час, у святкові та вихідні дні та компенсація за невикористані дні щорічних відпусток. Вважає, що на момент звільнення в 2015 році у нього залишилось не використаним 794 дні щорічних відпусток, за які має бути виплачена компенсація .

Позивач вважає, що має право на отримання оплати праці в понадурочний, нічний час, а також у вихідні та святкові дні, компенсації за невикористані дні щорічних відпусток разом із нарахуванням середнього заробітку за час затримки належних позивачу виплат при звільненні зі служби в органах внутрішніх справ, проводиться відповідно до норм КЗпП України..

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

09 липня 2020 року від відповідачів до канцелярії суду надійшов відзив на апеляційну скаргу разом із клопотанням про проведення судового засідання без їх участі.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, представника позивача та представника відповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне рішення суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 01 серпня 1986 року по 06 листопада 2015 року проходив службу в підрозділах МВС України в Донецькій області.

Так, у період з 01 серпня 1986 року по 24 вересня 1991 року на посадах слідчого в Красноармійському МВ УМВС України в Донецькій області, у період з 24 вересня 1991 року по 01 січня 2002 року на різних посадах в Димитрівському МВ УМВС України в Донецькій області, у період з 01 січня 2002 року по 07 жовтня 2003 року на посаді старшого слідчого та начальника слідчого відділення в Красноармійському МВ УМВС України в Донецькій області, у період з 07 жовтня 2003року по 05 травня 2005 року на посаді старшого слідчого в ОВС організаційно-методичного відділу СУ УМВС України в Донецькій області, у період з 05 травня 2005 року по 22 травня 2012 року на посаді начальника слідчого відділу, заступника начальника міського відділу - начальника слідчого відділу в Селидівському МВ ГУМВС України в Донецькій області, у період з 22 травня 2012 року по 06 листопада 2015 року на різних посадах в Красноармійському МВ ГУМВС України в Донецькій області, що підтверджено послужним списком позивача (а.с. 12-13 т.1).

Наказом Головного управління МВС України в Донецькій області від 06 листопада 2015 року № 352 о/с, згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, підполковника міліції Клепку Григорія Івановича (М-87705), начальника відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого Красноармійського МВ ГУМВС України в Донецькій області, було звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів) (а.с. 15 зв. бік т.1).

05 березня 2019 році ОСОБА_1 звернувся до Головного управління МВС України в Донецькій області із заявою про надання відомостей про займані посади та використані щорічні відпустки, про нараховане грошове забезпечення.

Листом від 12 квітня 2019 року № 179/лк Головне управління МВС України в Донецькій області за результатами розгляду вищевказаної заяви зазначив, що грошова компенсація за невикористану у році звільнення (2015 році) відпустку позивачу була виплачена, щодо інших років - у позивача таке право відсутнє.

Також в вказаному листі зазначено про те, що ОСОБА_1 використані такі чергові відпустки:

- за 1987 рік з 06 серпня 1987 року до 17 вересня 1987 року (10 діб за 1986 рік та 1 доба за 11 жовтня 1986 року) - наказ № 33 від 11 серпня 1987 року; за 1988 рік з 04 листопада 1988 року до 07 грудня 1988 року (1 доба за 1988 рік) - наказ № 43 від 16 листопада 1988 року; за 1989 рік з 25 серпня 1989 року до 23 вересня 1989 року - наказ № 41 від 31 серпня 1989 року; за 1991 рік з 30 грудня 1991 року до 29 січня 1992 року - наказ № 1 від 06 січня 1992 року; за 1995 рік з 14 липня 1995 року до 23 серпня 1995 року - наказ № 51 від 01 серпня 1995 року; за 1998 рік з 30 грудня 1999 року до - наказ відсутній, розрахункова карта № 3; за 2007 рік з 06 серпня 2007 року до 20 серпня 2007 року - наказ № 17 о/с від 20 серпня 2007 року; за 2008 рік з 31 липня 2008 року до 15 серпня 2008 року - наказ № 31 о/с від 10 серпня 2008 року та з 08 грудня 2008 року до 17 грудня 2008 року - наказ № 29 о/с від 20 грудня 2008 року; за 2009 рік з 07 жовтня 2009 року до 21 жовтня 2009 року - наказ № 29 о/с від 01 жовтня 2009 року; за 2011 рік з 11 січня 2012 року до 25 січня 2012 року - наказ № 1 о/с від 11січня 2012 року; за 2012 рік з 27 липня 2012 року до 10 серпня 2012 року - наказ № 289 від 02 серпня 2012 року; за 2015 рік з 29 липня 2015 року до 30 серпня 2015 року - наказ № 596 від 31 липня 2015 року.

Інформація про використання відпусток за інші періоди відсутня (а.с. 16-17 т.1).

Відповідно до листа УФЗБО ГУМВС України в Донецькій області від 27 листопада 2019 року № 154 лк (надана на виконання ухвали суду першої інстанції) ОСОБА_1 з 07 жовтня 2003 року по 05 травня 2005 року проходив службу в слідчому управлінні УМВС України в Донецькій області. Разом з тим, у зв`язку з проведенням АТО (з 30 квітня 2018 року - ООС) не є можливим надання документів щодо використання відпусток за вказаний час та роботу святкові дні та в нічний час, оскільки всі відповідні облікові та фінансові документи залишилась на тимчасово окупованій території (а.с. 72 т.1)

Селидівським міським відділом (з обслуговування м. Селидове та м. Новогродівка) ГУМВС України в Донецькій області на виконання ухвали суду першої інстанції надано довідку від 28 грудня 2019 року № 34747 лк (повторно від 02 січня 2020 року № 79 лк), відповідно до якої немає можливості надати документи, які підтверджують проходження ОСОБА_1 служби в нічний час та табеля обліку фактичного часу служби у період з 05 травня 2005 року по 21 травня 2012 року у зв`язку зі знищенням книги нарядів, інструктажів за цей період, оскільки сплинув термін їх зберігання 5 років (а.с. 124, 194 т.1).

Димитрівським міським відділом ГУМВС України в Донецькій області на виконання ухвали суду першої інстанції надано довідку від 09 січня 2020 року № 17178, відповідно до якої немає можливості надати документи, які підтверджують проходження ОСОБА_1 служби в нічний час та наявність невикористаних відпусток за період з жовтня 1991 року по грудень 2001 року (а.с. 139, 184 т.1).

Також надані довідки про розмір грошового забезпечення за період з 1991 року по 1996 рік (а.с. 140-144, 185-193 т.1).

Відповідно до листа Красноармійського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області від 14 січня 2020 року № 1354/401 немає можливості надати документи, які підтверджують проходження ОСОБА_1 служби в нічний час наявність невикористаних відпусток за період з серпня 1986 року по вересень 1991 року, з січня 2002 року по жовтень 2003 року та з червня 2012 року по листопад 2015 року (а.с. 172 т.1).

Відповідно до довідки Красноармійського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області Клепка Григорій Іванович заступав у добовий наряд у складі слідчо-оперативної групи відповідальним від керівництва Красноармійського МВ ГУМВС України в Донецькій області в 2015 році: 01 січня 2015 року, 11 січня 2015 року, 18 січня 2015 року, 30 січня 2015 року, 08 лютого 2015 року, 14 лютого 2015 року, 01 березня 2015 року, 08 березня 2015 року , 22 березня 2015 року, 05 квітня 2015 року, 12 квітня 2015 року, 25 квітня 2015 року, 03 травня 2015 року, 09 травня 2015 року, 11 травня 2015 року, 23 травня 2015 року, 31 травня 2015 року, 14 червня 2015 року, 20 червня 2015 року, 28 червня 2015 року (до 22 години 00 хвилин), 07 липня 2015 року, 10 липня 2015 року, 14 липня 2015 року, 24 липня 2015 року, 09 вересня 2015 року, 17 вересня 2015 року (а.с. 173 т.1).

Також Красноармійським відділом Головного управління МВС України в Донецькій області на виконання ухвали суду надано довідку від 14 січня 2020 року № 1355/401, відповідно до якої немає можливості надати документи, які підтверджують проходження ОСОБА_1 служби в нічний час та наявність невикористаних відпусток за період з 1986 по 2015 роки у зв`язку зі знищенням книг нарядів, інструктажів за цей період, оскільки сплинув термін їх зберігання (а.с. 175 т.1).

Також надані довідки про розмір грошового забезпечення за період з 1986 року по 1991 рік, 2002 року по 2003 рік, 2012 року по 2015 рік (а.с. 176-181 т.1).

Довідкою Красноармійського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 14 січня 2020 року № 1355/401 визначено, що ОСОБА_1 нарахована та сплачена компенсація за невикористану відпустку за 2015 рік у кількості 13 діб у сумі 2709 гривень 11 копійок та вихідна допомога у сумі 96211 гривень 37 копійок (а.с. 182 т.1).

На виконання ухвали суду від 31 березня 2020 року Красноармійським відділом Головного управління МВС України в Донецькій області надано пояснення щодо неможливості надання документів, визначених ухвалою у зв`язку з їх фактичною відсутністю. Надано акт про відбирання на знищення і знищення справ, журналів та інших документів Покровського ВП ГУНП в Донецькій області № 136/40/01 від 17 січня 2020 року, відповідно до якого книги нарядів за 2015 рік знищені.

