Справа № 308/11434/19
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2020-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 рокуЛьвівСправа № 308/11434/19 пров. № А/857/4688/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Улицького В.З.,

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління муніципальної варти Ужгородської міської ради на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 березня 2020 року у справі №308/11434/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора з паркування управління муніципальної варти Ужгородської міської ради Мотички Юрія Васильовича про скасування постанови (головуючий суддя першої інстанції Деметрадзе Т.Р., місце ухвалення м. Ужгород),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора з паркування управління муніципальної варти Ужгородської міської ради Мотичка Ю.В. про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії УВ №119615 від 23.09.2019 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що постановою інспектора з паркування управління муніципальної варти Ужгородської міської ради Мотичка Ю.В. від 23.09.2019 року серії УВ №119615, позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. В даній постанові зазначено, що 23.08.2019 року о 11 год. 02 хв., в м. Ужгород, по вул. Перемоги, 11А, водій ОСОБА_1 , здійснив зупинку транспортного засобу «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті та створив суттєве перешкоджання дорожньому руху, чим порушив п. 15.9 «ґ» ПДР України. Позивач вважає постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки факти, викладені в ній, не відповідають дійсності. Вказує, що на момент складання постанови, ніяких обмежувальних знаків на місці його зупинки не було, дорожня розмітка, яка б забороняла там зупинку була відсутня, а тому інспектор при винесенні постанови не мав підстав для складання такої.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 березня 2020 року позов задоволено частково. Скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення серії УВ №119615 від 23.09.2019 року, а провадження по справі закрито. В іншій частині вимог відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, Управління муніципальної варти Ужгородської міської ради подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права та невірним встановленням обставин у справі. Доводи апелянта зводяться до того, що автомобіль, який належить позивачу, знаходився саме на перехресті в місті злиття вулиці Перемоги - Новака, а не як зазначає позивач біля будинку по вул. Перемоги, 11/а, навпроти «Укрсиббанку». Так, 23.09.2019 року інспектором з паркування управління муніципальної варти було зафіксовано транспортний засіб «Шевролет-Авео» номерний знак НОМЕР_1 в момент вчинення адміністративного правопорушення, а саме водій якого по вул. Перемоги, 11а здійснив зупинку на перехресті та створив суттєве перешкоджання дорожнього руху, чим порушив п.15.9 «г» ПДР України. Оскільки водій вищевказаного транспортного засобу був відсутній на місці вчинення правопорушення, в момент виявлення такого інспектором, таке порушення було зафіксовано у режимі фотозйомки, тому ним було складено повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності УВ №119615 від 23.09.2019 року, яке було залишено на лобовому склі цього автомобіля. Звернув увагу суду на те, що у повідомленні про притягнення до адміністративної відповідальності наявні відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, а саме https://www.varta.rada-uzhgorod.gov.ua, на якому особа могла ознайомитися із зображенням транспортного засобу в момент вчинення правопорушення, ідентифікатор для доступу - серія і номер повідомлення. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Крім того, позивачем подано клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що постановою серії УВ №119615 від 23.09.2019 року на позивача було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково з тих підстав, що постанова відповідача про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП є незаконною та винесеною з порушенням норм чинного законодавства.

Проте апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції невірними з огляду на наступне.

Як слідує із позовної заяви ОСОБА_1 , що він звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора з паркування управління муніципальної варти Ужгородської міської ради Мотичка Ю.В. про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії УВ №119615 від 23.09.2019 року.

Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 3 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Відповідно до ст. 219 КУпАП, виконавчі комітети (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчі органи, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 92, 99 (якщо правопорушення вчинено громадянином), статтею 104, частинами першою, третьою та шостою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів у межах відповідного населеного пункту, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), статтями 127-2, 141, 142, 152, частинами першою - п`ятою та восьмою статті 152-1, статтею 159, статтею 175-1 (за порушення, вчинені у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтею 179, статтею 180 (крім справ щодо батьків неповнолітніх або осіб, які їх замінюють), частиною четвертою статті 181, частиною першою статті 182, статтями 183, 197, 198 цього Кодексу.

Від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою і шостою статті 122, частинами першою, другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування.

З аналізу вказаних норм, суд дійшов висновку, що, розгляд справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч. 3 ст. 122 КпАП України, відноситься до компетенції виконавчих комітетів (виконавчих органів) сільських, селищних, міських рад. Інспектори з паркування мають право накладати адміністративні стягнення та розглядають справи про адміністративні правопорушення від імені цих органів, однак не можуть виступати самостійними суб`єктами владних повноважень, тобто окремо від державного органу, посадовою особою якого вони є, приймаючи одноособові рішення.

Таким чином, належним відповідачем у справі щодо оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, повинен бути відповідний орган, у даній справі Управління муніципальної варти Ужгородської міської ради.

Проте, розглядуваний адміністративний позов позивачем заявлено до інспектора з паркування управління муніципальної варти Ужгородської міської ради Мотички Юрія Васильовича, тобто до неналежного відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Таким чином з наведених норм слідує, що можливість заміни неналежного відповідача може бути здійснена виключно судом першої інстанції.

Отже, враховуючи, що адміністративний позов заявлено до неналежного відповідача та з врахуванням відсутності в суду апеляційної інстанції можливості замінити його належним відповідачем, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, який заявлений до неналежного відповідача.

Вказана правова позицію також була висловлена Верховним Судом у постанові від 26.12.2019р. у справі №724/716/16-а.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вказані вище обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову з наведених вище підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвали нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню та апеляційним судом приймається нова постанова про відмову у задоволенні позову з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління муніципальної варти Ужгородської міської ради задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 березня 2020 року у справі №308/11434/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
В. З. Улицький