Справа № 580/2772/19
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2020-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2772/19 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Паламар П.Г.,
Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

при секретарі Горяіновій Н.В.

за участю

представника позивача: Бурмаки С.А.

представника відповідача: Левенець А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 січня 2020 року в справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Юрія» до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариство «Юрія» (далі по тексту - позивач, ПАТ «Юрія») звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ДФС у Черкаській області) в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 11.06.2019 року №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 22 січня 2020 року значений позов задоволено частково.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, які з`явилися в призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ГУ ДФС у Черкаській області проведено документальну планову виїзну перевірку ПАТ «Юрія», з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2017 року по 31.12.2018 року.

За результатами вказаної перевірки складено акт №169/23-00-14-0107/00447853 від 21.05.2019 року (далі по тексту - акт перевірки).

Згідно висновку акту перевірки, контролюючим органом встановлено наступні порушення ПАТ «Юрія»:

- вимог п.п. 134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, §7, §88 МСБО 1, §10, §11, §16,§34 МСБО 2, п. 5, п. 7 Положенням (стандарту) бухгалтерського обліку №15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року №290, п. 8,9 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 р. N 246, п.11, п.17, п.18, п.19, п.29 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 р. N 318, п.3.10. Наказу №433, п.5 П(С)БО 11, Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій,затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 8405657 грн.: в т.ч.: за три квартали 2017 року на суму 2 987 775 грн., 2017 рік на суму 6 260 709 грн., 1 квартал 2018 року на суму 723 505 грн., півріччя 2018 року на суму 2 120 530 грн., 3 квартали 2018 року на суму 3 428 176 грн., 2018 рік на суму 2 144 948 грн.;

- вимог п.п. 134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, §7, §88 МСБО 1, §10, §11, §16,§34 МСБО 2, п.5,п.7 Положенням (стандарту) бухгалтерського обліку №15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року №290, п. 8,9 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 р. N 246, п.11, п.17, п.18, п.19, п.29 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 р. N 318, п.3.10. Наказу №433, п.5 П(С)БО 11, Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій,затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 № 291, в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 2018 рік на суму 12 775 021 грн.;

- вимог п. 187.8. ст. 187, п. 188.1 ст. 188 , п.198.3 ст.198 п.190.2 ст.190, п.208.2, п. 208.3 ст.208 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ, пп.7) п.5 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 23.09.2014 №966, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 жовтня 2014 року за №1267/26044, пп.3), пп.7) п.4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 28.01.2016 №21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за №159/28289, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 110032 грн., в т.ч. за липень 2017 року на суму 80 150 грн., за серпень 2017 року на суму 22 186 грн., за вересень 2017 року на суму 1 784 грн., за жовтень 2017 року на суму 5 912 грн.;

- вимог п. 187.8. ст. 187, п. 188.1 ст. 188 , п.198.3 ст.198 п.190.2 ст.190, п.208.2, п. 208.3 ст.208 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ, в результаті чого завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд. 21 Декларації) за грудень 2018 року на суму 38081 грн.;

- вимог п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, в результаті чого встановлено відсутність реєстрації розрахунків коригувань в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом граничного строку на загальну суму 35684,98 грн.;

- вимог пп.266.2.1, п.266.2, пп.266.5.1, п.266.5., пп.266.3.3., п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, в результаті чого завищено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, по м. Черкаси (КОАТУУ 711010000), на загальну суму 2146,46 грн., в т.ч. за 2 квартал 2017 року на суму 280,40 грн., 3 квартал 2017 року на суму 280,40 грн., 4 квартал 2017 року на суму 280,40 грн., 1 квартал 2018 року на суму 326,32 грн., 2 квартал 2018 року на суму 326,32 грн., 3 квартал 2018 року на суму 326,32 грн., 4 квартал 2018 року на суму 326,30 грн.;

- вимог пп.266.2.1, п.266.2, пп.266.5.1, п.266.5., пп.266.3.3., п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, в результаті чого занижено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, по с. Червона Слобода, Черкаський району (КОАТУУ ), на загальну суму 4292,22 грн., в т.ч. за 2 квартал 2017 року на суму 560,80 грн., 3 квартал 2017 року на суму 560,80 грн., 4 квартал 2017 року на суму 560,80 грн.), за 2017 рік у сумі 2609,82 грн., 1 квартал 2018 року на суму 652,45 грн., 2 квартал 2018 року на суму 652,45 грн., 3 квартал 2018 року на суму 652,45 грн., 4 квартал 2018 року на суму 652,47 грн.;

- вимог пп.266.7.5. п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, в результаті чого не подано податкові декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, по с. Червона Слобода, Черкаський району (КОАТУУ ) за 2017 та 2018 рік;

- вимог п. 51.1 ст.51, пп.176.2 «б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, в результаті чого подано з недостовірними відомостями та помилками податковий розрахунок за формою 1-ДФ за 2-4 квартали 2017 року, 1-4 квартали 2018 року;

- вимог абз.2 п.57.1 ст.57, пп.164.2.11 п.164.2 ст.164; п.164.5 ст.164; п.167.1 ст.167; пп.170.9.1, пп.170.9.2 п.170.9 ст.170; п.171.2 ст.171; п.176.2"а" ст.176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 16615450,98 грн., в т.ч. за 4- 12 місяці 2017 року на суму 7939040,06 грн., 2018 рік на суму 8 676 410,92 грн.;

- вимог пп.1.2, пп.1.3, пп.1.4 та пп.1.6 п.161 підрозд.10 розд. ХХ Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, в результаті чого занижено військовий збір на загальну суму 1135400,55 грн., в т.ч. за 4-12 місяці 2017 року на суму 542 506,5 грн., 2018 рік на суму 592894,05 грн.;

- вимог п. 2.11 глави 2 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 року за №40/10320, пунктів 17, 19 розділу ІІ, 23, 27, 28, 34 розділу ІІІ Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 №148, в результаті чого: видано готівкові кошти під звіт на суму 73628457,89 грн. без повного звітування щодо раніше виданих сум; проведено готівкові розрахунки на суму 42116,9 грн., без документального підтвердження їх виплати отримувачу;

- вимог п.1 ч.2 ст.6, ч.5 та ч.13 ст.8, ч.2 ст.9 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого несвоєчасно нарахувано єдиний внесок за квітень 2017 року.

На підставі акту перевірки ГУ ДФС у Черкаській області прийняті податкові повідомлення рішення від 11.06.2019 року (далі по тексту - оскаржувані ППР):

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств, в тому числі за основним платежем 8 405 657грн., застосовано штрафну санкцію в сумі 2 101 414 грн.;

- №, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на прибуток в розмірі 12 775 021 грн.;

-№, яким збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ в розмірі -110032 грн. та застосовано штрафну санкцію 55016 грн.;

- №, яким зменшено розмір від`ємного значення з ПДВ в сумі 38 081 грн.;

- №, яким збільшено суму зобов`язання зі сплати податку на доходу фізичних осіб сумі 16 615 450,98 грн. та застосовано штрафну санкцію 12 461 587,92 грн. і пеню - 3 132 080,29грн.

- №, яким застосовано штраф за подання недостовірних відомостей зі сплати податку на доходи фізичних осіб в сумі 510грн.;

- №, яким застосовано штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій в сумі 42116,9 грн.;

- №, яким застосовано штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій в сумі 18 407 114,47грн.;

- №, яким збільшено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 4 292,22 грн. та застосовано штрафну санкцію 1073,06 грн.;

- №, яким застосовано штраф за не подання відомостей зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 340грн.;

- №, яким збільшено суму зобов`язання зі сплати військового збору в сумі 1 135 400,55 грн. та застосовано штрафну санкцію 851 550,36 грн. і пеню - 214 027,63 грн.;

- №, яким застосовано штраф за затримку реєстрації податкових накладних з сумі 17 842,49 грн.;

Позивач, вважаючи оскаржувані ППР протиправними, звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом не спростовано доводів позивача та не надано суду доказів, які б свідчили про правомірність податкових зобов`язань, як наслідок, оскаржувані ППР є протиправними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Податковим кодексом України (далі по тексту - ПК України) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно підпункту 134.1.1 пункту 134.1 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (п.135.1 ст. 135 ПК України).

Податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу (п.137.1 ст. 137 ПК України).

Відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07 лютого 2013 року № 73, витратами є зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

Згідно п. 4 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318 об`єктами витрат є продукція, роботи, послуги або вид діяльності підприємства, які потребують визначення пов`язаних з їх виробництвом (виконанням) витрат.

Таким чином, відповідно до зазначених норм, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків та визначення бази оподаткування податком на прибуток підприємств.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, придбання ПАТ «Юрія» молока у населення здійснювалась фізичними особами, з якими останній уклав договори цивільно-правового характеру про надання послуг, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються сторонами.

Зокрема, ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , були допитані судом першої інстанції в якості свідків, та підтвердили наявність молока зданого до ПАТ «Юрія», відповідно до розрахункових відомостей за перевірений період.

Зі змісту наданих договорів вбачається, що вказані особи повинні на свій ризик за дорученням замовника здійснити заготівлю молока від населення.

У свою чергу, заготівельники отримували від ПАТ «Юрія» готівкові кошти під звіт для розрахунків з фізичними особами за продане молоко, що підтверджується видатковими касовими ордерами, засвідчені копії яких знаходяться в матеріалах справи. Заготівля молока здійснювалась з використанням транспорту ПАТ «Юрія», що підтверджується товарно-транспортними накладними, засвідчені копії яких знаходяться в матеріалах справи.

У подальшому здача молока на підприємство здійснювалась на підставі приймально-розрахункових відомостей за підписом підзвітної особи та бухгалтера ПАТ «Юрія».

З наведеного вбачається, що ПАТ «Юрія» не приймало безпосередньої участі у придбанні молока від населення, а відповідальність за ризики покладено на фізичних осіб - заготівельників.

Таким чином, посадові особи ПАТ «Юрія» не могли знати та не володіли інформацією про померлих осіб, на що звертає увагу контролюючий орган, що вказує на відсутність вини та умислу на завищення витрат з метою збільшення собівартості продукції.

Вказані обставини, а саме: умисел завищення ПАТ «Юрія» витрат, не доведені податковим органом ані під час проведення перевірки, ані під час розгляду справи в суді.

Оцінюючи доводи податкового органу щодо відсутності в окремих фізичних осіб поголів`я зареєстрованої у державному підприємстві «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин» великої рогатої худоби (далі по тексту - ВРХ), колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що безпосередньо в акті перевірки знаходиться інформація про фізичних осіб, які мали не зареєстровану ВРХ та продавали молоко.

Отже, відсутність зареєстрованої ВРХ у фізичних осіб, не підтверджує фактичну відсутність тварин, а тому не може покладатись в основу відповідальності позивача. Наслідком зазначених обставин має бути відповідальність лише власників ВРХ.

Щодо посилань податкового органу на відібрані посадовими особами оперативного управління ГУ ДФС у Черкаській області у фізичних осіб пояснення про відсутність фактів продажу молока на ПАТ «Юрія», суд апеляційної інстанції зазначає, що в наведених поясненнях окремі особи взагалі не володіли інформацією кому саме здійснювали продаж молока, інші вказали, що продаж молока на ПАТ «Юрія» не здійснювали, однак зазначили прізвища заготівельників, які від імені ПАТ «Юрія» придбавали молоко в населення.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що наведені пояснення не засвідчують відсутність фактів купівлі молока заготівельниками.

