Справа № 120/1425/20-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 липня 2020 р. Справа № 120/1425/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до начальника Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області Синявського Сергія Олександровича про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що він звернувся зі скаргою до відповідача, стосовно повторного розгляду його попередньої заяви. В скарзі зазначив про необхідність її розгляду за його участі та направлення відповіді в тому числі на електронну скриньку. Проте, відповідачем не направлено відповідь на скаргу ( в тому числі на електронну пошту. Позивач вважає, що відповідачем було порушено його права, передбачені ст. 18 та 19 Закону України " Про звернення громадян".

Ухвалою від 03.04.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк на подання відзиву.

Ухвалою суду від 27.04.2020 у задоволенні клопотання відповідача про заміну неналежного відповідача відмовлено.

27.04.2020 позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій він зазначає, що пункт 2 прохальної частини позовної заяви викладає в наступній редакції: "зобов`язати начальника Вінницького ВП ГУНП ВО провести розгляд моєї скарги від 24.09.2019 із забезпеченням прав передбачених с. 18, 19 ЗУ №393/96, з правом бути запрошеним та присутнім при перевірці, розгляді скарги, та надати аргументовану відповідь рекомендованою кореспонденцією та продублювати її на електронну пошту: ".

29.05.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовної заяви, вказуючи, що відповідачем 24.10.2019 року за №К-2019/200/0-2019 було надано відповідь на скаргу ОСОБА_1 від 24.09.2019.

Також відповідач зазначає, що позивачу було надано 05.06.2019 року обгрунтовану відповідь на його попередні скарги від 07.05.2019 року № 8680 та від 23.05.2019 року № 9952 і роз"яснено порядок оскарження.

Що стосується прохання позивача бути присутнім при розгляді скарги, відповідач зазначає, що право бути присутнім не є абсолютним та залежить від певних умов та обставин. Зокрема, може бути реалізовано особою на власний розсуд у відповідності до його волі та бажання, однак лише у разі, якщо розгляд звернення відбувається на засіданні відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу і якщо такий порядок розгляду передбачено законодавством.

В той же час, розгляд звернення ОСОБА_1 проводився не колегіально, без засідання, а одноособово дільничним офіцером поліції СДОП ВПР Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області Маликом Д.П., про що складено відповідну довідку та надано відповідь від 24.10.2019 року.

На підставі викладеного відповідач просить відмовити в задоволенні позову.

02.06.2020 від позивача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких він вказує, що відповідач не надає жодного доказу про направлення відповіді на скаргу у спосіб, про який просив позивач, а саме на електронну адресу позивача. Також позивач заперечує твердження відповідача, що його попередні скарги були вирішені по суті, вказуючи, що в поданій ним скарзі від 24.09.2019 року було чітко зазначено про необхідність її розгляду у зв"язку з письмовими поясненнями заявленого ним свідка у заяві від 07.05.2019 року, якого раніше не опитували та пояснення у нього не відбирали. Також позивач вважає хибними твердження відповідача про обмеження права особи на участь в розгляді скарги, а саме лише за умови її розгляду на засіданні відповідного органу.

Ухвалою суду від 03.06.2020 витребувано у відповідача додаткові докази.

23.06.2020 на адресу суду надійшли витребуванні докази.

Ухвалою суду від 26.06.2020 також витребувано у відповідача додаткові докази.

13.07.2020 на адресу суду надійшли витребуванні докази.

З"ясувавши доводи сторін, викладені в заявах по суті справи, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив наступне.

24.09.2019 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області Синявського С.О. із скаргою, у якій просив повторно розглянути його заяву про вчинення щодо нього хуліганських дій 06.05.2019, яка зареєстрована за №8680, в зв"язку з тим, що письмові пояснення свідка ОСОБА_2 відібрані лише 24.09.2029 року. Розгляд скарги просив провести за його участі, а відповідь надати в тому числі на електрону пошту.

Зазначена скарга ОСОБА_1 зареєстрована 24.09.2019 року за № К-2019 (ЖЕО №19897 від 24.09.2019 року ).

Відповідно до матеріалів перевірки звернення №5829 ( ЖЕО №19897 від 24.09.2019 року ) скарга ОСОБА_1 розглядалась дільничним офіцером поліції СДОП ВП Вінницького ВП Маликом Д.М., розгляд звернення розпочато 24.09.2019 року, а закінчено - 11.10.2019 року.