Не погодившись із відмовою у виплаті компенсації за невикористану щорічну відпустку та несення служби в нічний час, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що отримання грошової компенсації гарантується особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, виключно за відпустку, яку ними не використано в році звільнення, відтак підстав для виплати компенсації за час несення служби протягом 1986 - 2015 років не має, оскільки позивачу виплачена компенсація за частину невикористаної відпустки у рік звільнення за 2015 рік .

Щодо вимог позивача про виплату компенсації у понаднормовий час, нічний час за період з 1986 року по 2015 рік, суд першої інстанції зазначив, що відсутні письмові накази, табелі обліку понаднормового виходу, табелі обліку використання робочого часу щодо підтвердження виконання позивачем роботи, книги нарядів щодо залучення ОСОБА_1 до служби в нічний час відсутні і підстави для покладення на відповідача обов`язку здійснити позивачу нарахування та виплату компенсації за таку роботу за вказаний період.

Вимога позивача про виплату грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні на думку суду першої інстанції є похідною від вищевказаних, відтак, також не підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками, викладеними в рішенні суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо вимог позивача про зобов`язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Красноармійський міський відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області нарахувати та виплатити надбавку до грошового забезпечення за несення служби у нічний час, у святкові та вихідні дні протягом часу несення служби з 1986 по 2015 роки, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-XII (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 565) порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Згідно до частини другої пункту 56 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114), особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що передбачене нею право на отримання грошової компенсації гарантується особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, виключно за щорічну відпустку, яку ними не використано в році звільнення.

ОСОБА_1 не заперечував, що йому виплачено компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2015 рік, що свідчить про дотримання відповідачами норм пункту 56 Положення.

Тлумачення наведеної норми Положення № 114 в контексті аналогічних спірних правовідносин неодноразово здійснювалось Верховним Судом.

Так, зокрема, у постановах від 14 листопада 2018 року (справа № 816/225015), від 16 травня 2019 року (справа № 825/100/15-а) Верховний Суд вказав, що аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що передбачене нею право на отримання грошової компенсації гарантується особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, виключно за відпустку, яку ними не використано в році звільнення.

Доводи позивача/апелянта, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню загальні норми трудового законодавства, якими й передбачено виплату грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки, є безпідставними з огляду на таке.

Оскільки, питання виплати компенсації за невикористану щорічну відпустку врегульоване спеціальним нормативно-правовим актом, який поширювався на позивача, тому до спірних правовідносин не повинні застосовуватися загальні приписи трудового законодавства, визначені КЗпП України.

У постановах від 15 березня 2019 року (справа № 814/2594/16), від 7 серпня 2019 року (справа № 820/5122/17), від 16 травня 2019 року (справа № 825/100/15-а) Верховний Суд зазначив, що при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. При цьому можливе субсидіарне застосування загальних норм, тобто, в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю

Можливість субсидіарного застосування загальних правових норм до відносин публічної служби, як правило, закріплена у спеціальному законі, що регулює такий вид публічної служби. Подібна законодавча техніка спрямована на усунення прогалин у правовому регулюванні.

Питання виплати грошової компенсації за невикористану частину відпустки працівниками органів внутрішніх справ, які звільняються, врегульовані нормами Положення № 114, які є спеціальними за своєю правовою природою та підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відтак, оскільки Позивача звільнено з органів внутрішніх справ у 2015 році і йому виплачено грошову компенсацію за невикористану за цей рік щорічну відпустку, суд доходить висновку про відсутність підстав для виплати позивачу компенсації за невикористану відпустку за 1986 - 2015 роки.

При цьому, судом враховується правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 06 лютого 2020 року по справі № 520/692/19, від 06 лютого 2020 року по справі № 818/1276/17, ввід 16 квітня 2020 року у справі №2а -5178/12/1470.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що через відсутність норми закону, якою було б встановлено виплату компенсації за невикористані дні чергової відпустки за весь період служби в ОВС (а не за рік звільнення), позовні вимоги та апеляційна скарга в цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо нарахування та виплати надбавки до грошового забезпечення за несення служби у нічний час, у святкові та вихідні дні протягом часу несення служби з 1986 по 2015 роки суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про міліцію» № 565 встановлено, що форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Для працівників міліції встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках особи рядового і начальницького складу несуть службу понад встановлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні (ч. 11 статті 22 Закону № 565)

Відповідно до частини тринадцятої статті 22 Закону № 565 оплата праці в надурочний і нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до вимог законодавства.

Згідно з пунктом 21 Положення № 114 для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках вони несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні.

Оплата праці в понадурочний, нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до законодавства.

Внутрішній розпорядок в органах внутрішніх справ, а також у навчальних закладах (навчальних підрозділах), що здійснюють підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації начальницького складу Міністерства внутрішніх справ, встановлюється з урахуванням особливостей діяльності різних служб і підрозділів. При змінній роботі (службі) і безперервному чергуванні встановлюється однакова тривалість денної, вечірньої та нічної зміни.

Особи рядового і начальницького складу зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників. Направлення для проходження служби за межами республіки здійснюється за згодою працівника в порядку, встановленому законодавством.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок компенсації особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за службу понад установлений законодавством робочий час, а також у дні щотижневого відпочинку та святкові дні» від 14 вересня 1991 року № 197 (далі - Постанова № 197) встановлено, що при залученні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які утримуються за рахунок коштів республіканського та місцевих бюджетів, а також коштів, що надходять за договорами від міністерств, відомств, підприємств, установ, організацій і громадян, до несення служби понад установлений законодавством робочий час оплата їхньої праці за цей час провадиться у розмірах, передбачених законодавством України про працю, з розрахунку посадового окладу й окладу за спеціальним званням.

Служба осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у дні щотижневого відпочинку та святкові дні може компенсуватися за їхньою згодою наданням іншого дня відпочинку або в грошовій формі у подвійному розмірі.

Фінансування витрат,пов`язаних з реалізацією цієї постанови для осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ республіканського відання, здійснювати у межах асигнувань, що виділяються Міністерству внутрішніх справ України з республіканського бюджету.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №1294) визначено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

На виконання вищевказаної постанови наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року № 499 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі - Інструкція № 499), якою урегульовано порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу Органів Внутрішніх Справ України.

Відповідно до пункту 3.7.1 Інструкції № 499 при залученні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ до несення служби понад установлений законодавством робочий час виплата грошового забезпечення проводиться з розрахунку посадового окладу й окладу за спеціальним званням.

Пунктом 3.7.2 Інструкції № 499 встановлено, що годинна ставка обчислюється шляхом поділу місячного посадового окладу та окладу за спеціальним званням на кількість годин робочого часу в поточному місяці. При цьому понаднормові роботи не повинні перевищувати для кожного працівника чотирьох годин протягом двох днів поспіль і 120 годин на рік.

Згідно із пунктом 3.7.3 Інструкції № 499 служба осіб рядового і начальницького складу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні може компенсуватися за їхньою згодою шляхом надання їм іншого дня відпочинку або в грошовій формі. Компенсація понаднормових робіт шляхом надання відгулів не допускається.

Підставою для залучення працівників органів внутрішніх справ до понаднормової служби чи в дні щотижневого відпочинку та святкові дні є: письмові накази керівників органів внутрішніх справ; графіки нарядів чергувань, затверджені керівниками органів внутрішніх справ (пункт 3.7.4 Інструкції № 499).

Відповідно до пункту 3.7.5 Інструкції № 499 облік робочого часу здійснюється шляхом ведення щомісячного табеля з обов`язковою відміткою в ньому кількості відпрацьованих годин.

Згідно з пунктом 3.7.6. службою в нічний час вважається виконання особами рядового і начальницького складу органів, підрозділів установ і навчальних закладів внутрішніх справ службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00.

Особам, які несуть службу в нічний час, надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва для відпочинку і харчування не включається в робочий час.

Особам добового наряду під час чергування почергово надаються перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку. Загальна тривалість такої перерви становить 4 години (2 години вдень і 2 години вночі), яка не враховується в робочий час.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на той факт, що порядок залучення працівників органів внутрішніх справ до несення служби понад встановлений законодавством робочий час, у тому числі в нічний час, визначено у наказі МВС України від 17 грудня 1991 року № 530, згідно із яким підставами для залучення працівників до понаднормової роботи є графіки нарядів чергувань, затверджені письмовими наказами керівника відповідного розділу. Облік часу роботи, оформлення та подання до фінансової служби документів для нарахування грошової компенсації за надурочний час здійснюється шляхом ведення щомісячного табеля на кожного працівника. У разі відсутності зазначених документів, додаткова оплата понаднормової служби не проводиться.

