Справа № 127/15947/16-а
Суддя: Стеценко С.Г.
Дата ухвалення: 2020-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року

м. Київ

справа № 127/15947/16-а

адміністративне провадження № К/9901/42755/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Стеценка С.Г.,

суддів: Бучик А.Ю., Тацій Л.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в касаційному порядку адміністративну справу № 127/15947/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, Міністерства юстиції України

треті особи державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області Журавський Анатолій Туфількович, КП "Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації"

про скасування рішення

за касаційною скаргою Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 09 лютого 2017 року (головуючий суддя: Овсюк Є.М.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року (колегія у складі: головуючого судді Гонтарука В. М., суддів: Білої Л.М. Граб Л.С.), -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, Міністерства юстиції України, треті особи: державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області Журавський Анатолій Туфількович, КП "Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації", в якому просив: - визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Вінницького міського управління юстиції №28502286 від 29.02.2016 про державну реєстрацію його права власності на Ѕ частку домоволодіння по АДРЕСА_1 ; - зобов`язати Департамент адміністративних послуг зареєструвати право власності ОСОБА_1 на житловий будинок загальною площею 144,2 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 ; відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 6000 грн. за рахунок відповідача.

2. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 29.02.2016 Реєстраційною службою Вінницького міського управління юстиції прийнято рішення №28502286, яким зареєстровано право власності позивача на 1/2 частку домоволодіння по АДРЕСА_1 . Вважаючи рішення про реєстрацію за ним права власності на 1/2 частину будинку протиправним, позивач звернувся до суду з вимогою визнати його незаконним та скасувати, а також, з метою захисту свої порушених прав, зобов`язати Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради зареєструвати його право власності на цілий житловий будинок, загальною площею 144,2 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 . Крім того, позивач вважає, що йому діями відповідача, що призвели до довготривалого процесу реєстрації будинку, завдано моральну шкоду, яку він оцінив в розмірі 6 000 гривень.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 лютого 2017 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора Вінницького міського управління юстиції №28502286 від 29.02.2016 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 і зобов`язано Департамент адміністративних послуг зареєструвати право власності ОСОБА_1 на житловий будинок загальною площею 144,2 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 . В задоволенні позову по відшкодуванню моральної шкоди відмовлено.

4. Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 09 лютого 2017 року залишено без змін.

5. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що згідно постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 29.10.2015 року у справі №127/20882/15-ц, яка набула законної сили, припинено право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину будинку, позначеного літ. «А», загальною площею 89,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , в зв`язку з її знищенням.

Разом з тим, незважаючи на зазначене рішення суду відповідачем 29.02.2016 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності лише на 1/2 частку будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 17.12.2015 у справі №127/22648/15-а визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора № 22927902 від 16.07.2015 про відмову ОСОБА_1 в реєстрації права власності на житловий будинок та обов`язано Вінницьке міське управління юстиції повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 13.07.2015 за реєстраційним номером 12302089. Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що в даному випадку державним реєстратором було неправомірно здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 1/2 частки на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому суди не вбачають підстав для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження завдання йому моральної шкоди.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

6. У квітні 2017 року Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 09 лютого 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

7. Мотивуючи свої вимоги, скаржник зазначив про те, що суди при обґрунтуванні своїх рішень помилково вказують, що рішенням державного реєстратора від 29.02.2016 зареєстровано право власності на Ѕ частину будинку, а другого співвласника не існує, так як предметом реєстрації є не старий будинок, де співвласником був ОСОБА_2 , а новий будинок, де позивач являється єдиним власником. Садиба складається з двох житлових будинків і реєстрація права проводиться не на будинок, а на садибу, або частку садиби. Крім того, відомості про припинення права власності на Ѕ частку садиби не внесені до реєстру. Судами при розгляді справи, в порушення норм процесуального права, не було враховано документи, що містяться в матеріалах реєстраційної справи, яка витребовувалась в рамках даного провадження, з якої можливо встановити, що ще однією підставою реєстрації саме Ѕ частини будинку, загальною площею 192,7 кв.м. було наявність відкритого у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно розділу по АДРЕСА_1 на домоволодіння , що складається з двох житлових будинків з прибудовами, будівлями та спорудами, де співвласником є ОСОБА_4 , право власності за якою зареєстроване 24.06.2009, а не ОСОБА_2 (право власності якого припинено згідно з рішенням Вінницького міського суду від 29.10.2015). Також скаржник наголошує на тому, що здійснення державної реєстрації права власності належить до виключної компетенції державного реєстратора.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

8. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради.

9. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». З цієї дати набула чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

10. Згідно з підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень КАС України, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

11. На виконання вимог підпункту 7 пункту 1 Перехідних положень справа була передана до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

12. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2018, визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Гриців М.І., судді: Берназюк Я.О., Коваленко Н.В.

13. У зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Гриціва М.І., на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 12.06.2019 №726/0/78-19, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2019, визначено колегію суддів для розгляду цієї справи у складі головуючого судді Стеценка С.Г., суддів: Бучик А.Ю., Тацій Л.В.

14. Ухвалою Верховного Суду від 14.07.2020 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження з 15.07.2020.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

15. 01.11.1986 ОСОБА_1 уклав договір купівлі-продажу із ОСОБА_5 , згідно якого він придбав 1/2 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою : АДРЕСА_2. Рішенням Староміського райвиконкому № 200 від 15.07.1987 ОСОБА_1 надано дозвіл на будівництво нового будинку замість старого за адресою :

АДРЕСА_2. 16 . 31.03.1992 складено акт про прийняття індивідуального домоволодіння, на підставі якого новий житловий будинок по АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 13.05.1992 року вказаний об`єкт прийнято в експлуатацію, про що зроблено відмітку в технічному паспорті на вказаний житловий будинок.

17. 16.01.2008 ОСОБА_1 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0967 га, розташовану в АДРЕСА_1, з цільовим призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

18. В технічному паспорті, виготовленому після інвентаризації новозбудованого житлового будинку, є відмітка про спільну часткову власність та відомості про житловий будинок, який позначений на схематичному плані літерою «А» та в якому 1/2 частки належали сусіду-співвласнику ОСОБА_2

19. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.10.2015 року припинено право власності ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частку будинку, позначеного літ. «А», загальною площею 89,7 кв. м., по АДРЕСА_2 , в зв`язку з її знищенням.

20. Спадкоємець, син померлого сусіда, ОСОБА_6 прийняв спадщину та зареєстрував право власності у Державному реєстрі на успадкований після смерті батька будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , частка якого становить 100 % .

21. 13.07.2015 ОСОБА_1 звернувся до реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області з заявою про державну реєстрацію права власності на житловий будинок.

22. 16.07.2015 на вказану заяву державним реєстратором прав на нерухоме майно надано відповідь № 22927902, якою відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

23. Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 17.12.2015 у справі №127/22648/15-а визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора № 22927902 від 16.07.2015р. про відмову ОСОБА_1 в реєстрації права власності на житловий будинок. Зобов`язано Вінницьке міське управління юстиції повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 13.07.2015 за реєстраційним номером 12302089.

24. За результатами повторного розгляду заяви ОСОБА_1 державним реєстратором прав на нерухоме майно прийнято рішенням № 28502286 від 29.02.2016, яким вирішено: провести державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, спільна часткова, розмір частки Ѕ, на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за суб`єктом ОСОБА_1 .

25. Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду з даним позовом.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

26. Згідно із частиною другою статті 2 КАС (тут і далі - у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

27. За визначенням пункту 7 частини першої статті 3 КАС суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

28. Відповідно до частини другої статті 4 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

29. За правилами частини першої статті 17 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття цієї постанови) юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

30. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, іншого суб`єкта при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

31. Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів.

32. Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України, якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

33. На підставі аналізу наведених правових норм, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

34. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

35. У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене приватне право шляхом оскарження управлінських дій суб`єктів владних повноважень.

36. Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 805/4506/16-а, від 27 червня 2018 року у справі № 815/6945/16.

37. Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

38. Одним зі способів захисту цивільного права є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини першої статті 16 ЦК України).

39. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на дату звернення позивача до суду) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

40. У справі, яка розглядається, позивач ОСОБА_1 мотивував вимоги своєї позовної заяви тим, що оскаржуване рішення відповідача про реєстрацію за ним права власності на 1/2 частину будинку є протиправним, оскільки маючи у власності з 1992 року окремий житловий будинок загальною площею 144,2 кв.м., він отримав документ про реєстрацію права власності на Ѕ частку площею 192,7 кв.м.

