Справа № 805/1499/16-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2020-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року

м. Київ

справа № 805/1499/16-а

адміністративне провадження № К/9901/37745/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду у складі судді Троянової О.В. від 01 листопада 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Компанієць І.Д., суддів Блохіна А.А., Ястребової Л.В. від 21 лютого 2017 року у справі за позовом Комунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради до Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року Комунальне виробниче підприємство «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради (далі - позивач, Підприємство) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області (далі - відповідач, Інспекція) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 12 травня 2016 року №/4383/10/05-15-12-01 та №/4382/10/05-15-12-01.

Обґрунтовуючи позовну заяву, зазначило, що камеральна перевірка проведена Інспекцією з порушенням законодавства, а отже акт перевірки, висновки якого покладені в основу оскаржуваних рішень, є доказом, здобутим з порушенням закону, у зв`язку з чим не може бути підставою для прийняття податкових повідомлень - рішень.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 01 листопада 2016 року, яка залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року, позов задоволено; визнано протиправними та скасовано оскаржувані податкові повідомлення - рішення.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що контролюючий орган, досліджуючи питання своєчасності сплати позивачем податку на додану вартість (далі - ПДВ), вийшов за межі предмету камеральної перевірки, що призводить до визнання такої незаконною та відсутності її правових наслідків, а тому прийняті на його підставі податкові повідомлення - рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Інспекція подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просила їх скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, посилалась на помилковість висновків судів попередніх інстанцій про наявність підстав для скасування податкових повідомлень-рішень, оскільки за результатами камеральної перевірки, право на проведення якої надано контролюючому органу положеннями Податкового кодексу України (далі - ПК України), встановлено порушення Підприємством строків сплати узгоджених сум податкових зобов`язань з ПДВ, що є підставою для притягнення такого платника податків до встановленої Законом відповідальності.

Позивач правом на подання письмових заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не скористався.

Справа передана до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання процесуальних норм, Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги, виходячи з наступного.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що Інспекцією 18 квітня 2016 року в приміщенні контролюючого органу проведено камеральну перевірку з питання повноти та своєчасності розрахунків Підприємства з бюджетом по ПДВ, за результатами якої складено акт №294/05-15-12-01-00131133, у якому зроблено висновок про порушення позивачем вимог підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 та пункту 203.2 статті 203 ПК України, а саме несвоєчасно сплачені узгоджені податкові зобов`язання з ПДВ по уточнюючим розрахункам: № від 21 березня 2014 року, № від 30 серпня 2014 року, № від 30 січня 2015 року, № від 23 лютого 2015 року, № від 25 лютого 2015 року, №922085609 від 28 жовтня 2015 року, № від 28 жовтня 2015 року; податковим деклараціям: № від 16 травня 2013 року, № від 14 лютого 2014 року, № від 17 квітня 2014 року, № від 18 червня 2014 року, № від 30 липня 2014 року, № від 19 серпня 2014 року, № від 15 вересня 2014 року, № від 08 жовтня 2014 року, № від 17 листопада 2014 року, № від 17 грудня 2014 року, № від 19 лютого 2015 року, № від 18 березня 2015 року, № від 20 жовтня 2015 року, № від 20 листопада 2015 року.

На підставі акту перевірки Інспекцією прийнято податкові повідомлення-рішення від 12 травня 2016 року: №/4383/10/05-15-12-01, яким за затримку на 33,51,53,54,55,56,82,98,112,143,174,204 календарних днів сплати грошового зобов`язання з ПДВ в розмірі 764326,54 грн зобов`язано Підприємство сплатити штраф (20%) у сумі 152865,31 грн.; №/4382/10/05-15-12-01, яким за затримку на 1,2,3,4,10,19,20,21,25,26,27,29 календарних днів сплати грошового зобов`язання з ПДВ в розмірі 800523,05 грн зобов`язано позивача сплатити штраф (10%) у сумі 80052,39 грн.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями Підприємство оскаржило їх у судовому порядку.

В аспекті заявлених вимог, з огляду на фактичні обставини, установлені судами, Верховний Суд вказує на таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України (в редакції, чинній на момент проведення перевірки та прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень) встановлено право контролюючих органів проводити перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно вимог пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування ПДВ (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування ПДВ, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

За змістом пункту 76.1 статті 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Отже камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених пунктом 75.1 статті 75 ПК України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника, даних системи електронного адміністрування ПДВ.

Особливості камеральної перевірки полягають у тому, що для її проведення не потрібен наказ керівника податкового органу або інший спеціальний дозвіл чи направлення, не потрібно згоди платника податків, а також його присутності. Мета камеральної перевірки - виявити в поданій звітності, інших даних систем електронного адміністрування, єдиних реєстрів, арифметичні та/або методологічні помилки, або інші відомості, які призвели до заниження або завищення податкового зобов`язання чи інших порушень. Камеральній перевірці підлягає уся податкова звітність суцільним порядком. Камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об`єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей камеральною перевіркою не охоплюється.

Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).

Таким чином у контролюючого органу відсутні повноваження під час проведення камеральної перевірки досліджувати питання своєчасності сплати податків, оскільки останні перебувають поза межами даної перевірки.

Питання ж своєчасності нарахування та сплати податків та зборів до внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21 грудня 2016 року №1797-VIII, положення якого набрали чинності з 01 січня 2017 року, могли бути предметом лише документальної перевірки, якій властиві інші ознаки в залежності від виду такої (виїзна, невиїзна, планова, позапланова).

При цьому у відповідності до положень підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України платник податку має право, крім іншого, бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.

Зміст наведених норм (чинних на час проведення перевірки) підтверджує висновок про те, що контролюючий орган, реалізовуючи свої повноваження щодо проведення камеральної перевірки, може здійснювати лише перевірку платника податків виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків. Водночас своєчасність сплати платником податків і зборів може бути перевірена контролюючим органом в разі здійснення документальних перевірок в порядку, передбаченому статтями 77, 78 ПК України.

А відтак з`ясування відповідачем під час податкової перевірки питань, що не охоплюються законодавчо визначеними межами з проведення даного виду перевірки, не можна визнати діями суб`єкта владних повноважень, що відповідають наведеним ознакам. Відповідно, інформація, що зібрана Інспекцією відносно платника поза межами здійснюваного нею заходу з податкового контролю та не відноситься до предмета перевірки, не може слугувати підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення.

Оскільки судами попередніх інстанцій встановлено, що камеральна перевірка позивача була проведена з питань своєчасності сплати сум податкових зобов`язань з ПДВ, висновок останніх у справі, що розглядається, про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень - рішень ґрунтується на правильному застосуванні вказаних норм матеріального права.

За наведених у цій постанові мотивів, з урахуванням приписів статей 341, 343 КАС України, підстави для задоволення касаційної скарги та скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області залишити без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 01 листопада 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

СуддіС.С. Пасічник І.А. Васильєва В.П. Юрченко