Справа № 120/3873/19-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2020-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3873/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Сало П.І.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

14 липня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року (ухвалене в м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2019 року позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду із позовом до Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погодившись частково із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.

Позивач своїм правом, передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України не скориствася та не подав відзив на апеляційну скаргу відповідача.

03 липня 2020 року до суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлено завчасно та належним чином. Причини неявка суду не відомі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, про що 07 липня 2020 року було прийнято протокольну ухвалу.

За таких умов, згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що наказом Державного агентства водних ресурсів України від 24.01.2018 № 26 реорганізовано Вінницьке міжрайонне управління водного господарства шляхом його приєднання до Вінницького регіонального управління водних ресурсів. При цьому виконувача обов`язків начальника Вінницького РУВР зобов`язано розробити та подати на затвердження до Держводагентства нову організаційну структуру Вінницького РУВР.

Згідно з наказом в.о Вінницького РУВР від 23.04.2018 № 44, у зв`язку із скороченням чисельності Вінницького РУВР та відповідно до організаційної структури та штатного розпису, затверджених Держводагентством від 23.04.2018, прийнято рішення щодо попередження про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці тих працівників Вінницького РУВР, посади яких скорочуються, зокрема заступника начальника Вінницького РУВР Кошового ОСОБА_2 .А.

24.04.2018 позивача попереджено про можливе вивільнення із займаної посади та запропоновано переведення на іншу посаду, а саме провідного гідротехніка використання водних ресурсів та моніторингу вод або провідного інженера-землевпорядника відділу водних об`єктів та техногенно-екологічної безпеки. Отримавши це попередження, позивач на другому примірнику зробив запис про те, що рішення щодо погодження чи непогодження на запропоновані посади буде прийнято ним після ознайомлення з новим штатним розписом та структурою Вінницького РУВР.

25.04.2018 позивач звернувся до відповідача з заявою про надання належним чином засвідченої копії нової структури та штатного розпису Вінницького РУВР.

Ознайомившись з організаційною структурою Вінницького РУВР та першою сторінкою штатного розпису управління на 2018 рік, що вводяться в дію з 24.04.2018, позивач дізнався про те, що у Вінницькому РУВР є інші вакантні посади, які, на його думку, відповідають його освітньо-кваліфікаційному рівню та досвіду роботи.

Відтак 11.05.2018 позивач звернувся до в.о. начальника Вінницького РУВР з заявою щодо переведення його на рівнозначну посаду, яка відповідає його освітньо-кваліфікаційним вимогам, стажу роботи, досвіду та на яку він має переважне право.

Крім того, 25.05.2018 позивач надіслав на адресу Держводагентства України заяву з проханням вирішити питання про залишення посади заступника начальника Вінницького РУВР або ж перевести його на рівнозначну посаду в управлінні. В заяві позивач зазначив, що має відповідну освіту, кваліфікацію, значний стаж та досвід роботи на керівних посадах в органах водного господарства, а тому надану йому пропозицію щодо зайняття посади провідного інженера управління вважає принизливою і також, що порушує його законне переважне право на рівнозначну посаду.

30.05.2018 позивача було повторно попереджено про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням посади заступника начальника Вінницького РУВР та запропоновано переведення на вакантну посаду начальника експлуатаційної дільниці Вінницького РУВР.

Позивач зазначає, що на вказану пропозицію погодився не одразу, але надав письмову згоду на переведення на вказану посаду 21.06.2018, тобто в межах двомісячного строку, визначеного статтею 49-2 КЗпП України.

Натомість відповідач стверджує, що 30.05.2018 позивач усно відмовився від переведення на посаду начальника експлуатаційної дільниці Вінницького РУВР та відмовився ставити свій підпис у відповідному попередженні, у зв`язку з чим було складено акт, затверджений в.о. начальника Вінницького РУВР.

Цим актом зафіксовано, що 30.05.2018 ОСОБА_1 було вручено попередження про звільнення з займаної посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП України та запропоновано вакантну посаду начальника дільниці Вінницького РУВР замість раніше запропонованих посад провідного інженера-землевпорядника та провідного гідротехніка. ОСОБА_1 усно відмовився від запропонованої посади, але свого підпису на попередженні не поставив і забрав попередження з собою.

21.06.2018 позивач повернув керівництву Вінницького РУВР попередження від 30.05.2018 з підписом у графі "Згоден" на переведення на посаду начальника експлуатаційної дільниці Вінницького РУВР.

Як вбачається зі змісту акту від 21.06.2018, затвердженого в.о. начальника Вінницького РУВР, у зв`язку з відсутністю позивача на робочому місці вирішено надіслати йому поштою письмову відповідь на його згоду на переведення на посаду начальника дільниці Вінницького РУВР.

