Справа № 380/1359/20
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2020-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/1359/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2020 року зал судових засідань № 11

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А. Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Кушика Й.-Д. М.,

представника позивача Шамборського А.В.,

представника Міністерства юстиції України Ган Х.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про визнання протиправними дій і рішень, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі - позивач) до Міністерства юстиції України , місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, буд.13 (далі - Міністерство юстиції України), Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції , місцезнаходження: 79005, м.Львів, вул.Архипенка, 1 (далі - Західне міжрегіональне управління), в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства юстиції України, викладене у листі Міністерства юстиції України № 1522/15002-32-19/16.3.2 від 14.01.2020 про відмову ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із установленням йому ІІ-ої групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, передбаченої статею 23 Закону України "Про міліцію" та постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", та про повернення матеріалів про призначення ОСОБА_1 вказаної одноразової грошової допомоги назад до Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції;

- визнати протиправними дії Міністерства юстиції України щодо неприйняття рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із установленням йому ІІ-ої групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, передбаченої статею 23 Закону України "Про міліцію" та постановою Кабінету міністрів України від 21.10.2015 № 850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", а також визнати протиправними дії Міністерства юстиції України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 вказаної одноразової грошової допомоги, а також визнати протиправними дії Міністерства юстиції України щодо повернення матеріалів про призначення ОСОБА_1 вказаної одноразової грошової допомоги;

- визнати протиправними дії Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції щодо повернення ОСОБА_1 матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із установленням йому ІІ-ої групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, передбаченої статею 23 Закону України "Про міліцію" та постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції";

- зобов`язати Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції повторно прийняти заяву (рапорт) ОСОБА_1 разом з доданими до неї документами стосовно призначення, нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із установленням йому ІІ-ої групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, передбаченої статею 23 Закону України "Про міліцію" та постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", та повторно належним чином підготувати (оформити) та подати до Міністерства юстиції України у встановлений законом строк висновок щодо виплати грошової допомоги та всі необхідні документи, передбачені Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015, для вирішення питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої статею 23 Закону України "Про міліцію" та постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням йому ІІ-ої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015;

- зобов`язати Міністерство юстиції України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із установленням йому ІІ-ої групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, передбаченої статею 23 Закону України "Про міліцію" та постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", у розмірі 336800 (триста тридцять шість тисяч вісімсот) гривень 00 коп., а також зобов`язати Міністерство юстиції України здійснити нарахування (розрахунок) та виплату ОСОБА_1 вказаної одноразової грошової допомоги у розмірі 336800 (триста тридцять шість тисяч вісімсот) гривень 00 коп.

Ухвалою від 17.02.2020 суддя прийняв позовну заяву до розгляду й відрив провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.06.2017 у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а тому посилання Міністерства юстиції України на те, що у позивача не виникло такого права є необґрунтованими. Міністерство юстиції України не виконало вимоги Порядку № 850 щодо прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги. Така підстава для у відмови у виплаті одноразової допомоги, як встановлення йому вищої групи інвалідності після повторного огляду через понад два роки після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності, пунктом 14 Порядку № 850 не передбачена.

10.03.2020 представник Західного міжрегіонального управління подав до суду відзив на позову заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Вказав, що Західне міжрегіональне управління виконало вимоги Порядку № 850 та повідомило позивача про повернення Міністерством юстиції України документів на доопрацювання. Після отримання листа позивач повторно до Західного міжрегіонального управління не звертався, а тому відсутні підстави для задоволення позову в частині вимог до Західного міжрегіонального управління.

20.05.2020 представник Міністерства юстиції України подала до суду відзив на позову заяву, в якому проти позовних вимог заперечила. Вказала, що після першого огляду МСЕК пройшло більше двох років, тому матеріали позивача повернуті до Західного міжрегіонального управління на доопрацювання листом від 14.02.2020.

21.05.2020 представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій вказав ті ж аргументи та доводи що й у позовній заяві.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив суд задовольнити позов повністю.

В судовому засіданні представник Міністерства юстиції України проти позовних вимог заперечила. Просила суд відмовити у задоволенні позову повністю.

В судове засідання Західне міжрегіонального управління явку представника не забезпечило, належним чином повідомлене про дату, час та місце розгляду справи. Представник Західного міжрегіонального управління подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у задоволенні якого суд відмовив.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника Міністерства юстиції України, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З 06.10.1987 по 31.12.2005 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та кримінально-виконавчої системи. Наказом Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Львівській області від 28.12.2005 № 57 о/с підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 звільнено з органів кримінально-виконавчої системи в запас згідно з пунктом 64 "а" (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та Положення про Державний департамент України з питань виконання покарань.

30.05.2006 Львівським обласним центром медико-соціальної експертизи позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується довідкою серії ЛВА-1 № 255994 від 30.05.2006 (підстава - акт огляду МСЕК № 742/4).

Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого серії ЛВА-3 № 004263 від 30.05.2006 позивачу встановлено 50% втрати працездатності (підстава - акт огляду МСЕК № 742/4).

15.06.2017 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №383015 від 15.06.2017 (підстава - акт огляду МСЕК № 97).

Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого серії 12 ААА № 002524 від 15.06.2017 позивачу встановлено 70% втрати працездатності (підстава - акт огляду МСЕК).

04.09.2017 позивач звернувся до Західного міжрегіонального управління із заявою про виплату грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ-ої групи інвалідності.

Західне міжрегіональне управління 15.12.2017 листом № 4/520 відмовило позивачу у в отриманні грошової допомоги в більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми, оскільки після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності до повторного огляду після якого було встановлено вищу групу інвалідності минуло більше 2-х років.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.05.2019 у справі №1.380.2019.000597, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2019, позов ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про визнання рішення та дій протиправними задоволено повністю, а саме: визнано протиправними дії Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції щодо прийняття рішення про відмову у призначенні виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ; визнано протиправним та скасовано рішення комісії Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з розгляду питань щодо призначення виплати одноразової грошової допомоги про відмову у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ; зобов`язано Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції належним чином підготувати та подати до Міністерства юстиції України, у встановлений законом строк висновок, що виплати грошової допомоги та всі необхідні документи, для вирішення питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ відповідно до Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015.

На виконання вказаного рішення суду Західне міжрегіональне управління направило до Міністерства юстиції України матеріали разом з висновком про призначення одноразової грошової допомоги позивачу, який затверджений 08.11.2019, для прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги.

Листом від 14.01.2020 № 1522/15002-32-19/16.3.2 Міністерство юстиції України повернуло матеріали позивача на доопрацювання Західному міжрегіональному управлінню. У вказаному листі здійснено посилання на пункт 4 Порядку № 850.

Вважаючи рішення Міністерства юстиції України, викладене у листі від 14.01.2020 №1522/15002-32-19/16.3.2, дії відповідачів протиправними, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.2016 № 343 "Деякі питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції" ліквідовано Державну пенітенціарну службу, поклавши на Міністерство юстиції завдання і функції з реалізації державної політики у сфері виконання кримінальних покарань та пробації.

07.11.2015 набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію» № 580-VIII.

До набрання чинності вказаним Законом порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону України «Про міліцію» № 565-XII (далі - Закон України №565-XII) та Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

Відповідно до статті 23 Закону України № 565-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання вимог зазначеної статті, постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок № 850).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (пункт 2 Порядку № 850).

Порядком № 850 визначено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 Порядку № 850, висновок щодо виплати грошової допомоги. Міністерство внутрішніх справ України в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 Порядку № 850 документів приймає рішення про призначення або, у випадках передбачених пунктом 14 Порядку № 850, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Згідно з пунктом 5 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України №580-VIII (набрав чинності 07.11.2015) визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію».

Разом з тим, за змістом пункту 15 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 580-VIII право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Закону України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України № 580-VIII.

Таким чином, за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", відповідно до Порядку № 850, який діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію", виходячи з положень якого обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено у цій справі саме на Міністерство юстиції України.

Суд встановив, що 30.05.2006 Львівським обласним центром медико-соціальної експертизи позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується довідкою серії ЛВА-1 № 255994 від 30.05.2006 (підстава - акт огляду МСЕК № 742/4).

Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого серії ЛВА-3 № 004263 від 30.05.2006 позивачу встановлено 50% втрати працездатності (підстава - акт огляду МСЕК № 742/4).

15.06.2017 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 383015 від 15.06.2017 (підстава - акт огляду МСЕК № 97).

Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого серії 12 ААА № 002524 від 15.06.2017 позивачу встановлено 70% втрати працездатності (підстава - акт огляду МСЕК).

З огляду на викладене, суд вважає, що Законом України «Про міліцію» не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку № 850. Вказана норма Порядку № 850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Так само цей пункт Порядку не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу дворічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 15.04.2020 у справі №806/3247/18.

Як встановив суд, на виконання рішення суду від 21.05.2019 у справі №1.380.2019.000597 Західне міжрегіональне управління направило до Міністерства юстиції України матеріали разом з висновком про призначення одноразової грошової допомоги позивачу, який затверджений 08.11.2019 для прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги.

Листом від 14.01.2020 № 1522/15002-32-19/16.3.2 Міністерство юстиції України повернуло матеріали позивача на доопрацювання Західному міжрегіональному управлінню. У вказаному листі здійснено посилання на пункт 4 Порядку № 850.

Виходячи з висновку суду про те, що пункт 4 Порядку № 850 не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу дворічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності, суд вважає, що посилання Міністерства юстиції України на такий пункт є безпідставним та необґрунтованим.

Вказане зумовлює висновок, що Міністерство юстиції України порушило вимоги пункту 9 Порядку №850, оскільки не виконало покладеного на нього обов`язку щодо прийняття в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 такого Порядку документів рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 зазначеного Порядку, про відмову в призначенні грошової допомоги.

Разом з тим, суд оцінюючи лист Міністерства юстиції України від 14.01.2020 №1522/15002-32-19/16.3.2 зазначає, що такий не може вважатися рішенням в розумінні пункту 9 Порядку №850, оскільки ним не вирішено питання призначення чи відмови у призначенні грошової допомоги, а протиправно повернуто матеріали на доопрацювання.

