Справа № 826/13400/17
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.

за участю секретаря судового засідання Білоус А.С.

представник позивача: не з`явився;

представника відповідача: Дубенка В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод модифікованих жирів» до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.07.2017 р. № ,

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод модифікованих жирів" (далі - позивач та/або ТОВ "Завод модифікованих жирів") з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - відповідач та/або контролюючий орган), в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 13.07.2017 року, прийняте Офісом великих платників податків ДФС.

Позивач вказує, що контролюючим органом при здійсненні позапланової перевірки не було враховано ті обставини, що в оренду позивачем надавалися не всі основні засоби підприємства, а лише частина, з огляду на що нарахування відповідачем суми ПДВ 20% на різницю в сумі 3 161 542,98 грн., як на різницю між реалізацією і собівартістю у розмірі 632 308,60 грн є безпідставним.

Також позивач стверджує, що контролюючим органом не було враховано положення пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14, п. 189.9 ст. 189 Податкового кодексу України, а тому висновок відповідача про порушення ТОВ "Завод модифікованих жирів" п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України є необґрунтованим.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.01.2020 р. позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 13.07.2017 року, прийняте Офісом великих платників податків ДФС в частині збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю "Завод модифікованих жирів" грошових зобов`язань за платежем податок на додану вартість за основним грошовим зобов`язанням в розмірі 632 308,21 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 158 077,05 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове, яким в цій частині відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки не враховано, що до складу собівартості послуг та оренди платником віднесено амортизацію всіх основних засобів в сумі 6 565 111,42 грн, а не тільки основних засобів переданих в оренду згідно із додатку № 1 в сумі 3 202 220,25 грн, що свідчить про використання всіх основних засобів в господарській діяльності підприємства при наданні послуг оренди.

Позивач не скористався своїм правом та не подав у встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу. В судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Про причини неявки в судове засідання не повідомив.

Зважаючи на те, що явка представника позивача в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів, заслухавши думку представника апелянта, ухвалила здійснювати подальший розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

У відповідності до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України та направлень від 11.05.2017 року №313-316 Офісом великих платників податків ДФС проведено позапланову перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод модифікованих жирів», за наслідком якої складено акт перевірки від 21.06.2017 року №1398/28-14-04/31400118 «Про результати позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 05.05.2017 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 05.05.2017 року» (далі - акт перевірки).

В ході її проведення встановлено порушення позивачем:

1. пп. 14.1.138 п. 14.1 ст. 14, п. 138.2, п. 138.3 ст. 138 Податкового кодексу України, що призвело до завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування на загальну суму 5 427 152 грн та заниження податку на прибуток на прибуток на загальну суму 28 542 грн за 2016 рік;

2. п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 701 032 грн, в тому числі по періодам: за січень 2015 рік - 48 950 грн, за лютий 2015 рік - 48 942 грн, за березень 2015 рік - 76 293 грн, за квітень 2015 рік - 50 424 грн, за травень 2015 рік - 50 397 грн, за червень 2015 рік - 50 667 грн, за липень 2015 рік - 50 593 грн, за серпень 2015 рік - 521 714 грн, за вересень 2015 рік - 120 874 грн, за жовтень 2015 рік - 50 477 грн, за листопад 2015 рік - 50 477 грн, за грудень 2015 рік - 50 766 грн.

13.07.2017 р. Офісом великих платників податків ДФС прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Завод модифікованих жирів» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податковим зобов`язаннями у розмірі 701 302 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 175 258 грн.

Позивачем в порядку адміністративного оскарження подано скаргу, за наслідком розгляду якої, рішенням Державної фіскальної служби України від 21.09.2017 року №21087/6/99-99-1101-02-25 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод модифікованих жирів» залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 13.07.2017 року залишено без змін.

Позивач, не погоджуючись із оскаржуваним рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод модифікованих жирів» надавалися в оренду не всі основні засоби, а лише їх частина, що підтверджується первинними документами. Суд першої інстанції зазначив, що відображення позивачем амортизації основних засобів (тих, які здавалися в оренду, та тих, які використовувалися в господарській діяльності підприємства) шляхом віднесення на 903 субрахунок суперечить положенням Інструкції та свідчить про порушення позивачем застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, однак не вказує на наявність складу податкового правопорушення, зокрема п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить із наступного.

Підпунктом 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно ч. 1 ст. 283 Господарського кодекс України (далі - ГК України) за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ) (ч. 2 ст. 283 ГК України).

В свою чергу, ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (ч. 1 с. 206 ЦК України).

Підпунктом 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами.

З вказаного слідує, що надання юридичною особою іншій юридичній особі в оренду майна здійснюється на підставі укладеного між ними письмового договору оренди.

Судом першої інстанції встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод модифікованих жирів» та Публічним акціонерним товариством «Державний експертно-імпортний банк України» укладено договір про оренду приміщення № 480 від 01.01.2015 р., згідно умов якого орендодавець надає, а орендар отримує в строкове, платне користування частину приміщення, надалі "Приміщення", загальною площею 1 (один) м2, що знаходить на першому поверсі будівлі, яка розташована за адресою: м. Кіровоград, проспект Промисловий, б. 14 для встановлення банківського терміналу по видачі готівкових коштів із використанням пластикових карток міжнародних платіжних систем, надалі «Банкомат» (далі - договір №480).

На виконання зазначеного договору сторонами складено акт приймання-передачі приміщення від 01.01.2015 р., який є додатком № 1 до договору №480 від 01.01.2015 р.

Також, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод модифікованих жирів» та Приватним акціонерним товариством «Креатив» укладено договір оренди майна № 2427 від 01.07.2011 р., згідно умов якого орендодавець зобов`язується прийняти у тимчасове оплатне користування комплекс будівель та майно згідно з додатком № 1 до цього договору, яке є власністю орендодавця та розташоване за адресою: 25014, м. Кіровоград, проспект Промисловий, 14, (іменоване надалі "Майно") для використання згідно його цільового призначення (промислове використання) та сплачувати орендодавця оренду плату (далі - договір №2427).

Окрім цього, сторонами підписано додаток № 1 від 01.07.2011 р. до договору оренди майна № 2427 від 01.07.2011 р., яким визначено найменування майна, що орендується.

11.12.2013 р. між позивачем та Приватним акціонерним товариством «Креатив» укладено додаткову угоду до договору № 2427 оренди майна від 01.07.2011 року (далі - додаткова угода).

Водночас, сторонами складено та підписано акт приймання-передачі до договору оренди майна №2427 від 01.07.2011 року.

30.06.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод модифікованих жирів» та Приватним акціонерним товариством «Креатив» укладено додаткову угоду до договору №2427 оренди майна від 01.07.2011 р.

Факт укладання зазначених договорів контролюючим органом не заперечувався.

Згідно розрахунку амортизації основних засобів (бухгалтерський облік) загальна сума амортизації за 2015 рік всіх основних засобів склала 6 425 358,87 грн.

Відповідно до аналізу рахунку 903 за 2015 рік оборот складає 6 562 111,42 грн.

Як вже зазначалося судом вище, Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод модифікованих жирів» у 2015 році віднесено до доходу від реалізації робіт і послуг (рахунок 703) суму реалізації послуг оренди власного нерухомого майна та обладнання у розмірі 3 400 568 грн, тоді як собівартість реалізованих робіт і послуг (нарахована амортизація) склала 6 562 111 грн.

Контролюючим органом в акті перевірки вказано, що по рахунку 703 «Дохід від реалізації робіт, послуг» позивачем відображалося виключно доходи від надання в оренду майнового комплексу, а по рахунку 903 "Собівартість реалізованих робіт та послуг" - амортизаційні нарахування переданих в оренду основних засобів.

Між тим, у відзиві на позовну заяву контролюючий орган вказував, що позивачем до складу собівартості з оренди віднесено амортизацію всіх основних засобів в сумі 6 562 111,42 грн., а не тільки основних засобів переданих в оренду згідно додатку №1 в сумі 3 202 220,25 грн., що свідчить про використання всіх основних засобів в господарської діяльності.

Суд першої інстанції не погодився із такими доводами відповідача, оскільки матеріалами справи підтверджено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод модифікованих жирів» надавалися в оренду не всі основні засоби, а лише їх частина, що підтверджується первинним документами, які вказані судом вище.

Таким чином, з урахуванням наведеного, за відсутності інших договорів оренди, а ніж ті, що вказані судом вище, стверджувати про використання позивачем у своїй господарській діяльності всіх основних засобів виключно на підставі їх обліку на бухгалтерських рахунках 903 та реалізації Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод модифікованих жирів» послуг для ПрАТ «Креатив» та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк», за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 рік нижче їх виробничої собівартості не вбачається за можливе, а тому доводи контролюючого органу в цій частині є такими, що не підтверджені належними та достатніми доказами.

Крім цього, при вирішення спору по суті суд враховує, що згідно наданих пояснень Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод модифікованих жирів» сума амортизації переданих в оренду основних засобів у розмірі 3 202 220,25 грн не перевищує суму доходу отриманого від оренди таких основних засобів, що становить 3 400 568,44 грн.

Що ж стосується посилань відповідача на Інструкцію про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 року №291, як на підтвердження встановленого в ході позапланової перевірки допущених ТОВ "Завод модифікованих жирів" порушень податкового законодавства, суд першої інстанції зазначив наступне.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV (далі - Закон №996-XIV).

За визначенням наведеним у ст. 1 Закону № 996-XIV бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону № 996-XIV питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів (ч. 3 ст. 8 Закону № 996-XIV).

Згідно приписів ч. 5 ст. 8 Закону № 996-XIV підприємство самостійно: визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку; може виділяти на окремий баланс філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які зобов`язані вести бухгалтерський облік, з наступним включенням їх показників до фінансової звітності підприємства; визначає доцільність застосування міжнародних стандартів (крім випадків, коли обов`язковість застосування міжнародних стандартів визначена законодавством).

Наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 року №291, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.12.1999 року за №892/4185 затверджено План рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організації, який застосовується підприємствами, організаціями та іншими юридичними особами (крім банків і бюджетних установ) незалежно від форм власності, організаційно-правових форм і видів діяльності, а також виділених на окремий баланс філій, відділень та інших відособлених підрозділів юридичних осіб (далі - підприємства) (далі - План рахунків).

Відповідно до Плану рахунків субрахунки до синтетичних рахунків уводяться підприємствами самостійно, виходячи з потреб управління, контролю, аналізу та звітності.

Також, Наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 року №291, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.12.1999 року за №893/4186 затверджено Інструкцію про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій (далі - Інструкція), встановлює призначення і порядок ведення рахунків бухгалтерського обліку для узагальнення методом подвійного запису інформації про наявність і рух активів, капіталу, зобов`язань та факти фінансово-господарської діяльності підприємств, організацій та інших юридичних осіб (крім банків, бюджетних установ та підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності) незалежно від форм власності, організаційно-правових форм і видів діяльності, а також виділених на окремий баланс філій, відділень та інших відособлених підрозділів юридичних осіб (далі - підприємства). Ведення позабалансових рахунків здійснюється за простою системою (без застосування методу подвійного запису).

Згідно розділу I "Загальні положення" Інструкції план рахунків бухгалтерського обліку є переліком рахунків і схем реєстрації та групування на них фактів фінансово-господарської діяльності (кореспонденція рахунків) у бухгалтерському обліку. У ньому за десятковою системою наведені коди (номери) й найменування синтетичних рахунків (рахунків першого порядку) й субрахунків (рахунків другого порядку). Першою цифрою коду визначено клас рахунків, другою - номер синтетичного рахунку, третьою - номер субрахунку. Контирування документів первинного обліку, ведення регістрів бухгалтерського обліку здійснюється із застосуванням, щонайменше, коду класу й коду синтетичного рахунку.

Субрахунки використовуються підприємствами, виходячи з потреб управління, контролю, аналізу й звітності та можуть ними доповнюватися введенням нових субрахунків (рахунків другого, третього порядків) із збереженням кодів (номерів) субрахунків цього Плану рахунків. Порядок ведення аналітичного обліку та кореспонденції рахунків, що не наведена в Інструкції, встановлюється підприємством, виходячи з норм цієї Інструкції, положень (стандартів) бухгалтерського обліку, інших нормативно-правових актів з бухгалтерського обліку та управлінських потреб.

Згідно Інструкції рахунок 90 "Собівартість реалізації" призначено для узагальнення інформації про собівартість реалізованої готової продукції, товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

За дебетом рахунку 90 "Собівартість реалізації" відображається виробнича собівартість реалізованої готової продукції, робіт, послуг; фактична собівартість реалізованих товарів (без торгових націнок), страхові виплати відповідно до договорів страхування, за кредитом - списання в порядку закриття дебетових оборотів на рахунок 79 "Фінансові результати". За дебетом цього рахунку підприємства, які здійснюють діяльність з випуску та проведення лотерей на території України, відображають створення (формування) забезпечення призового фонду (резерву виплат) і резерву, що покриває суму джек-поту, не забезпечену сплатою участі у лотереї.

На вказану рахунку відображається, зокрема виробнича собівартість реалізованої готової продукції, робіт, послуг.

При цьому, адміністративні витрати, витрати на збут та інші операційні витрати не включаються до складу виробничої собівартості готової та реалізованої продукції, а тому інформація про такі витрати узагальнюється на рахунках обліку витрат звітного періоду, серед іншого, 94 "Інші витрати операційної діяльності".

Колегія суддів зауважує, що здаючи майно в операційну оренду, орендодавець отримує дохід у вигляді орендних платежів.

Якщо ж надання в оренду майна є основним видом діяльності підприємства, дохід у вигляді орендної плати відображають за кредитом субрахунку 703 «Дохід від реалізації робіт і послуг».

Амортизацію переданих в оренду необоротних активів орендодавець нараховує за правилами, встановленими для таких активів. Тобто амортизаційні відрахування за об`єктом операційної оренди відображають на рахунку 13 «Знос (амортизація) необоротних активів». Нараховану амортизацію включають до витрат. При цьому відображення в бухобліку таких витрат залежить від того, чи є надання майна в оренду основним видом діяльності підприємства.

Так, якщо оренда - основний вид діяльності, суми нарахованої амортизації відображають за дебетом рахунка 23 «Виробництво», формуючи собівартість орендних послуг.

Якщо ж оренда основним видом діяльності не є, амортизацію включають до складу інших операційних витрат (дебет субрахунку 949).

Зважаючи на те, що здавання в оренду приміщень не є основним видом діяльності позивача, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що адміністративні витрати, витрати на збут та інші операційні витрати не включаються до складу виробничої собівартості готової та реалізованої продукції, а тому інформація про такі витрати узагальнюється на рахунках обліку витрат звітного періоду - 92 "Адміністративні витрати", 93 "Витрати на збут", 94 "Інші витрати операційної діяльності".

Аналіз зазначеного дає суду підстави дійти висновку, що рахунок 90 "Собівартість реалізації" призначено для узагальнення інформації про собівартість реалізованої готової продукції, товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

У додаткових поясненнях позивач зазначає, що в бухгалтерському обліку ТОВ "Завод модифікованих жирів" вся сума амортизації основних засобів (тих, які здавалися в оренду, та тих, які використовувалися в господарській діяльності підприємства) віднесена на 903 субрахунок. Така система обліку, відповідно до пояснень позивача була введена для коректного розрахунку собівартості реалізованої продукції та послуг та для управлінських звітів компаній групи. Сума амортизації не розподілялась по субрахункам собівартості.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що вказане суперечить положенням Інструкції та свідчить про порушення позивачем застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, однак не вказує на наявність складу податкового правопорушення, зокрема порушення ним п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України.

В контексті вищевикладеного, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про відсутність з боку ТОВ "Завод модифікованих жирів" порушень п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України, що є підставою для скасування податкового повідомлення-рішення № від 13.07.2017 року, прийняте Офісом великих платників податків ДФС в частині збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю «Завод модифікованих жирів» грошових зобов`язань за платежем податок на додану вартість за основним грошовим зобов`язанням в розмірі 632 308,21грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 158 077,05грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не є предметом оскарження, а тому його висновки в цій частині не підлягають оцінці в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в запереченні на позовну заяву, з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 244, 250, 257, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О. Костюк

О.Є. Пилипенко

Повний текст постанови виготовлено 15.07.2020 р.