Дільничним офіцером поліції СДОП ВП Вінницького ВП Маликом Д.М. 11.10.2019 року складено рапорт, в якому зазначено, що відповідно до вимог ст. 214 КПК України керівником органу досудового розслідування, за результатами попереднього розгляду було встановлено, що ознаки кримінального правопорушення в даному випадку відсутні, у зв`язку із чим підстав для внесення вказаної події до ЄРДР не має, а подальший розгляд звернення здійснено у порядку передбаченому ЗУ «Про звернення громадян». Також було встановлено, що аналогічні звернення ОСОБА_1 ЄО №8680 від 07.05.2019 року та №9952 від 23.05.2019 року були розглянуті та прийнято рішення згідно чинного законодавства. Зважаючи на вище вказане та у відповідності до ст. 8 ЗУ «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання.

Також дільничним офіцером поліції СДОП ВП Вінницького ВП Маликом Д.М. 11.10.2019 року складено аналогічного змісту довідку про результати розгляду звернення ОСОБА_1 , яка завізована 24.10.2019 року начальником Вінницького ВП ГУНП Синявським С.О.

24.10.2019 року відповідачем підготовлено лист №К-2019/200/04-2019, яким ОСОБА_1 повідомлено про результат розгляду його звернення.

Відповідно до додаткових письмових пояснень відповідача, письмова відповідь була надіслана позивачу засобами поштового зв"язку простим поштовим відправленням, на підтвердження чого надано реєстр відправленої кореспонденції.

Позивач, заперечуючи факт направлення йому відповіді ( в тому числі на електрону пошту, як він просив в скарзі ), стверджуючи, що його попередні скарги не були вирішені по суті, і він має право на участь в розгляді його скарги, як він про це просив, вважає бездіяльність відповідача при розгляді його скарги від 24.09.2019 року протиправною, в зв"язку з чим звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею першою Закону України від 02.10.1996 року № 393/96-ВР "Про звернення громадян" (далі - Закон № 393/96-ВР) встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально - економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 15 Закону № 393/96-ВР встановлено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку надається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

За правилами статті 18 Закону № 393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право:

- особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви;

- знайомитися з матеріалами перевірки;

- подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу;

- бути присутнім при розгляді заяви чи скарги;

- користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку;

- одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги;

- висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги;

- вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Статтею 19 Закону № 393/96-ВР передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:

- об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

- у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

- на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

- скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;

- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

- вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;

- у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

- не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

- особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що позивач просив здійснити розгляд його скарги від 24.09.2019 року за його участі.

Суд наголошує, що положеннями статей 18 та 19 Закону № 393/96-ВР чітко визначено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право бути присутнім при розгляді заяви чи скарги, а органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.

Отже, з наведеного слідує, що відповідач зобов`язаний був запросити позивача для розгляду його скарги, оскільки, в іншому випадку, унеможливлюється практична реалізація права заявника особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви та бути присутнім при розгляді заяви чи скарги.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 31.01.2019 року у справі № 826/12287/16, від 28.11.2018 року у справі №820/4881/17, від 31.10.2019 року у справі № 826/13435/15, від 24.10.2019 року у справі № 826/5333/17.

Крім того, у відзиві на позовну заяву, відповідач посилається на те, що право скаржника бути присутнім при розгляді скарги не є абсолютним та залежить від певних умов і обставин, зокрема, може бути реалізовано особою на власний розсуд у відповідності до його волі та бажання, однак лише у разі, якщо розгляд звернення відбувається на засіданні відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу і якщо такий порядок розгляду передбачено законодавством.

Проте, суд вважає такий висновок помилковим, оскільки ні Закон України "Про звернення громадян", ні будь-який інший нормативний акт не ставить у залежність можливість реалізації права заявника особисто викласти аргументи особі, що перевіряла його скаргу, від форми розгляду цієї скарги (колегіально, одноособово тощо).

Аналогічного змісту висновки викладено у постановах Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2019 року в справі № 120/1513/19-а та від 19.08.2019 року в справі № 120/1443/19-а.