41. Тобто у цій справі позивач просить захистити свій майновий інтерес шляхом скасування рішення Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, яким, на його думку, протиправно зареєстровано за ним Ѕ частку домоволодіння, а не увесь житловий будинок зальною площею 144,2 кв.м., а тому спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

42. Аналіз зазначених фактичних обставин справи дає підстави вважати, що оскаржуваним реєстраційним діям передує невирішений спір між його учасниками про право цивільне, а саме між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , який є спадкоємцем померлого ОСОБА_2 , який був співвласником спірного будинку, а також ОСОБА_4 , яка, за словами скаржника, також є співвласницею спірного домоволодіння. Отже, у межах розгляду справи в порядку цивільного провадження можуть бути розв`язані й питання, пов`язані з державною реєстрацією житлового будинку.

43. У постанові від 05 грудня 2018 року (справа №757/1660/17-ц) Велика Палата Верховного Суду сформувала висновок, відповідно до якого «… розгляд одного спору про право на нерухоме майно або про його обтяження чи вирішення цього спору за правилами цивільного або господарського судочинства не є підставою вважати публічно-правовим і розглядати за правилами адміністративного судочинства інший спір - про скасування рішення чи запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно або його обтяження, прийнятого державним реєстратором чи внесеного ним до відповідного державного реєстру на користь одного з учасників цивільної або господарської справи під час її розгляду чи після її вирішення. Ці спори залежно від суб`єктного складу теж мають розглядатися за правилами цивільного або господарського судочинства.».

44. Отже, суди попередніх інстанцій, враховуючи суть спірних правовідносин, помилково дійшли висновку про розгляд справи в порядку адміністративного судочинства, оскільки у цих спірних правовідносинах існує спір про право щодо права власності на житловий будинок.

45. Таким чином, спірні правовідносини мають приватноправовий характер, оскільки позивач звернувся за захистом майнового права на житловий будинок. Отже, цей спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

46. Ураховуючи викладене, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, дійшов висновку, що заявлений спір не є публічно-правовим, не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі.

47. Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

48. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановлений законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом». У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

49. Отже, поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

50. Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції.

51. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2018 року у справі №816/389/15-а (провадження №11-608апп18).

52. Відповідно до статті 354 КАС суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, установлених відповідно статтями 238, 240 КАС. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

53. Пунктом 5 частини першої статті 349 цього Кодексу передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі.

54. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

55. Враховуючи викладене, судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі.

56. За частиною третьою статті 354 КАС України в редакції Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) у разі закриття судом касаційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 цього Кодексу суд за заявою позивача постановляє в порядку письмового провадження ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків закриття провадження щодо кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, чи передачі справи частково на новий розгляд або для продовження розгляду. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

57. Порядок роз`яснення позивачеві права звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови унормований положенням ч. 1 ст. 239 КАС України в редакції Закону №460-IX. Стаття 239 КАС передбачає саме наслідки закриття провадження у справі, тобто пов`язується із результатом розгляду, в даному випадку, касаційної скарги.

58. Отже, оскільки процесуальні наслідки у вигляді права на подачу заяви про направлення справи за встановленою юрисдикцією, виникають у позивача після розгляду касаційної скарги, в цій частині застосуванню підлягають ст. 239 та 354 КАС України в редакції Закону №460-IX.

59. Наведені положення в контексті ухваленого рішення у цій справі зумовлюють право позивача на подання відповідної заяви до Верховного Суду, за результатами розгляду якої справа має бути скерована до відповідного суду першої інстанції, який своєю чергою за положеннями частини першої статті 185 Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону № 460-IX перевіряє наявність підстав для залишення позовної заяви без руху відповідно до вимог цивільного процесуального закону, чинного на дату подання позовної заяви.

60. З огляду на викладене, керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року №460-ІХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", статтями 341- 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради задовольнити частково.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 09 лютого 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, Міністерства юстиції України, треті особи: Державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області Журавський Анатолій Туфількович, КП "Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації" про скасування рішення - закрити.

Роз`яснити, що спір може бути розглянуто за правилами цивільного судочинства, відтак ОСОБА_1 має право звернутися протягом 10 днів з дня отримання відповідної постанови до Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіС.Г. Стеценко А.Ю. Бучик Л.В. Тацій