Аналізуючи норми законодавства, суд зауважує, що належними та допустимими доказами понаднормової служби, роботи в нічний час, а також служби у вихідний та святковий час працівників внутрішніх справ є лише відповідні письмові накази, підписані керівником органу внутрішніх справ, графіки нарядів, чергувань, затверджені керівниками органів внутрішніх справ та табелі обліку понаднормового виходу на роботу.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року по справі №825/66/16.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з листів відповідачів наданих на запит суду першої інстанції, наказів керівників та графіки нарядів чергувань у нічний та понаднормовий час, щомісячні табеля обліку часу роботи,- в архівних справах Селидівського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області Димитрівського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області, Красноармійського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області відсутні (а.с. 222-227, 230-235 т.1, а.с. 22-23 т.2).

Крім того, зазначено, що відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 10 січня 2014 року № 5 ДСК не визначено необхідність формування графіків чергувань у СОГ у номенклатурні справи та не встановлено строків їх зберігання.

Щодо надання щомісячного табеля з відміткою про відпрацьовані години за період з 1986 року по 2015 роки відповідачі зазначили, що на підставі статті 408 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 квітня 2012 року за № 571/20884 табелям обліку використання робочого часу встановлено строк зберігання 1 рік.

З матеріалів справи вбачається, що в період з січня по вересень 2015 року позивач залучався до виконання службових обов`язків у нічний час. Проте, табелі обліку робочого часу з відмітками щодо залучення ОСОБА_1 до несення ним служби у нічний час не надходили , тому нічні не нараховувались та не сплачувались( а.с. 172 т.1), що спростовує доводи апелянта про можливість обрахування відпрацьованих годин у нічній час протягом 2015 року.

Відповідно до наданих до суду відповідачами довідок табелі обліку фактичного часу служби ОСОБА_1 протягом 1986 - 2015 років та документи, які підтверджують проходження Позивачем служби в нічний час з 1986 року по 2015 роки знищені, у зв`язку зі спливом терміну зберігання (а.с. 124, 145, 149, 184 т.1).

З огляду на відсутність таких табелів обліку за вказаний позивачем період, встановити фактичну кількість відпрацьованих позивачем годин понаднормово неможливо.

Відтак, матеріали справи не містять передбачених Інструкцією № 499 законних підстав для здійснення таких виплат (наявності табелю обліку робочого часу з відмітками понаднормового виходу на службу, графіків нарядів чергувань, наказів про залучення до роботи у святкові дні та у нічний час).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що виплата надбавки за роботу в нічний час можлива лише при наявності всіх складових, а саме письмових наказів, які підписані керівником органу внутрішніх справ, графіків нарядів, чергувань, які затверджені керівниками органів внутрішніх справ та табелів обліку понаднормового виходу на роботу.

Наявні у справі докази не дають суду можливості підтвердити роботу ОСОБА_1 у нічний час, у святкові та вихідні дні протягом часу несення служби з 1986 по 2015 роки.

Книга нарядів, на яку посилається позивач, лише підтверджують факт залучення його до роботи у нічний час, проте зазначений документ не містить відомостей щодо фактичної кількості відпрацьованих годин та дійсного виходу в цей час позивача на службу.

При цьому, згідно з актом про відбирання на знищення і знищення справ, журналів та інших документів Покровського ВП ГУНП в Донецькій області № 136/40/01 від 17 січня 2020 року книга нарядів № 2437 (за період часу з 01 січня 2015 року до 17 липня 2015 року) та № 2544 (за період часу з 1 липня 2015 року до 13 листопада 2015 року) знищені (а.с. 24-25 т.2).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що через відсутність письмових наказів, підписаних керівником органу внутрішніх справ, табелів обліку понаднормового виходу, затверджених керівником органу внутрішніх справ, табелів обліку використання робочого часу щодо підтвердження виконання позивачем роботи у понаднормовий час, нічний час за період з 1986 року по 2015 рік включно, книги нарядів щодо залучення ОСОБА_1 до служби в нічний час відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку здійснити позивачу нарахування та виплату компенсації за таку роботу за вказаний період.

При цьому судом прийнято до уваги правову позицію висловлену в постановах Верховного Суду від 12 березня 2020 року по справі № 807/2460/15, від 16 травня 2019 року по справі № 25/67/16, від 05 червня 2019 року по справі № 2а/0470/457/12.

Вимога позивача про зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки у розрахунку при звільненні є похідною від вимог, пов`язаних з виплатою компенсації за невикористану відпустку за 1986-2015 роки та надбавки до грошового забезпечення за несення служби у нічний час, у святкові та вихідні дні протягом часу несення служби з 1986 по 2015 роки, а отже, також задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що апеляційна скарга позивача фактично дублює позовну заяву.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а апелянтом не доведено суду правомірність прийняття спірної вимоги, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року по справі № 200/9828/19-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 липня 2020 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова