Справа № 640/12410/20
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

17 липня 2020 року м. Київ № 640/12410/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом

ОСОБА_1

до Служби безпеки України

Старшого зміни прикордонних нарядів 4-го відділення інспекторів

прикордонної служби "Бориспіль-1", Окремого контрольно-пропускного

пункту "Київ" майора Лиско Максима Ігоровича

третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача

Адміністрація Державної прикордонної служби України

про визнання дій протиправним, визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Служби безпеки України (надалі - відповідач 1), адреса: 01601, місто Київ, вулиця Володимирська, 33, старшого зміни прикордонних нарядів 4-го відділення інспекторів прикордонної служби "Бориспіль-1", Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" майора Лиско Максима Ігоровича (надалі - відповідач 2), адреса: 08301, місто Бориспіль, Київська область, третя особа - адміністрація Державної прикордонної служби України (надалі - третя особа) адреса: 01601, місто Київ, вулиця Володимирська, 26 в якій позивач просить:

- визнати протиправними дії Служби безпеки України щодо прийняття рішення 26.10.2018 про заборону в`їзду на територію України громадянці Російської ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 / ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортний документ № НОМЕР_1 строком на 3 роки;

- визнати протиправним та скасувати постанову Служби безпеки України № 5/4/2-19897 від 26 жовтня 2018 року (погоджену Заступником Голови СБ України 28 жовтня 2018 року) про заборону в`їзду на територію України громадянці Російської ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортний документ № НОМЕР_1 строком на 3 роки;

- скасувати рішення старшого зміни прикордонних нарядів 4-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби "Бориспіль-1", Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" майора Лиска Максима Ігоровича від 11 червня 2019 року про відмову у перетинанні державного кордону на в`їзд в Україну громадянці РФ ОСОБА_2 / ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортний документ № НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Службу безпеки України вилучити відомості щодо ОСОБА_2 / ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортний документ № НОМЕР_1 із бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 червня 2020 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху та останній надано строк для усунення виявлених судом недоліків, а саме встановлено необхідність надання обґрунтування та доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, оскільки позовна заяви при шестимісячному строку зверненні до суду подана майже через рік.

26 червня 2020 року на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків позовної заяви.

В обґрунтування вищевказаної заяви про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду, представник позивача послався на те, що не було пропущено строку на звернення до адміністративного суду оскільки, на його думку, початок перебігу строку для подачі позову розпочався лише у квітні 2020 року, після отримання у відповідь на адвокатський запит у квітні 2020 року копії оскаржуваного рішення та відмови у скасуванні цього рішення Службою безпеки України у позасудовому порядку. За доводами представника позивача, вказані вище обставини, з яких він пропустив строк є поважними, що є підставою для його поновлення.

Розглянувши вказану заяву позивача, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відтак, беручи до уваги вказані норми, суд зазначає, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

В контексті наведеного слід зазначити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, положення «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, або направлення адвокатом запитів до відповідних органів з метою виконання укладеного між позивачем та адвокатом договору про надання правової допомоги не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45).

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З позовної заяви позивача вбачається, що представником позивача помилково обраховується початок перебігу строку для подачі позову лише з квітня 2020 року, після отримання у відповідь на адвокатський запит у квітні 2020 року копії оскаржуваного рішення та відмови у скасуванні цього рішення Службою безпеки України у позасудовому порядку (в той час як предметом спору є події та рішення, що мали місце у 2018 та влітку 2019 року). Представник позивача натомість стверджує, що оскільки адвокатський запит про отримання документів був направлений лише 10 квітня 2020 року, а документи отримані у відповідь на нього та відповідна відмова Служби безпеки України лише у квітні 2020 року, то позивачем дотримано встановлений законом шестимісячний строк.

Проте, з такою позицією суд погодитись не може виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 26 жовтня 2018 року Службою безпеки України була винесена постанова, якою в інтересах забезпечення національної безпеки України було заборонено громадянці Російської Федерації ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 / ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзд на територію України строком на три роки.

Надалі, під час спроби прибути в Україну, ОСОБА_2 11 червня 2019 року було повідомлено, що старшим зміни прикордонних нарядів 4-го відділення інспекторів прикордонної служби «Бориспіль-1», Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» майора Лиском Максимом Ігоровичем, у зв`язку з надходженням вищевказаної постанови, було прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону на в`їзд в Україну громадянці Російської ОСОБА_2 .

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що дане оскаржуване рішення від 11.06.2019 позивачем було цього ж дня отримано особисто.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється саме з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту позовної заяви та поданої позивачем заяви на усунення недоліків позовної заяви вбачається, що особа достеменно дізналась про порушення своїх прав 11 червня 2019 року, коли при спробі прибути в Україну позивачеві відмовили у перетині кордону.

Проте, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджували б факт звернення позивача або його уповноважених представників до відповідачів протягом наступних 6 місяців щодо отримання відповідних рішень. При цьому, з наданих позивачем доказів вбачається, що оскаржуване рішення про відмову в перетині кордону позивач особисто отримала в присутності перекладача 11.06.2019, про що свідчить наявний у матеріалах підпис про особисте отримання 11.06.2019.

Відтак, виходячи з аналізу вищевикладеного в сукупності, суд не може погодитись з вищевикладеними доводами позивача щодо дотримання шестимісячного строку звернення до суду, оскільки, на думку суду, позивач дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів в червні 2019 року, коли позивачеві було повідомлено про заборону в`їзду в Україну, що з поміж іншого і оскаржує фактично позивач (заборону в`їзду та підстави цієї заборони для позивача). Відтак, обчислення строку розпочалось з 12.06.2019 та відповідно завершилось через шість місяців. При цьому, позовна заява надійшла до суду лише 05.06.2020, тобто майже через рік.

Жодних поважних доводів та підстав, які перешкоджали позивачеві або його представникам звернутись із відповідними запитами до відповідачів в межах шестимісячного строку для отримання необхідних документів - у заяві не повідомлено. Також не вказано про реальні перешкоди, які б унеможливлювали подання позовної заяви позивача протягом періоду з 12.06.2019 - 12.12.2019 до суду, із одночасною подачею відповідного клопотання про витребування доказів, в разі такої необхідності.

Строки звернення до адміністративного суду є аналогом інституту позовної давності, який належить до галузей матеріального приватного права. Під строком звернення до адміністративного суду з позовною заявою слід розуміти проміжок часу після виникнення спору у публічно - правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою про захист своїх прав, свобод чи інтересів, а дотримання такого строку звернення є однією з умов для реалізації права на звернення до суду. Після закінчення цього строку особа не втрачає права звернутися з адміністративним позовом, при цьому, законодавцем врегульовано питання щодо необхідності зазначення поважних підстав для поновлення такого строку.

З урахуванням вказаного суд визнає неповажними підстави, на які посилається позивач в обґрунтування поважності причин пропуску строку для звернення до суду з відповідною позовною заявою, оскільки подача адвокатського запиту, спрямована на отримання частини документів, що стосуються предмету спору (частина була отримана позивачем особисто, а саме оскаржуване рішення про відмову в перетині кордону 11.06.2019) поза межами шестимісячного строку звернення до суду, із значним виходом за межі строку звернення до суду (строк звернення до суду щодо оскарження відмови в перетині кордону завершився 13.12.2019, а адвокатський запит було направлено лише у квітні 2020 року) не може бути визнана в цьому випадку поважною причиною пропуску строку звернення до суду, в ситуації коли позивач фактично дізнався про порушені права ще у червні 2019 року та не повідомив суду жодних обставин і не надав доказів, які перешкоджали зверненню із адвокатськими запитами та/або до суду до квітня 2020 року.

У відповідності до частини 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

При цьому, суд звертає увагу, що при визначенні наслідків пропущення строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою застосовуються правила частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України та не можуть застосовуватись правила статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, якими врегульовано питання поновлення, продовження або відмови в такому поновленні чи продовженні процесуального строку саме щодо вчинення окремої процесуальної дії.

Аналізуючи викладені вище обставини та надані докази у їх сукупності, враховуючи те, що підстави, з яких пропущено строк звернення до суду визнані судом неповажними, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 .

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 122, 123, пунктом 9 частини 4 статті 169, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Визнати неповажними підстави пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 повернути.

3. Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

4. Копію ухвали разом з позовною заявою і доданими до неї документами надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Клочкова