Отже, Міністерство юстиції України не прийняло жодного з передбачених рішень зазначеним Порядком рішень.

Таким чином, у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Міністерства юстиції України, викладеного у листі Міністерства юстиції України №1522/15002-32-19/16.3.2 від 14.01.2020 про відмову ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із установленням йому ІІ-ої групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, передбаченої статею 23 Закону України "Про міліцію" та постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", та про повернення матеріалів про призначення ОСОБА_1 вказаної одноразової грошової допомоги назад до Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції необхідно відмовити повністю.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо прийняття рішення відповідно до пункту 9 Порядку №850, а тому у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій Міністерства юстиції України щодо неприйняття рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із установленням йому ІІ-ої групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, передбаченої статею 23 Закону України "Про міліцію" та Постановою Кабінету міністрів України від 21.10.2015 № 850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", а також про визнання протиправними дій Міністерства юстиції України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 вказаної одноразової грошової допомоги та щодо повернення матеріалів про призначення ОСОБА_1 вказаної одноразової грошової допомоги необхідно відмовити повністю.

Водночас суд, керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), з метою ефективного захисту прав позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень вважає вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо прийняття рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції».

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Міністерство юстиції України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із установленням йому ІІ-ої групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, передбаченої статею 23 Закону України "Про міліцію" та постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", у розмірі 336800 (триста тридцять шість тисяч вісімсот) гривень 00 коп., а також зобов`язати Міністерство юстиції України здійснити нарахування (розрахунок) та виплату ОСОБА_1 вказаної одноразової грошової допомоги у розмірі 336800,00 грн, то суд зазначає таке.

Виходячи з того, що Міністерство юстиції України не прийняло рішення відповідно до пункту 9 Порядку №850, чим, як виснував суд, допустило протиправну бездіяльність, то позовні вимоги про зобов`язання його прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги та здійснити нарахування (розрахунок) та виплату такої є передчасними, а тому не підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд, керуючись частиною другою статті 9 КАС України, з метою ефективного захисту прав позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень вважає вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Міністерство юстиції України повторно розглянути матеріали для призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції щодо повернення ОСОБА_1 матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із установленням йому ІІ-ої групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, передбаченої статею 23 Закону України "Про міліцію" та постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", суд вказує таке.

Як встановив суд, листом від 14.01.2020 № 1522/15002-32-19/16.3.2 Міністерство юстиції України повернуло матеріали позивача на доопрацювання Західному міжрегіональному управлінню.

Виходячи з того, що Порядок № 850 не передбачає обов`язку Західного міжрегіонального управління повторно звернутися до Міністерства юстиції України, такі матеріали повернуті позивачу. Відтак, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову у цій частині.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції повторно прийняти заяву (рапорт) ОСОБА_1 разом з доданими до неї документами стосовно призначення, нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із установленням йому ІІ-ої групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, та повторно належним чином підготувати (оформити) та подати до Міністерства юстиції України у встановлений законом строк висновок щодо виплати грошової допомоги та всі необхідні документи для вирішення питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, суд дійшов наступних висновків.

З аналізу положень пунктів 7, 8 Порядку № 850 можна зробити висновок про те, що у Західного міжрегіонального управління виникає обов`язок звернутися до Міністерства юстиції України лише у разі надходження до нього заяви та відповідних документів позивача.

Таким чином, виходячи з того, що позивач повторно не звертався до Західного міжрегіонального управління із заявою та відповідними документами, то і відсутні підстави для зобов`язання його прийняти заяву позивача та підготувати (оформити) та подати до Міністерства юстиції України висновок щодо виплати грошової допомоги та всі необхідні документи для вирішення питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень вказаної Конвенції.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і у справі Стреч проти Сполучного Королівства («Stretch v. the United Kingdom,» № 44277/98, пункт 37).

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності". Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність («Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany», № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02, пункт 74).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; п. 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Ruiz Torija v. Spain», № 18390/91; пункт 29).

Крім того, у пункті 80 рішення у справі «Перес проти Франції» («Perez v. France», №47287/99) ЄСПЛ зазначив, що гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції право на справедливий судовий розгляд включає право сторін, що беруть участь у справі, представляти будь-які зауваження, які вони вважають доречними до їхньої справи. Оскільки метою Конвенції є забезпечення не теоретичних чи ілюзорних прав, а прав фактичних і ефективних («Artico v. Italy», № 6694/74, пункт 33), це право можна вважати ефективним тільки в тому випадку, якщо зауваження були дійсно «заслухані», тобто належним чином враховані судом, який розглядає справу. Отже, дія статті 6 Конвенції полягає в тому, щоб, серед іншого, зобов`язати суд провести належний розгляд зауважень, доводів і доказів, представлених сторонами у справі, неупереджено вирішуючи питання про їх належності до справи («Van de Hurk v. Netherlands» № 16034/90, пункт 59).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо прийняття рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції».

Зобов`язати Міністерство юстиції України повторно розглянути матеріали для призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 20 липня 2020 року.

Суддя А.Г. Гулик