Разом х тим, податковим органом не зазначено, а з матеріалів справи не вбачається, у межах якого кримінального провадження чи оперативно-розшукових заходів відбиралися зазначені пояснення, а деякі з них не містять навіть вказівки про посадову особу, яка відбирала пояснення, що вказує на їх позапроцесуальний статус.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Таким чином, посилання відповідача на завищення позивачем від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами, як це передбачено нормами чинного адміністративного судочинства.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Щодо відсутності фактичного здійснення господарських операцій між ПАТ «Юрія» та TOB «Торггрупімпекс» (далі по тексту - контрагент позивача), суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Між TOB «Торггрупімпекс» та ПАТ «Юрія» укладено договір поставки від 12.12.2016 року, на підставі якого у 2017 році ПАТ «Юрія» придбані запасні частини в асортименті, що підтверджено первинними документами та зокрема податковими накладними. Після отримання товару позивачем було проведено повну оплату.

Разом з тим, контролюючий орган дійшов висновку про відсутність фактичного здійснення господарських операцій між зазначеними контрагентами.

Як вбачається з апеляційної скарги, підставою для вказаних висновків контролюючого органу стало те, що згідно відібраних старшим оперуповноваженим з ОВС ВОСА ПДВ ОУ ГУ ДФС у Черкаській області пояснень у директора та головного бухгалтера TOB «Торггрупімпекс» ОСОБА_12 , останній не має ніякого відношення до ведення фінансово-господарської діяльності та зареєстрував дане товариство на себе за грошову винагороду.

Також, ОСОБА_12 , під час допиту зазначено, що TOB «Торггрупімпекс» було створено без мети ведення фінансово-господарської діяльності, розрахункові рахунки в банківських установах не відкривав та нікого на це не уповноважував, не мав до них доступу і не розпоряджався грошовими коштами, статутний фонд не формував та на посаді директора рахувався лише формально за грошову винагороду.

У свою чергу, позивачем зазначено, що господарські взаємовідносини із TOB «Торггрупімпекс» мали реальний характер, в обґрунтування чого надано первинні документи.

Дослідивши первинні документи наявні в матеріалах справи та пояснення позивача, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на формування витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Платника податку не може бути позбавлено права на формування витрат за відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, яка свідчить про незаконність такого формування, при цьому платник податку не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його контрагентами, якщо платник податку не знав про такі зловживання та не міг про них знати.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що податковим органом не надано доказів на підтвердження того, що позивач діяв без належної обачності та обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допустив контрагент, а також не зазначено інших доводів, які могли б свідчити про наявність обставин, що виключають обґрунтованість включення позивачем до складу витрат коштів за господарськими операціями з наведеним контрагентом.

Також, відповідачем не надано жодних доказів, що на час укладення та виконання договорів контрагент позивача не був зареєстрованим у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, тобто не мав достатній об`єм правоздатності для складання первинних документів та укладання будь-яких правочинів.

Відповідно до принципу офіційності контролюючий орган повинен доводити в суді фіктивність господарської операції як підстави для нарахування платникові податків податкових зобов`язань та правомірності прийняття свого рішення. У той час, як на підтвердження фактичного виконання господарських зобов`язань позивачем було надано належним чином оформлені первинні документами, та доведено, що укладені договори відповідають економічному змісту та діловій меті, а здійснені господарські операції спричинили зміни в структурі активів позивача.

У ході розгляду даної справи відповідачем не долучено до матеріалів справи жодного належного доказу на підтвердження фіктивності TOB «Торггрупімпекс», не спростовано відомості, що містяться у поданих позивачем первинних документів.

Слід також зазначити, що за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об`єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товару правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит чи формування валових витрат.

Вирішуючи питання про правомірність зменшення податковим органом витрат позивача, суд зазначає, що згідно пп. 134.1.1. п. 134 ст. 134 ПК України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року №246 під час придбання товару в обліку покупця відображаються за первісною вартістю.