Так, у листі Вінницького РУВР № 03/986 від 21.06.2018 відповідач повідомляє позивача про те, що станом на 21.06.2018 (дату повернення позивачем примірника попередження зі згодою на посаду начальника дільниці) посада начальника дільниці Вінницького РУВР вже не є вакантною. Крім того, у вказаному листі зазначено, що після відмови позивача від запропонованої посади начальника дільниці Вінницького РУВР, ця посада була запропонована начальнику Вінницького МУВР Ризванюку ОСОБА_3 , який надав свою згоду на переведення, про що було видано наказ № 33-к від 11.06.2018.

02.07.2018 виконувачем обов`язків начальника Вінницького РУВР прийнято наказ № 40-К "Про звільнення ОСОБА_1 ", яким позивача звільнено з посади заступника начальника Вінницького РУВР з 02.07.2018 за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. Підставою для такого рішення вказано: попередження від 24.04.2018 про майбутнє звільнення та пропозиція переведення на посаду провідного гідротехніка відділу використання водних ресурсів та моніторингу вод, попередження від 24.04.2018 про майбутнє звільнення та пропозиція переведення на посаду провідного інженера-землевпорядника відділу водних об`єктів та ТЕД, попередження від 30.05.2018 про майбутнє звільнення та пропозиція переведення на посаду начальника експлуатаційної дільниці, акт про відмову від запропонованих посад № 248 від 30.05.2018.

Водночас у період з 02.07.2018 до 17.07.2018 позивач перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджується листком непрацездатності серії НОМЕР_1 595198.

Відтак, вважаючи незаконним наказ відповідача від 02.07.2018 за № 40-К, позивач звернувся до суд з цивільним позовом про його скасування та поновлення на роботі.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.09.2018 у справі № 127/18835/18, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 06.12.2018, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ в.о. начальника Вінницького РУВР від 02.07.2018 № 40-К про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Вінницького РУВР у зв`язку із скороченням чисельності працівників за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Вінницького РУВР з 02.07.2018 та стягнуто з Вінницького РУВР на користь позивача заробітну плату за весь час вимушеного прогулу в розмірі 18438,68 грн без урахування утримання з цієї суми прибуткового податку та інших обов`язкових платежів.

На виконання судового рішення наказом Вінницького РУВР від 02.10.2018 № 66-К "Про поновлення ОСОБА_1 " скасовано наказ Вінницького РУВР від 02.07.2018 № 40-К "Про звільнення ОСОБА_1 ", поновлено позивача на посаді заступника начальника Вінницького РУВР з 02.07.2018 та виплачено заробітну плату в межах одного місяця в розмірі 7187,97 грн за період з 02.07.2018 по 02.08.2018, утримавши з цієї суми прибутковий податок та інші обов`язкові платежі.

Оскільки на підставі наказу Держводагенства України від 17.09.2018 № 703 відбулось перейменування Вінницького РУВР на БУВР Південного Бугу, позивач фактично став обіймати посаду заступника начальника БУВР Південного Бугу.

Відповідно до наказу БУВР Південного Бугого № 93 від 13.12.2018 позивачу виплачено заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 2 серпня по 21 вересня 2018 року в розмірі 11250,72 грн (без урахування податків та зборів).

Крім того, згідно з наказом БУВР Південного Бугу № 32-АГ від 26.04.2019 та на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.03.2019 у справі № 127/3890/19 позивачу виплачено середній заробіток за час затримки виконання судового рішення в сумі 2500,16 грн (без урахування податків та зборів).

Постановою Верховного Суду від 23.10.2019 скасовано рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.09.2018 та постанову Вінницького апеляційного суду від 06.12.2018, а провадження у цивільній справі № 127/18835/18 за позовом ОСОБА_1 до Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг про поновлення на роботі закрито. При цьому позивачу роз`яснено, що розгляд відповідної справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

З урахуванням вищезазначеного рішення суду касаційної інстанції, наказом БУВР Південного Бугу від 11.11.2019 № 229-К скасовано наказ від 02.10.2018 № 66-К "Про поновлення ОСОБА_1 ".

Таким чином, з 11.11.2019 позивача звільнено з посади заступника начальника БУВР Південного Бугу.

