Справа № 200/4757/20-а
Суддя: Мозговая Н.А.
Дата ухвалення: 2020-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2020 р. Справа№200/4757/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мозгової Н.А.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

12 травня 2020 року позивач, ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Краматорськ, бул.Машинобудівників, 16) про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області №6403-СГ від 27.11.2019 року «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки», зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області затвердити Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину України ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Донецька область, Добропільський район, Добропільська сільська рада, кадастровий номер :01:000:1092.

В обґрунтування позову зазначив, що 25.04.2019 року він звернувся з клопотанням до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0000 га, із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі на території Добропільської сільської ради Добропільського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства. Наказом від 03.05.2019 року №1874-СГ управління надало дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває у запасі на території Добропільської сільської ради Добропільського району Донецької області за межами населених пунктів. Орієнтовний розмір земельної ділянки 2,0000 га із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до договору №78П/2019 від 25.06.2019 року сертифікованим інженером - землевпорядником ОСОБА_2 розроблено відповідний проект землеустрою, який погоджено без зауважень експертом державної експертизи в порядку ст.186-1 ЗК України. 05.11.2019 року погоджений проект землеустрою було передано до управління на затвердження щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Вважає, що в порушення ст.186-1 ЗК України управлінням було видано наказ від 27.11.2019 року «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки. Звертає увагу суду, що повноваження органів державної влади не є дискреційними, коли передбачений лише один варіант правомірної поведінки.

Ухвалою суду від 18.05.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

14.07.2020 року представник відповідача через відділ діловодства та документообігу суду надав відзив на адміністративний позов, у якому вказав наступне. Клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою було розглянуто в межах повноважень та наказом від 03.05.2019 року за №1874 - СГ позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває у запасі на території Добропільської сільської ради Добропільського району Донецької області за межами населених пунктів. Орієнтовний розмір земельної ділянки 2,0000 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. 27.11.2019 року було видано наказ №6403-СГ «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки» у зв`язку із невідповідністю землевпорядної документації вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, документації із землеустрою. Посилаючись на п.6 ст.186 ЗК України вказав, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 (а.с.10-11).

25.04.2019 року позивач звернувся з клопотанням до начальника Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0000 га в тому числі 2,0000 га пасовищ із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі на території Добропільської сільської ради Добропільського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства (а.с.22).

Наказом від 03.05.2019 року №1874-СГ відповідачем надано дозвіл позивачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває у запасі на території Добропільської сільської ради Добропільського району Донецької області за межами населених пунктів. Орієнтовний розмір земельної ділянки 2,0000 га із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (а.с.23).

На підставі вищевказаного наказу позивачем було замовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та укладеного договір №78П/2019 від 25.06.2019 року, на підставі чого сертифікованим інженером - землевпорядником ОСОБА_2 було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину України ОСОБА_1 із земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності на території Добропільської сільської ради Добропільського району за межами населених пунктів (а.с. 16-62).

Висновком №9696/82-19 від 13.08.2019 року погоджено вказаний проект землеустрою (а.с.64).

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-019 від 22.08.2019 року на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 25.06.2019 року відділом у Добропільському районі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області 22.08.2019 року зареєстровано земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:000:1092, площею 1,8000 га (а.с.13-15).

27.11.2019 року Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області видано наказ №6403-СГ «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки», яким відмовленого гр. ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Добропільської сільської ради Добропільського району Донецької області, розмір земельної ділянки 1,8000 га, кадастровий номер :01:000:1092 із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та наданні цієї земельної ділянки у власність з підстав: невідповідність землевпорядної документації вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, документації із землеустрою (а.с.12).

Не погодившись із наказом відповідача про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері набуття права власності на землю, у тому числі через проведення земельних торгів, врегульовані Земельним кодексом України №2768-ІІІ від 25 жовтня 2001 року.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з частинами шостою - восьмою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а відповідно до частини шостої цієї статті - підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Отже, перевірка проекту землеустрою на відповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації здійснюється на етапі його погодження.

За приписами частин дев`ятої - десятої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Зі змісту наведених норм слідує, що підставами для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише відсутність погодження такого проекту у порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, та у визначених законом випадках обов`язкової державної експертизи. Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження та проведення експертизи, норми статті 118 Земельного кодексу України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів здійснюється саме на етапі погодження такого проекту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі №316/979/18, яка враховується судом при розгляді даної справи у відповідності до ч.5 ст. 242 КАС України.

Судом встановлено, що на затвердження до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області позивачем надано погоджений висновком №9696/82-19 від 13.08.2019 року (а.с.64) проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності на території Добропільської сільської ради Добропільського району Донецької області за межами населених пунктів (кадастровий номер :01:000:1092).

Однак, відповідач наказом №6403-СГ від 27.11.2019 року відмовив позивачу у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки з підстав невідповідності землевпорядної документації вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, документації із землеустрою (а.с.12).

При цьому наказом не визначено, які саме невідповідності вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою має поданий проект землеустрою.

Суд зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою, шостою та восьмої статті 24 вказаного Закону для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

На підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки.

За змістом частини першої статті 34 Закону України "Про Державний земельний кадастр" на кадастровому плані земельної ділянки відображаються: площа земельної ділянки; зовнішні межі земельної ділянки (із зазначенням суміжних земельних ділянок, їх власників, користувачів суміжних земельних ділянок державної чи комунальної власності); координати поворотних точок земельної ділянки; лінійні проміри між поворотними точками меж земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; кадастрові номери суміжних земельних ділянок (за наявності); межі земельних угідь; межі частин земельних ділянок, на які поширюється дія обмежень у використанні земельних ділянок, права суборенди, сервітуту; контури об`єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що реєстрація державним кадастровим реєстратором земельної ділянки на підставі поданого проекту землеустрою свідчить про відповідність проекту вимогам законодавства та документації із землеустрою.

Крім того, у постанові від 30 серпня 2018 року у справі №817/586/17 Верховний Суд дійшов висновку, що Головне управління Держгеокадастру в області не має повноважень на здійснення перевірки документації із землеустрою на відповідність нормам чинного законодавства, оскільки такі повноваження надані лише державному кадастровому реєстратору.

Судом встановлено, що на підставі поданого позивачем проекту землеустрою здійснено державну реєстрацію земельної ділянки, визначено її кадастровий номер №:01:000:1092 та сформовано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22.08.2019 року №НВ-019, який надавався позивачем до ГУ Держгеокадастру у Донецькій області разом із проектом землеустрою (а.с.13-14).

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області №6403-СГ від 27.11.2019 року «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки» не містить законодавчо визначених підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області затвердити Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину України ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Донецька область, Добропільський район, Добропільська сільська рада, кадастровий номер :01:000:1092, суд зазначає наступне.

З огляду на приписи земельного законодавства та положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, саме органи виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин мають виключну компетенцію в питаннях погодження проекту землеустрою. Повноваження щодо погодження проекту землеустрою відноситься до компетенції відповідача і суд не може підміняти цей орган або перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу.

Рекомендаціями Комітету Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. У рішенні по справі Класс та інші проти Німеччини Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення, а тому рішення суду про зобов`язання відповідача надати висновок, яким погодити проект землеустрою є формою втручання у повноваження. Суд не може підміняти органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, та на свій розсуд погоджувати відповідні проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно із частиною 4 статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням дискреційних повноважень відповідача, суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 , розташованої на території Добропільської сільської ради Добропільського району Донецької області, кадастровий номер :01:000:1092, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Крім того, не можуть враховуватися судом при розгляді даної адміністративної справи правові висновки викладені у рішеннях Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі №1640/2592/18, від 06.03.2019 року у справі №1640/2594/18, від 05.03.2019 року у справі №818/1817/17, від 31.01.2019 року у справі №815/2488/17, від 28.08.2019 року у справі №806/5280/15 з приводу дискреційних повноважень на які посилається позивач у позові, оскільки вони зроблені з урахуванням неодноразового звернення особи з одним й тим самим клопотанням до уповноваженого органу.

Згідно з нормами частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред`явленого позову в частині, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог немайнового характеру, судовий збір підлягає стягненню з суб`єкта владних повноважень у розмірі 420,40 грн. (50% від сплаченої суми судового збору) на користь позивача, оскільки останнім при зверненні до суду з даним адміністративним позовом сплачено судовий збір в сумі 840,80 грн. згідно квитанції від 12.05.2020 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 72-77, 90, 132, 139, 143, 241-246, 250, 251, 255, 295, 297, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Краматорськ, бул.Машинобудівників, 16) про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області №6403-СГ від 27.11.2019 року «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки», зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області затвердити Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину України ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Донецька область, Добропільський район, Добропільська сільська рада, кадастровий номер :01:000:1092 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області №6403-СГ від 27.11.2019 року «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки».

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Краматорськ, бул.Машинобудівників, 16) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Добропільської сільської ради Добропільського району Донецької області, кадастровий номер :01:000:1092, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Краматорськ, бул.Машинобудівників, 16) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Повний текст рішення складено та підписано 17 липня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року №540-ІХ змін у розділ VI «Прикінцеві положення» КАС України, строк на апеляційне оскарження продовжується на строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню короновірусної хвороби (COVID-19).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Н.А. Мозговая