В розумінні п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290 дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Відповідно до п. 5, 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318 витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи позивача, що якщо товар реалізовано і вже після цього відбувається перегляд ціни, така сума не може відноситься до собівартості. Як наслідок, витрати, які не можливо прямо пов`язати із доходом певного періоду відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійсненні, у складі інших витрат операційної діяльності.

Як вбачається з акту перевірки, підставою застосування санкцій щодо порушення обігу готівки стало те, що заготівельниками молока виплачено грошові кошти на користь фізичних осіб які є померлими, не мають зареєстрованого поголів`я ВРХ та не продавали молоко саме ПАТ «Юрія», тобто підзвітними особами підприємства проведено готівкові розрахунки без подання одержувачем коштів платіжного документа встановленої форми та змісту, який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів.

Перевіряючи правомірність доводів відповідача, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до п. 2.11 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 року за №40/10320, (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) видача готівкових коштів під звіт або на відрядження (далі - під звіт) здійснюється відповідно до законодавства України.

Видача готівкових коштів під звіт на закупівлю сільськогосподарської продукції та заготівлю вторинної сировини, крім металобрухту, дозволяється на строк не більше 10 робочих днів від дня видачі готівкових коштів під звіт, а на всі інші виробничі (господарські) потреби на строк не більше двох робочих днів, уключаючи день отримання готівкових коштів під звіт.

Видача відповідній особі готівкових коштів під звіт проводиться за умови звітування нею у встановленому порядку за раніше отримані під звіт суми.

Абзацом 6 п. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 №436/95 передбачено відповідальність за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, - у розмірі сплачених коштів.

Із розрахунку штрафних санкцій контролюючого органу вбачається, що до позивача застосовано відповідальність у розмірі сплачених коштів, однак, враховуючи, що в ході судового розгляду справи спростовано висновки контролюючого органу щодо відсутності фактів придбання молока в населення, з підстав наведених вище, та враховуючи наявність приймально-розрахункових відомостей із підписами осіб, які продали молоко позивачу, суд вважає безпідставним застосування до позивача штрафних санкцій за порушення обігу готівки.

Щодо визначення грошових зобов`язань ПАТ «Юрія» з податку на доходи фізичних осіб (далі - ПДФО), нарахування штрафних санкцій та пені, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом вже надано правову оцінку обставинам виплати заготівельниками коштів за придбане молоко громадянам, з підстав наведених вище, тому нарахування позивачу контролюючим органом ПДФО є незаконним.

Відповідно до ст. 168 ПК України порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб до бюджету.

Згідно положень підпунктів 168.1.1 та 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом.

Відповідно до пп. 165.1.24 п. 165.1. ст. 165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються доходи, отримані від продажу власної сільськогосподарської продукції, що вирощена, відгодована, виловлена, зібрана, виготовлена, вироблена, оброблена та/або перероблена безпосередньо фізичною особою.

При продажу власної продукції тваринництва груп 1 - 5, 15, 16 та 41 УКТ ЗЕД, отримані від такого продажу доходи не є оподатковуваним доходом, якщо їх сума сукупно за рік не перевищує 100 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року. Такі фізичні особи здійснюють продаж зазначеної продукції без отримання довідки про наявність земельних ділянок.

До групи 4 УКТ ЗЕД віднесено, зокрема, молоко та молочні продукти.

Аналіз наведених правових положень податкового законодавства свідчить, що обов`язковою умовою нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб податковим агентом є покладений на фізичну особу обов`язку сплати цього податку. Якщо ж фізична особа звільнена від сплати податку, то відповідно податковий агент не повинен нараховувати та сплачувати податок.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи позивача про відсутність у останнього обов`язку сплачувати, як податковим агентом, податок на доходи фізичних осіб, у яких придбав молоко.

Посилання апелянта на походження коштів для оплати вартості молока не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки ці обставини не мають жодного значення для нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб згідно норм Податкового кодексу України.