26.11.2019 позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом про скасування наказу від 02.07.2018 № 40-к про його звільнення з роботи за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, поновлення на займаній посаді та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з 02.07.2018.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивача було незаконно звільнено із займаної посади - з11.11.2019, тому прийшов до висновку що належним та ефективним способом захисту прав та інтересів позивача, порушених внаслідок прийняття незаконного наказу від 02.07.2018 № 40-К, є поновлення позивача на посаді заступника начальника БУВР Південного Бугу з 11.11.2019 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11.11.2019 до 17.02.2020.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки позивач фактично погодився із висновками суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, а відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині, тому, керуючись положеннями ч.1 ст.308 КАС України, колегія суддів здійснює перегляд оскаржуваного судового рішення в межах апеляційної скарги Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, відповідач вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо поновлення позивача на посаді заступника начальника БУВР Південного Бугу та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 11 листопада 2019 року, оскільки на переконання апелянта згідно п.3 наказу БУВР Південного Бугу від 11.11.2019 року № 229-К про скасування наказу " Про поновлення ОСОБА_1 " від 02.10.2018 року № 66-л, період роботи за який позивачу було компенсовано невикористану відпустку закінчувався 11 листопада 2019 року, таким чином, 11 листопада 2019 року у ОСОБА_1 був останній робочий день.

Даючи оцінку вказаним доводам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Тобто, за змістом вказаних положень закону, у зв`язку з скасуванням наказу від 02.07.2018 № 40-к, позивач мав би бути поновлений на посаді заступника начальника Вінницького РУВР з 02.07.2018.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.09.2018 у справі № 127/18835/18, яке набрало законної сили, позивача було поновлено на посаді заступника начальника Вінницького РУВР з 02.07.2018.

На виконання вказаного судового рішення відповідач прийняв наказ № 66-К від 02.10.2018 "Про поновлення ОСОБА_1 " позивачу було виплачено середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що порушене право позивача на працю було відновлене в повному обсязі шляхом поновлення на раніше займаній посаді та виплати належного позивачу заробітку у зв`язку з незаконним звільненням з роботи.

Відтак, трудові відносини між сторонами продовжились включно до 10.11.2019, позивач обіймав посаду заступника начальника спочатку Вінницького РУВР, а після його перейменування восени 2018 року - заступника начальника БУВР Південного Бугу.

У зв`язку з прийняттям Верховним Судом постанови від 23.10.2019 про закриття провадження у цивільній справі № 127/18835/18, відповідач виніс наказ від 11.11.2018 № 229-К про скасування наказу від 02.10.2018 № 66-К "Про поновлення ОСОБА_1 ".

Таким чином, встановлені судом обставини справи вказують на те, що у даному випадку незаконне звільнення позивача з роботи відбулося з 11.11.2019, тоді як негативні для позивача наслідки до цього часу, пов`язані з прийняттям наказу від 02.07.2018 № 40-К, були усунуті на виконання судового рішення у цивільній справі. Водночас необхідно врахувати, що суд касаційної інстанції не допустив повороту виконання такого рішення у зв`язку із закриття провадження у справі № 127/18835/18.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції, що належним та ефективним способом захисту прав та інтересів позивача, порушених внаслідок прийняття незаконного наказу від 02.07.2018 № 40-К, є поновлення позивача на посаді заступника начальника БУВР Південного Бугу з 11.11.2019 року.

Надаючи оцінку доводам апелянта щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з 11.11.2018 року, судова, колегія вказує на наступне.

Частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно з абз. "з" п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року (далі - Порядок), цей Порядок застосовується у випадку вимушеного прогулу.

Пунктом 2 Порядку визначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Колегія суддів критично ставиться до доводів апелянта, що позивачу було нараховано дохід за період з 02.07.2018 року по 11.11.2019 року, а отже 11 листопада 2019 року було останнім днем позивача, за який він отримав заробітну плату, тому виплату відповідних сум необхідно здійснювати позивачу з 12.11.2019 року, у зв`язку з тим, що згідно відомостей, які містяться у довідці БУВР Південного Бугу № 8 від 17.01.2020 про отримані доходи не вбачається, що вказаний вище розрахунок з ОСОБА_1 було включно здійснено по 11.11.2019 року.

У зв`язку з чим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають частковому задоволенню, а саме за період з 11.11.2019 до 17.02.2020 року.

Як вбачається із довідки № 7 від 17.01.2012 виданої Басейновим управлінням водних ресурсів річки Південний Буг про середню заробітну плату за останні два місяці та отримані доходи, середньомісячний заробіток позивача на дату звільнення 11.11.2019 становив 9385,40 грн, а середньоденний заробіток - 436,53 грн, без урахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Відтак, оскільки на дату постановлення судом рішення період вимушеного прогулу позивача складає 3 місяці та 4 робочих дні (з 11.11.2019 до 17.02.2020), у зв`язку з поновленням позивача на роботі на його користь належить стягнути середній заробіток в сумі 29902, 32 грн. (9385,4х3+4х436,53), за вирахуванням обов`язкових платежів до бюджету.

Водночас з урахуванням вимог п. 2 ст. 1 ст. 371 КАС України рішення суду в частині присудження позивачу виплати заробітної плати за один місць в сумі 9385,40 грн. підлягає негайному виконанню.

Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, в той час як доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Курко О. П.