Справа № 260/1882/20
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2020-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 липня 2020 року м. Ужгород№ 260/1882/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Калинич Я.М.,

при секретарі судового засідання - Попович М.М.,

за участю:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - Фурт С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Закарпатській області), в якому просить: 1. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо зменшення основного розміру пенсії за вислугу років 29 років 8 місяців 5 днів під час її перерахунку з 77% від відповідних сум грошового забезпечення на 70%. 2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити з 01 січня 2018 року перерахунок пенсії за вислугу років 29 років 8 місяців 5 днів в розмірі 77% від відповідних сум грошового забезпечення. 3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області виплатити ОСОБА_1 різницю між нарахованою йому та отриманою ним пенсією за період з 1 січня 2018 року по день, з якого почнеться виплата перерахованої йому у п.2 пенсії за вислугу років.

Позовні вимоги мотивовані наступним. Позивач зазначає, що до 31 грудня 2017 року отримував пенсію у розмірі 77% грошового забезпечення. Після звільнення з органів Служби безпеки України, позивачу була призначена пенсія за вислугу років відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 90% грошового забезпечення. Проте на виконання вимог Постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 р. у березні 2018 року відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача та самовільно зменшив основний розмір такої до 70% грошового забезпечення. Такі дії відповідача позивач вважає протиправними, оскільки вони порушують конституційний принцип незворотності дії нормативно-правових актів у часі, а тому вважає, що положення ст. 13 можуть застосовуватися тільки у разі первинного призначення пенсії, а не її перерахунку.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Відповідач позов не визнає. У відзиві на позовну заяву (вх. №12353 від 12.06.2020) представник відповідача зазначає, що позивачу з 23.04.2018 року на підставі його особистої заяви щодо переведення його пенсії з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», призначено пенсію за вислугу років. Основний розмір пенсії позивача становить 70% грошового забезпечення. Отже, відбувся перехід з одного виду пенсії на іншій на підставі особистої заяви позивача. На підставі наведеного, представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити повністю.

17 червня 2020 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач зазначає, що перехід із одного виду пенсійного забезпечення на інший, це право громадянина, яке надано чинним законодавством України і воно не може коригувати первинні складові враховані при звільненні на пенсію військовослужбовця, а при перерахунку пенсії військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Просив суд такі задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву та просила відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення сторін в судовому засіданні, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору та пенсійну справу позивача, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

За матеріалами пенсійної справи, ОСОБА_1 з 07.10.1999 року призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону №2262 в розмірі 77% грошового забезпечення (вислуга років 29).

Відповідно до посвідчення серії СБ НОМЕР_2 від 22.09.2008, позивач є ветераном військової служби.

В серпні 2009 року ОСОБА_1 перейшов на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та станом на 01.12.2017 року отримував пенсію у розмірі 5925,15 грн.

23.04.2018 року позивач подав до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області заяву про призначення/перерахунок пенсії, в якій просив призначити, перерахувати, поновити пенсію: за вислугу років.

Згідно з протоколом за пенсійною справою (СБУ) від 01.05.2018 року позивачу призначено пенсію за вислугу років основний розмір пенсії позивача за вислугою років становить 70% грошового забезпечення.

03.04.2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про проведення перерахунку пенсії, виходячи зі встановленого розміру пенсії на момент її призначення, а саме з вислугу років 29 років, що становить 77%.

Листом від 04.05.2020 року №783-791/Ш-02/8-0700/20 ГУ ПФУ в Закарпатській області повідомило позивача про те, що підстав для проведення перерахунку пенсії відповідно до ст. 63 Закону, на момент звернення позивача, немає.

Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо обчислення при переведенні на інший вид пенсії розміру пенсії за вислугу років, виходячи з 70% сум грошового забезпечення, у зв`язку чим звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи даний спір, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно з ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

За змістом ч. 5 ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Питання пов`язані з реалізацією права на соціальний захист неодноразово розглядав і Конституційний Суд України та сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

На момент первинного призначення пенсії позивача (07.10.1999 р.) останньому Управлінням СБУ в Закарпатській області пенсію обчислено за вислугу 29 років у розмірі 77% сум грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1-1 Закону №2262-ХІІ, законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

13 липня 2009 року позивач звернувся до ГУ ПФУ з заявою про припинення виплати пенсії у зв`язку з переходом на інший вид пенсії.

Згідно статті 7 Закону №2262-ХІІ Військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», призначається одна пенсія за її вибором.

Отже, як вбачається з матеріалів пенсійної справи, ОСОБА_1 перейшов на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 1 липня 2009 року.

В подальшому, 23 квітня 2018 року, ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області з заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ, та надав необхідні для цього документи.

Протоколом ГУ ПФУ від 23 квітня 2018 року ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років у розмірі 70 відсотків сум грошового забезпечення.

Порядок визначення розміру пенсії та його максимальної величини у відсотковому відношенні відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43) визначено ст. 13 Закону №2262-ХІІ.

З моменту прийняття Закону №2262-ХІІ до ст. 13 неодноразово вносились зміни, зокрема щодо визначення максимального розміру пенсії, обчисленого відповідно до цієї статті.

Також до частини 2 статті 13 Закону №2262-ХІІ вносились зміни, зокрема, Законом України від 08.07.2011 № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» та від 27.03.2014 № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», якими встановлювався максимальний розмір пенсії за вислугу років на рівні 80% та 70% відповідних сум грошового забезпечення.

Відповідно до статті 13 Закону №2262-ХІІ максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 43 Закону №2262-ХІІ максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

З вищенаведеного випливає, що законодавцем встановлено обмеження максимального розміру пенсії не тільки у відсотковому еквіваленті від грошового забезпечення, а й у максимальній величині обчисленої пенсії.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 09 грудня 2014 року у справі № 21-540а14 та від 29 квітня 2020 у справі № 295/8892/16-а, перехід на інший вид пенсії (повернення до раніше призначеної пенсії) є фактично новим призначенням пенсії.

Відтак, суд доходить висновку, що при переведенні позивача з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за вислугу років фактично було призначено пенсію, тому підлягають застосуванню норми права, чинні на час звернення позивача з відповідною заявою про перехід з одного виду пенсії на інший.

Оскільки максимальний розмір пенсії, обчислений за нормами Закону №2262-ХІІ в редакції чинній на момент звернення позивача з заявою про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років (23.04.2020) становить 70% грошового забезпечення, то правових підстав для зобов`язання відповідача виплачувати позивачу пенсію за вислугу років у розмірі 77% сум грошового забезпечення немає.

Таким чином, головним управлінням правомірно обраховано пенсію позивача у максимальному розмірі, з урахуванням норм статті 13 Закону №2262-ХІІ, яка діяла на момент призначення пенсії.

Відтак, відповідна позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, на підставі наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не належать.

Керуючись ст. ст. 2, 72-77, 139, 242-246, 255, 293, 295, п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення», пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 15 липня 2020 року.

СуддяЯ. М. Калинич