Щодо необхідності сплати військового збору, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п. 16-1 Прикінцевих та перехідних положень ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 ПК України. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Отже, сплата військового збору повністю залежить від сплати податку на доходи фізичних осіб, нараховується одночасно та за тими самими правилами.

У даному випадку, судом апеляційної інстанції вище встановлено протиправне та незаконне нарахування ПАТ «Юрія» податку на доходи фізичних осіб, як податковому агенту, у зв`язку з чим військовий збір також нарахований незаконно, оскільки не сплачується з доходів, які звільнені від оподаткування податком на доходи фізичних осіб внаслідок виплати коштів фізичним особам за придбане молоко.

Щодо обґрунтованість висновків контролюючого органу в акті перевірки про заниження позивачем податку на додану вартість, судом апеляційної інстанції вище встановлено, що позиція відповідача є неправомірною, оскільки фактичне здійснення господарських операцій з контрагентом ТОВ «Торггрупімпекс» підтверджується первинними документами, які містяться в матеріалах справи.

Отже, судом апеляційної інстанції надано оцінку цим обставинам та визнано обґрунтованим віднесення позивачем до складу витрат господарські операцій із контрагентом, що в свою чергу вказує про правомірність формування позивачем податкового кредиту, відповідно до норм податкового законодавства.

Відповідно до пункту 23.1 статті 23 ПК України базою оподаткування визнаються конкретні вартісні, фізичні або інші характеристики певного об`єкта оподаткування.

База оподаткування - це фізичний, вартісний чи інший характерний вираз об`єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобов`язання.

Згідно з частинами 1-2 пункту 188.1 статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

Правовими положеннями п. 185.1 статті 185 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що база оподаткування податком на додану вартість є вартісною характеристикою усієї операції, яка згідно зі статтею 185 ПК України визнана об`єктом оподаткування, що виключає можливість виникнення декількох баз оподаткування за однією операцією (зокрема, за операцією з вивезення товарів за межі митної території України).

До бази оподаткування усієї операції застосовується єдина ставка податку на додану вартість, яка визначається залежно від виду господарської операції; зокрема, для оподаткування операцій з вивезення товарів за межі митної території України у митному режимі експорту застосовується нульова ставка податку (підпункт «а» підпункту 195.1.1 пункту 195.1 статті 195 ПК України) незалежно від співвідношення собівартості реалізованого товару та фактичної ціни його реалізації.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що оскаржувані ППР ГУ ДФС у Черкаській області від 11.06.2019 року №, №, №, №, №, №, №, №, № є протиправними та підлягають до скасуванню, відповідно до вищевикладених висновків суду.

Щодо сплати ПАТ «Юрія» податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в с. Червона Слобода та відповідно прийнятих ППР № і №, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, перевіркою встановлено, що у ПАТ «Юрія» наявні об`єкти нерухомого майна на території населеного пункту: Черкаський район, с. Червона Слобода: торговельна будівля (тип - 6), загальна площа 70,1 квадратних метрів.

Перевірку правильності визначення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки було проведено за період з 01.04.2017 по 31.12.2018 року.

Відповідне підтверджується на підставі документів: технічних паспортів, витягів про державну реєстрацію прав власності встановлено заниження 4292,22 грн., в т.ч. за 2017 рік у сумі 1682,40 грн. (2 кв. 2017 - 560,80 грн., 3 кв. 2017 - 560,80 грн., 4 кв. 2018 - 560,80 грн.), за 2017 рік у сумі 2609,82 грн. (1 кв. 2018 - 652,45 грн., 2 кв. 2018 - 652,45 грн., 3 кв. 2017 - 652,45 грн., 4 кв. 2018 - 652,47 грн.).

Окремими правовими положеннями, зокрема, ст.266 ПК України визначено, а саме:

- п.п.266.1.1. п.266.1 ст.266 платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості;

- пп. 266.2.1. п.266.2 ст.266 об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка;

- пп.266.2.2.(є) п.266.2 ст.266 не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств;

- пп.266.3.3 п. 266.3 ст.266 база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт;

- п.п.266.7.5. п. 266.7 ст. 266 платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта/об`єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.

