Справа № 460/333/20
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2020-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

09 липня 2020 року м. Рівне №460/333/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Н.В. Друзенко за участю секретаря судового засідання А.А. Головатчик та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі: позивача: А.В. Онісімчука, представник Л.П.Дем`яненко, відповідача: представник Н.М.Шкіндер,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доУправління соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації про визнання протиправними дій та рішення та про зобов`язання встановити статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році 1 категорії та інвалідом 2 групи, захворювання якого пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Окрім того, участь в ліквідації аварії на ЧАЕС брав саме в складі Цивільної оборони. А тому вважає, що має право відповідно до ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" на встановлення йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни. На підтвердження вказаних обставин позивач надав відповідні копії документів. Вважає, що виконав всі умови, необхідні для присвоєння статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, а саме: 1) надано докази, які підтверджують інвалідність внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) надано докази залучення до складу формувань Цивільної оборони. Таким чином, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 24.01.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі №460/333/20. Розгляд справи вирішено провести за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 25.02.2020.

12.02.2020 до суду надійшов відзив на позов, яким відповідач заперечив проти задоволення позову (а.с.29-31). На обґрунтування заперечення зазначає, що позивачем не надано документів, які б підтверджували його участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони. На підставі викладеного просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Ухвалою суду від 25.02.2020 закрито підготовче провадження у справі та розгляд справи по суті призначено у відкритому судовому засіданні на 24.03.2020.

Ухвалою суду від 24.03.2020 розгляд справи відкладено до 30.04.2020.

30.04.2020 в судовому засіданні оголошено перерву до 04.06.2020.

04.06.2020 розгляд справи відкладено до 09.07.2020.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали з наведених у ньому підстав та просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечила з підстав викладених у відзиві, просила в задоволені позову відмовити повністю.

В судовому засіданні 09.07.2020 проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення сторін, свідка, розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році 1 категорії та інвалідом 2 групи, захворювання якого пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.8-10).

З 23.08.1986 по 06.09.1986 позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Вказана обставинами сторонами не заперечується.

В цей період позивач працював водієм вантажного автомобіля Рівненського АТП 17664 (з квітня 1986 року АТП 15654) (а.с.7, 12).

27.05.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, долучивши документи, які на його думку засвідчують участь в ліквідації аварії на ЧАЕС в складі Цивільної оборони (а.с.14-15).

Листом №3005/01-21/19 від 18.12.2019 відповідач відмовив у визначені правового статусу "особа з інвалідністю внаслідок війни" відповідно до пункту 9 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та видачі відповідного посвідчення, оскільки подані документи не містять інформації про розпорядчий документ (наказ чи розпорядження) щодо залучення позивача до формувань Цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, займану посаду та виконувану роботу (а.с.16).

Вважаючи таку підмову протиправною позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд врахував наступне.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно з пунктом 9 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", до інвалідів війни належать інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Частиною першою статті 10 Закону України "Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06.06.1975 № 90, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Проаналізувавши вказані норми права, суд зазначає, що не усі особи, які виконували роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підпадають під дію наведеної статті.

Статус інвалідів війни розповсюджено на осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, на підставі Закону України "Про внесення змін до статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Зі змісту цього Закону встановлено, що до категорії осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, законодавець запропонував відносити вузьку категорію осіб, які з перших днів аварії разом з військовослужбовцями виконували роботи у 30-тикілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення у складі мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, діяли за його статутом та підпорядковувалися військовому командуванню.

Умовами для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", є: 1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

З доданих до матеріалів справи документів встановлено, що згідно з розпорядженням Ради Міністрів УРСР наказом міністра автомобільного транспорту УРСР №М-1/4 СЕ від 28.08.1960 на базі АТП- 15654, де працював позивач водієм, була створена автоколона військового типу 2217-Г, яка брала участь у 1968 році в Чехословацьких подіях, а в 1986 році по розпорядженню Ради Міністрів УРСР - в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно з планом автотранспортної служби цивільної оборони Рівненської області при виконанні надзвичайних ситуацій техногенного та природного походження в складі формувань цивільної оборони знаходилися дві автоколони № 101, 102 в кількості 40 вантажних автомобілів Рівненського АТП 15654 для евакуації сільськогосподарських тварин.

Для виконання спецзавдань по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в 1986 році неодноразово усім АТП Рівненської області надавалися вказівки Рівненського обласного управління автотранспорту (а.с. 11, 13, 17, 18).

Разом з тим, надані позивачем документи не містять інформації що ОСОБА_1 приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме в складі формувань Цивільної оборони.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив, що працював з позивачем в Рівненському АТП 17664 (з квітня 1986 року АТП 15654). Вказав, що на підприємстві були класи Цивільної оборони та відряджалися для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Жодних наказів та інших документів про участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме в складі формувань Цивільної оборони не має, оскільки при розформуванні АТП 15654 документи не збереглися.

З наявного в матеріалах справи листа Архівного відділу Виконавчого комітету Рівненської міської ради від 05.04.2019 №О-13/12-14 встановлено, що документи Рівненського виробничого об`єднання вантажного автотранспорту №17664 (з 1986 року втотранспортне підприємство №15654) та його правонаступника ВАТ "Рівнеавтотанспорт-15654" (юридична адреса - вул. Костромська, 25, м. Рівне, 33022; ІК 3399511, ліквідоване відповідно до ухвали Господарського суду Рівненської області від 29.12.2007 у справі №9/9) на зберігання до архівного відділу не надходили (а.с.12).

Таким чином, судом встановлено, що позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також те, що його інвалідність зумовлена захворюванням, пов`язаним з участю у ліквідації цих наслідків.

Ці обставини, свідчать про те, що на позивача як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Водночас для набуття статусу інваліда війни (з підстав, встановлених пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (стосовно позивача цей факт встановлено) Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженням керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Документи, які позивач долучив до своєї заяви, адресованої відповідачу, щодо набуття статусу інваліда війни належним чином підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що він брав участь у таких заходах. Утім, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивач не надав.

Верховний Суд у постанові від 07.06.2018 у справі №377/797/17 висловив правову позицію стосовно того, що при вирішенні подібних спорів обставина щодо безпосередньої участі особи у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони є істотною, позаяк в протилежному випадку статус інваліда війни на підставі пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків, і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно пункту 1 частини 1 статті 9 Закону України "Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адмінітративного судочинства України суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем не надано доказів про його участь у загонах спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР.

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що при відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у останнього немає достатніх підстав для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постановах від 10.05.2018 у справі № 279/12162/15-а, від 30.11.2018 у справі №756/3226/16-а та від 20.02.2019 у справі №817/237/18.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач виконав покладений на нього обов`язок, а саме довів правомірність своїх дій та рішення, чим спростував твердження позивача про порушення його прав та інтересів.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору та у задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) в позові до Управління соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації (2, вулиця Соборна, 366 А, місто Рівне, 33024) про визнання протиправними дій та рішення щодо невстановлення статусу особи з інвалідністю та видачу відповідного посвідчення та зобов`язання встановити статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 17 липня 2020 року.

Суддя Н.В. Друзенко