Справа № 540/473/20
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2020-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2020 р.м.ОдесаСправа № 540/473/20
Головуючий в 1 інстанції: Бездрабко О.І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Вербицької Н.В.
судді -Ступакова І.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 на ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 до виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання надати дозвіл на вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 (надалі - позивачі) з позовом до виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради (надалі - відповідач), в якому просили:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 12.02.2020 року №20 про відмову у задоволенні заяви позивачів про надання дозволу громадянам на посвідчення в нотаріальній конторі договору купівлі-продажу щодо нерухомого майна, яке належить їх дитині;

- зобов`язати відповідача надати дозвіл позивачам на вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що спірне рішення є протиправним, оскільки дії позивачів направлені на збільшення обсягу існуючих майнових прав дитини та дотримання охоронюваних законом інтересів та покращення рівня її життя.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 29.04.2020 року провадження у адміністративній справі закрито. Роз`яснено, що розгляд і вирішення даного спору належить до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Малолітньому ОСОБА_3 , згідно договору дарування частини житлового будинку від 08.12.2010 року, на праві приватної спільної власності належить 21/100 частина будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа якого - АДРЕСА_2 , з яких 86,9 кв. м. житлової площі. Інша частина будинку - 79/100 належить ОСОБА_4 ..

ОСОБА_1 має у власності квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

27.01.2020 року позивачі звернулися до відповідача із заявою про надання дозволу на посвідчення договору купівлі-продажу 21/100 частини житлового будинку, що належить їх дитині за умови дарування останньому Ѕ частини квартири, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 ..

Спірним рішенням відповідача відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які діють в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , оскільки житло, яке планується подарувати останньому меншої площі, що на думку відповідача, суперечить інтересам дитини та чинному законодавству.

Закриваючи провадження в даній справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки предметом спірних правовідносин є майнові права, що свідчить про приватноправовий характер спору, тому даний спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.п.1, 2, 7 ч.1 ст.4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Тобто, справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Згідно п.1 ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вказані норми права встановлюють, що в порядку адміністративного судочинства захищаються права та інтереси осіб у сфері публічно - правових відносин. Публічно - правові відносини є складовою частиною правових відносин, які виникають у суспільстві.

Таким чином, до адміністративного суду з адміністративним позовом має право звернутись особа за захистом саме публічного права, свободи чи інтересу у сфері публічно - правових відносин.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Проте, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції, оскільки важливе значення для визначення юрисдикції має питання підстав виникнення спору та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Колегія суддів зазначає, що публічно-правовим спором в адміністративному судочинстві є не будь-який спір, у якому однією зі сторін є орган публічної адміністрації, а лише той, що випливає із здійснення таким суб`єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій щодо скаржника.

Тобто, для наявності такого спору є обов`язковим наявність зв`язку між здійсненням органом влади покладених на нього владних управлінських функцій та порушення прав, свобод чи інтересів фізичної або юридичної особи внаслідок такої реалізації своїх функцій владним органом.

Звернення особи з позовом до суду на захист іншого, крім публічного права, свободи чи інтересу, не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, приватноправові відносини відрізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до п.10 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За правилами ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що спір виник щодо правомірності рішення виконавчого комітету Корабельної районної у м.Херсоні ради, як органу опіки та піклування, яким відмовлено в наданні дозволу на посвідчення в нотаріальній конторі договору купівлі-продажу 21/100 частини житла, що належить малолітньому ОСОБА_3 на праві приватної спільної власності, за умови придбання останньому 1/2 частини житла меншої площі, що належить на праві власності ОСОБА_1 (матері дитини).

Позивачі в позовній заяві пов`язують прийняття відповідачем спірного рішення з порушенням майнових прав малолітнього ОСОБА_3 ..

Відповідно до ч.1 ст.21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним і скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий, зокрема, органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Спірні правовідносини виникли між учасниками справи з приводу реалізації та захисту особою, в інтересах якої подано даний позов, її особистих майнових прав та інтересів, гарантованих Сімейним та Цивільним кодексами України.

Оскаржуване рішення хоч і прийняте суб`єктом владних повноважень, однак спрямоване на реалізацію приписів сімейного законодавства та впливає, насамперед, на особисті майнові права малолітньої особи, в інтересах якої подано позов.

Тобто, предметом спірних правовідносин є майнові права, а відтак спір має приватноправовий характер.

Така правова позиція відповідає позиції викладеної в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №496/4271/16-а.

За практикою Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України», суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Оскільки спір, що виник між сторонами, стосується питання щодо нерухомого майна, 21/100 частки будинку, а тому є цивільно-правовим і не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Отже, такий спір має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, з урахуванням правильної оцінки обставин справи та застосуванням норм матеріального та процесуального права дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Вербицька Н. В. Ступакова І.Г.