- п.п 266.5.1, п. 266.5 ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м бази оподаткування.

Рішенням Червонослобідської сільської ради від 22.06.2016 року №12-1 «Про встановлення ставок місцевих податків, інших податків та затвердження відповідно Положення на 2017 рік» встановлено ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебуває у власності юридичних осіб в розмірі 1% від мінімальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв.м. бази оподаткування.

Рішенням Червонослобідської сільської ради від 03.07.2017 року №28-8 «Про встановлення ставок місцевих податків, інших податків та затвердження відповідно Положення на 2018 рік» встановлено ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебуває у власності юридичних осіб в розмірі 1% від мінімальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв.м. бази оподаткування.

Розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2017 року встановлений Законом про бюджет на 2017 рік складав 3200 грн.

Розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2018 року встановлений Законом про бюджет на 2018 рік складав 3 723грн.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалами справи, ПАТ «Юрія» не задекларовано за 2017 і 2018 роки податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Таким чином, донараховане податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки становить 841,20 грн., в т. ч. по кварталах, а саме: 2 кв. 2017 - 280,40 грн., 3 кв. 2017 - 280,40 грн., 4 кв. 2018 - 280,40 грн., а у 2018 році: 2609,82 грн. за 2018 рік (70,1*37,23), в т. ч. по кварталах, а саме: 1 кв. 2018 - 652,45 грн., 2 кв. 2018 - 652,45 грн., 3 кв. 2017 - 652,45 грн., 4 кв. 2018 - 652,47 грн.

Враховуючи викладене, в порушення п.п.266.2.1, п. 266.2, п.п. 266.5.1, п. 266.5., п.п.266.3.3., п. 266.3 ст.266 ПК України, ПАТ «Юрія» занижено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на загальну суму 4292,22 грн., в т.ч. за 2017 рік у сумі 1682,40 грн. (2 кв. 2017 - 560,80 грн., 3 кв. 2017 - 560,80 грн., 4 кв. 2018 - 560,80 грн.), за 2017 рік у сумі 2609,82 грн. (1 кв. 2018 - 652,45 грн., 2 кв. 2018 - 652,45 грн., 3 кв. 2017 - 652,45 грн., 4 кв. 2018 - 652,47 грн.).

Крім того, в порушення пп.266.7.5. п.266.7 ст.266 ПК України ПАТ «Юрія» не подано контролюючому органу за місцезнаходженням об`єктів оподаткування декларації за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально за 2017 та 2018 рік.

Доказів зворотного на спростування доводів податкового органу ПАТ «Юрія» не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції.

Також, як вбачається з висновків акта перевірки, перевіркою встановлено порушення підприємством використання коштів виданих під звіт або на відрядження та відсутності підтвердних документів про витрачання готівки саме підзвітною особою, чим порушено норми абз.2 п.57.1 ст.57, пп.164.2.11 п.164.2 ст.164; п.164.5 ст.164; п.167.1 ст.167; пп.170.9.1, пп.170.9.2 п.170.9 ст.170; п.171.2 ст.171; п.176.2 «а» ст.176 ПК України, що призвело до заниження податкового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб в сумі 9 245,07 грн., в тому числі за квітень 2018 - 1200,36 грн.; травень 2018 - 1357,88 грн.; червень 2018 - 1273,15 грн.; липень 2018 - 1387,52 грн. вересень 2018 - 1430,76 грн.; листопад 2018 - 874,46 грн. та грудень 2018 - 1720,94.

Відповідно до п. 2.11 глави 2 Положення №637 видача готівкових коштів під звіт на закупівлю сільськогосподарської продукції та заготівлю вторинної сировини, крім металобрухту, дозволяється на строк не більше 10 робочих днів від дня видачі готівкових коштів під звіт, а на всі інші виробничі (господарські) потреби на строк не більше двох робочих днів, уключаючи день отримання готівкових коштів під звіт. Звітування за одержані під звіт готівкові кошти здійснюється відповідно до законодавства України.

Видача відповідній особі готівкових коштів під звіт проводиться за умови звітування нею у встановленому порядку за раніше отримані під звіт суми.

Пунктом 23 розділу III Положення №148 передбачено, що касир під час одержання касових ордерів або видаткових відомостей зобов`язаний перевірити:

1) наявність і справжність на документах підписів, передбачених додатками 2 та 3 до цього Положення, а на видатковій відомості - дозвільного напису керівника установи/підприємства або осіб, які ним уповноважені;

2) правильність оформлення документів, наявність усіх реквізитів;

3) наявність перелічених у документах додатків.

Касир повертає документи для оформлення в разі невиконання хоча б однієї із вимог, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 34 розділу III цього Положення. Касові ордери або видаткові відомості після їх одержання або видачі за ними готівки підписуються касиром, а на доданих до них документах проставляється відбиток штампа або напис «Оплачено» із зазначенням дати (число, місяць, рік).

Відповідно до пункту 28 розділу III Положення № 148, касир проводить видачу готівки тільки особі, зазначеній у видатковому касовому ордері або видатковій відомості. Видача готівки проводиться за довіреністю, оформленою у встановленому порядку згідно із законодавством України, особам, які з поважних причин не мають змоги поставити підпис власноручно. У видатковому касовому ордері після прізвища, імені та по батькові одержувача готівки бухгалтер зазначає прізвище, ім`я та по батькові особи, якій довірено одержати готівку, а в разі видачі готівки за видатковою відомістю перед підписом про одержання грошей касир робить у ній запис «За довіреністю». Видача готівки за довіреністю проводиться відповідно до вимог, передбачених у пункті 27 розділу III цього Положення. Довіреність або нотаріально засвідчена копія довіреності залишається в касира і додається до видаткового касового ордера або видаткової відомості.

Згідно пункту 34 розділу III Положення №148, касир під час одержання касових ордерів або видаткових відомостей зобов`язаний перевірити:

1) наявність і справжність на документах підписів, передбачених додатками 2 та 3 до цього Положення, а на видатковій відомості - дозвільного напису керівника установи/підприємства або осіб, які ним уповноважені;

2) правильність оформлення документів, наявність усіх реквізитів;

3) наявність перелічених у документах додатків. Касир повертає документи для оформлення в разі невиконання хоча б однієї із вимог, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 34 розділу III цього Положення. Касові ордери або видаткові відомості після їх одержання або видачі за ними готівки підписуються касиром, а на доданих до них документах проставляється відбиток штампа або напис «Оплачено» із зазначенням дати (число, місяць, рік).

Як встановлено контролюючим органом під час перевірки, видача готівки під звіт здійснювалася не підзвітним особам позивача на господарчі потреби, оскільки у фіскальних чеках, видаткових накладних та інших документах зазначено прізвище, ім`я та по - батькові не підзвітних осіб.

Позивач не заперечував вказане порушення під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Статтею 1 Указу Президента України від 12.06.1995 №436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» (із змін доповненнями), передбачено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб`єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Згідно Указу Президента України «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких указів Президента України» від 20 червня 2019 року № 418/2019 (чинний з 23.06.2019) визнано таким, що втратив чинність зокрема під порядковим номером № 24 - Указ Президента України від 12.06.1995 №436/95.

Згідно норми ст. 58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Однак, згідно рішення Конституційного суду України від 09.02.1999 року у справі № 1-рп/99, що положення частини першої статті 58 Конституції України стосується виключно людини і громадянина (фізичної особи), і не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб, за виключенням шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржувані ППР № і № є законними, а тому не підлягають скасуванню.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а в рішенні від 27.09.2010 по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» - що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

При цьому, прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, а тому доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 року №127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010 року).

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 16.07.2020 року