Таким чином, відповідачем не було дотримано вимог статті 19 Закону № 393/96-ВР, зокрема, щодо забезпечення участі позивача при розгляді його звернення (скарги), а тому в цій частині допущено протиправну бездіяльність.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання відповідача розглянути скаргу від 24.09.2019 року з дотриманням статтей 18, 19 Закону № 393/96-ВР, суд зазначає наступне.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не надано доказів належного розгляду звернення ОСОБА_1 від 24.09.2019 з дотриманням норм ЗУ № 393/96-ВР, зокрема статей 18-19.

Щодо посилань відповідача на положення ст. 8 Закону України " Про звернення громадян ", згідно з якими не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, то суд такі доводи оцінює критично, оскільки судом встановлено, що фактично відповідачем рішення про припинення розгляду звернення ОСОБА_1 не приймалося, а скарга ОСОБА_1 від 24.09.2019 року відповідно до матеріалів перевірки звернення №5829 ( ЖЕО №19897 від 24.09.2019 року ) розглядалась дільничним офіцером поліції СДОП ВП Вінницького ВП Маликом Д.М. з 24.09.2019 року по 11.10.2019 року.

Більш того, виходячи з доводів скарги ОСОБА_1 від 24.09.2019 року та матеріалів попередніх перевірок ( копії яких містяться в матеріалах справи та були дослідженні судом ) вбачається, що заява ОСОБА_1 про повторний розгляд якої він просить в зв"язку з отриманими поясненнями свідка ОСОБА_2 , які були відібрані лише 24.09.2019 року, не була вирішена відповідачем по суті. Так, в заяві від 07.05.2019 року ОСОБА_1 зазначає, що викладені ним факти може підтвердити свідок подій, дані якого він вказує в своїх поясненнях від 07.05.2019 року. Про необхідність допиту зазначеного свідка вказується в рапорті о/у УКР ГУНП у Вінницькій області , який зареєстровано в ВП ГУНП у Вінницькій області 17.05.2019 року. Проте, як зазначає позивач в своїй скарзі від 24.09.2019 року, пояснення у свідка ОСОБА_2 були отримані лише 24.09.2019 року, що і стало підставою для подачі ОСОБА_1 скарги від 24.09.2019 року.

Крім того, в заяві від 07.05.2019 року позивач також просив відповідача про вжиті заходи повідомити його на електрону скриньку, доказів чого відповідачем не надано.

З огляду на встановлені обставини, з метою належного захисту прав та інтересів позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати начальника Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, розглянути у встановленому законом порядку скаргу ОСОБА_1 від 24.09.2019, з дотриманням вимог ст. 18 - 19 Закону України " Про звернення громадян ", з урахуванням правових висновків суду у даній справі.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача надати відповідь на електронну пошту позивача суд зазначає таке.

Відповідно до положень ст. 5 Закону України " Про звернення громадян " звернення може бути усним чи письмовим. Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення). У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Аналіз вище зазначених положень Закону України " Про звернення громадян " свідчить, що заявник має право отримати відповідь на своє звернення в тому числі на електронну поштову адресу, зазначену ним у зверненні.

Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов"язання відповідача подати звіт, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі - шляхом зобов"язання його подати у встановлений судом строк звіт про його виконання є правом суду, який ухвалив судове рішення, а не його обов`язком.

В даному ж випадку, суд не вбачає підстав для окремого встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, наголошуючи при цьому, що, відповідно до частин 2-3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами вимог пункту 4 частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправними дії суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем в обгрунтування заявлених позовних вимог, суд доходить висновку, що з вище наведених мотивів та підстав позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи відсутність судових витрат у даній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність начальника Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області Синявського Сергія Олександровича щодо неналежного розгляду скарги ОСОБА_1 від 24.09.2019 року.

Зобов`язати начальника Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області розглянути скаргу ОСОБА_1 від 24.09.2019 з дотриманням положень Закону України "Про звернення громадян", зокрема ст. 18-19, з урахуванням правових висновків суду, викладених в даному рішенні, а також направити ОСОБА_1 відповідь на електронну пошту, вказану ним у скарзі від 24.09.2019 року.

Рішення суду в частині зобов`язання начальника Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області розглянути скаргу ОСОБА_1 від 24.09.2019 з дотриманням положень Закону України "Про звернення громадян" - допустити до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: начальник Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (вул. Пирогова, 4, м. Вінниця, 21018, ).

Повний текст рішення складено 17.07.2020.

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна