Справа № 826/9901/16
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2020-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

15 липня 2020 року м. Київ№ 826/9901/16
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., питання про закриття провадження в адміністративній справі:

за позовом ОСОБА_1
до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк" "Фінанси та Кредит" Чернявської Олени Степанівни
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявської Олени Степанівни про визнання протиправними бездіяльності та рішення щодо не включення ОСОБА_1 до переліку та загального реєстру кредиторів AT «Банк «Фінанси та Кредит», які мають право на відшкодування коштів за вкладами відповідно до сг. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та зобов`язання включити ОСОБА_1 до загального реєстру кредиторів AT «Банк «Фінанси та Кредит» та здійснити відшкодування коштів за вкладом Позивача у сумі залишку неповернутого грошового вкладу в іноземній валюті в розмірі 2 261,91 доларів США.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.07.2016 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.02.2017 року зупинено провадження у справі до прийняття рішення Конституційним судом України щодо конституційності Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.04.2020 поновлено провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 16.01.2015 між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Банк « Фінанси та Кредит» було укладено Договір № 300937/4673/07-15 про банківським строковим вклад (депозит) « Блискуча сімка» на суму 10 248,22 доларів CLL1A на строк з 16.01.2015 по 16.04.2015 включно.

Відповідно до п. 1.1 Договору Клієнт вносить, а Банк приймає грошові кошти в доларах США на депозитний рахунок НОМЕР_2 у сумі 10 248,22 доларів США (десять тисяч двісті сорок вісім доларів США 22 центи).

Позивач передала в управління Відповідача грошові кошти у сумі 10 248,22 доларів США (десять тисяч двісті сорок вісім доларів США 22 центи), що підтверджується меморіальним валютним ордером № 15190108 від 16.01.2015 року із мастичним штампом банку.

Пунктом 2.2 Договору зазначено, що після внесення Клієнтом грошових коштів, визначених у п.1.1 цього Договору, Банк має право використовувати залучені від Клієнта кошти.

Відповідно до п. 1.1 Договору строк дії вкладу з 16.01.2015 р. по 16.04.2015 р. включно.

Відповідно до п. 1.2 Договору за час користування коштами вкладу протягом його строку Банк нараховує і виплачує Клієнту проценти за відповідними ставками, вказаними в даному пункті.

Згідно п.2.1 Договору нарахування процентів за вкладом за ставками, визначеними п.1.2 цього Договору, проводяться від дня, наступного за днем надходження вкладу у Банк, до дня, який передує його поверненню Клієнту або списанню з рахунка Клієнта. Проценти зараховуються на рахунок НОМЕР_3.

09.04.2015р., Клієнт та Банк уклали Додаткову угоду № 1 до Договору-заяви № 300937/4673/07-15 від 16.01.2015р. про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К «Стандарт» в іноземній валюті (далі - Додаткова угода).

Згідно п.1 Додаткової угоди Сторони домовились продовжити строк розміщення грошових коштів у сумі 10 248,22 доларів США (десять тисяч двісті сорок вісім доларів США 22 центи) на Вкладному рахунку № НОМЕР_1 на період з 10.04.2015р. по 09.10.2015р. включно. За час користування коштами Вкладу протягом періоду з 10.04.2015р. по 09.10.2015р., на який продовжено розміщення Вкладу, Банк нараховує і виплачує Вкладникові проценти за ставкою 7% річних.

Відповідно до п. 3 Додаткової угоди інші умови Договору-заяви, які не врегульовані цією Додатковою угодою, залишаються незмінними, та Сторони підтверджують по ним свої зобов`язання.

16.01.2015, 12.03.2015, 20.07.2015 позивачка зверталася із листами-вимогами про розірвання договору та повернення коштів з депозитного рахунку та нарахованих процентів, шляхом видачі їх готівкою.

04.03.2016 позивачка звернулася до Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації AT «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» Чернявській О.С. із заявою про включення її до реєстру кредиторів (вх. № 2174-г від 04.03.2016), однак листом від № 3-037120/4570 від 31.03.2016 їй було відмовлено у включенні її до реєстру кредиторів.

У зв`язку із невключенням ОСОБА_1 до реєстру кредиторів, вважаючи своє право порушеним, останній звернувся із даним позовом до суду.

Дослідивши спірні правовідносини та надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (установлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За змістом ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, передбаченими ч. 2 ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» серед яких, зокрема, акумулювання коштів, отриманих із джерел, визначених ст. 19 цього Закону; здійснення регулювання участі банків у системі гарантування вкладів фізичних осіб; здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організація відчуження активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Відповідно до ч. 5 ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом.

За приписами ч. 1 ст. 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, за змістом наведених правових норм на Фонд, який є юридичною особою публічного права, покладено функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Зі свого боку, уповноважена особа Фонду виконує від його імені делеговані Фондом повноваження щодо забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Як вбачається із матеріалів справи, правовідносини щодо яких виник спір, стосуються дій уповноваженої особи Фонду щодо невключення кредиторських вимог позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів, зобов`язання внести зміни до зазначеного реєстру та подання цих змін до Фонду гарантування для затвердження.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до положень ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до положень ч.1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (п.2 ч.1 ст.4).

Отже, правовідносини, щодо яких виник спір, обумовлені наявністю кредиторських вимог (майнових вимог фізичної особи до суб`єкта господарювання - банку, що ліквідується), які задовольняються у порядку черговості, визначеної ст.52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та продажу майна банку.

Повноваження уповноваженої особи Фонду щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів та внесення змін до цього реєстру визначені у п.4 ч.1 ст.48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Повноваження Фонду як ліквідатора, що закріплені у ч.1 ст.48 наведеного Закону збігаються за змістом із повноваженнями розпорядника майна у справі про банкрутство, які закріплені у ч.3, 5 ст.22 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до ч.1 ст.52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів. У другій черзі задовольняються грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов`язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. У сьомій черзі задовольняються вимоги інших вкладників, які не є пов`язаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов`язаними особами банку.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основні функції Фонду мають як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і такі, що не містять владної складової, а спрямовані на здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом тимчасової адміністрації та ліквідації.

Оскільки лише Фонду за законом доручено забезпечувати відновлення платоспроможності банку або підготовку його до ліквідації, а спірні правовідносини випливають і зобов`язань банку перед позивачем, уповноважена особа Фонду та Фонд діють як представники сторони договірних відносин.

З вищевказаного слідує, що правовідносини, щодо яких виник спір, обумовлені наявністю кредиторських вимог (майнових вимог фізичної особи до суб`єкта господарювання - банку, що ліквідується), які задовольняються у порядку черговості, визначеної ст. 52 Закону № 4452-VI, за рахунок коштів, одержаних у наслідок ліквідації та продажу майна банку.

Аналогічна позиція викладене у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/7532/16 та у постанові від 23.05. 2018 у справі № 811/568/16

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що даний спір не є публічно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а належить до цивільної юрисдикції.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, з урахуванням правової позиції наведеній у постанові Великої Палати Верховного Суду, спірні правовідносини підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що "фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Відповідно до ч.1 ст.238 Кодексу адміністративного судочинства Українини суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.239 Кодексу адміністративного судочинства України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

За результатом розгляду справи суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у адміністративній справі, оскільки спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Роз`яснити, що позивач має право звернутися із даним позовом до суду цивільної юрисдикції.

Підстави для розподілу чи присудження судових витрати за правилами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 19, 77, 90, 139, 238-239, 241-244, 248, 256, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Провадження в справі №826/9901/16 за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявської Олени Степанівни про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - закрити.

Ухвала набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції порядку та в строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур