Справа № 200/5041/20-а
Суддя: Зінченко О.В.
Дата ухвалення: 2020-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2020 р. Справа№200/5041/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зінченка О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача 1: Торецького міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області

до відповідача 2: Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області

про зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

22 травня 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Торецького міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, в якій просить зобов`язати вклеїти до паспорта громадянина України зразка 1994 року, серії НОМЕР_1 , виданого Центрально-Міським РВ у м. Кривий Ріг ГУ ДМСУ в Дніпропетровській області 16.05.2014 року фотокартку ОСОБА_1 , у зв`язку із досягненням нею 45-річного віку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 22 січня 2020 року вона звернулась до Торецького МВГУ ДМС України в Донецькій області (за фактичним місцем проживання) із заявою про вклеювання фотокартки при досягненні нею 45 років. Відповіддю за № 42 Торецьким МВ ГУ ДМС України їй повідомлено, що заява про вклеювання фотокартки до паспорта громадянина у вигляді книжечки подається заявником за зареєстрованим місцем проживання.

11 березня 2020 року позивач звернулась листом до Центрально-Міського РВ в м. Кривий ріг ГУ ДМС України в Дніпропетровській області з прохання надати інформацію про можливість вклеювання фотокартки при досягненні 45 річного віку до паспорта громадянина України у вигляді книжки за зареєстрованим місцем проживання.

Згідно відповіді від 03 квітня 2020 року позивачу повідомлено, що Відділом реєстрації виконкому Центрально-Міської районної у місті ради прийнято рішення про скасування зняття з реєстрації ОСОБА_2 з адреси: м. Кривий Ріг. Також цим листом повідомлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» громадяни для оформлення документів, зокрема вклеювання фотокартки до паспорта громадянина України у формі книжечки по досягненню особи відповідного віку, можуть звертатися за фактичним місцем проживання.

28 квітня 2020 року позивач звернулась до Торецького МВ ГУДМС України в Донецькій області із заявою про вклеювання фотокартки при досягненні нею 45 років. До заяви додано паспорт та дві фотокартки розміром 3.5x4.5 см із зображенням, яке відповідає досягнутому нею віку.

Листом Торецького МВГУ ДМС України в Донецькій області від 07 травня 2020 року позивачу повідомлено, що відповідно до абзацу 3 пункту 2 розділу V Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України від 06 червня 2020 19 №456, не надано необхідного переліку документів, необхідного для вклеювання фотокартки по досягненню 45 років до паспорта громадянина України. Відповідно до якого, для вклеювання фотокартки при досягненні відповідного віку особа після спливу тридцятиденного строку подає працівнику територіального підрозділу за місцем проживання заяву про вклеювання фотокартки, паспорт і дві фотокартки розміром 3.5 х 4.5 см із зображенням, яке відповідає досягнутому нею віку, та відповідне рішення суду.

Таким чином, за відсутності відповідного рішення суду на сьогодні у Торецького МВ ГУ ДМС України в Донецькій області відсутні правові підстави для вклеювання фотокартки при досягненні 45-ти річного віку до паспорта громадянина України у формі книжечки.

Позивач вважає, що вона має право вибору форми паспорту: книжечки або картки, оскільки у неї наявне право не надавати згоду на обробку персональних даних.

Ухвалою від 25 травня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

Ухвалою від 12 червня 2020 року суд залучив до участі у справі в якості другого відповідача - Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області.

12 червня 2020 року відповідач 1 надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Вказав, що 08 листопада 2019 року, 24 січня 2020 року, 28 квітня 2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Торецького МВ ГУ ДМС у Донецькій області із заявами довільної форми з проханням вклеїти фотокартку до паспорта громадянина України зразка 1994 року, у зв`язку із досягненням 45 - річного віку, без зазначення відмови від обробки персональних даних в СДДР (Реєстрі). Як вбачається із заяв, повного переліку документів передбачених у вищезазначених нормативно-правових актах, які регламентують порядок здійснення процедури вклеювання фотокартки до паспорта громадянина України зразка 1994 року по досягненню нею 45-річного віку, заявником не було надано, а саме фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см, що підтверджується вищевказаними заявами із відсутністю зазначення додатків.

17 червня 2020 року відповідач 2 надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Вказав, що заявник не подав усіх визначених законодавством документів, необхідних для здійснення процедури вклеювання фотокартки до паспорта громадянина України зразка 1994 року по досягненню нею 45-річного віку та заяви позивача, які були надані до Торецького МВ ГУ ДМС у Донецькій області не містять будь яких відомостей про ненадання особою згоди на обробку персональних даних в СДДР (Реєстрі).

Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до глави 10 Кодексу адміністративного судочинства України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 .

08 листопада 2019 року позивач звернулась до Торецького МВ ГУ ДМС України в Донецькій області з заявою про роз`яснення порядку вклеювання фотографії в паспорт зразка 1994 року по досягненню 45-річного віку.

Листом у відповідь від 14 листопада 2019 року №1402.42-1021/1402.1-19 Торецьким МВ ГУ ДМС України повідомлено, що у відповідності до Порядку №302 від 25 березня 2015 року їй потрібно звернутися за зареєстрованим місцем проживання з заявою про вклеювання фото та необхідними документами, а саме до територіального підрозділу ГУ ДМС в Дніпропетровській області.

10 січня 2020 року позивач звернулась до відділу реєстрації місця проживання Центрально-Міського РВ у місті Кривий Ріг ГУ ДМСУ в Дніпропетровській області з заявою про зняття з реєстрації місця проживання, про що на 11 (одинадцятій) сторінці її паспорта було проставлено штамп.

24 січня 2020 року позивач звернулась до Торецького МВ ГУ ДМС України в Донецькій області (за фактичним місцем проживання) з заявою про вклеювання фотокартки при досягненні нею 45 років.

Відповіддю від 08 лютого 2020 за №1402.42-342/1402.42.1-20 Торецьким МВ ГУ ДМС України було повідомлено, що заява про вклеювання фотокартки до паспорта громадянина у вигляді книжечки подається заявником за зареєстрованим місцем проживання. Крім цього, цим же листом позивачу доведено до відома, що процедура зняття з реєстрації місця проживання здійснена з порушенням пункту 8 постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХII (в редакції постанови Верховної Ради України від 23.02.2007 № 719-V), тобто паспорт, в якому не вклеєне фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним. У зв`язку з цим, Торецьким МВГУ ДМС України в Донецькій області до Центрально-Міського РВ у м.Кривий Ріг ГУ ДМСУ в Дніпропетровській області було надіслано повідомлення про факт зняття з реєстрації з місця проживання по недійсному паспорту.

11 березня 2020 року позивач звернулась листом до Центрально-Міського РВ в м. Кривий Ріг ГУ ДМС України в Дніпропетровській області з прохання надати інформацію: про існування рішення Центрально-Міського РВ у м. Кривий Ріг ГУ ДМСУ в Дніпропетровської області про скасування їй запису про зняття з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 та про можливість вклеювання фотокартки при досягненні 45 річного віку до паспорта громадянина України у вигляді книжки за зареєстрованим місцем проживання за умови подання нею особисто до Центрально-Міського РВ у м. Кривий Ріг ГУ ДМСУ в Дніпропетровській області заяви про вклеювання фотокартки, паспорта громадянина України зразка 1994 року, двох фотокарток розміром 3.5x4.5 см із зображенням, яке відповідає досягнутому віку. Додатково позивачем було повідомлено, що її теперішнє місце фактичного проживання - Донецька область, місто Торецьк.

Листом у відповідь Центрально-Міським РВ в м.Кривий Ріг ГУ ДМСУ в Дніпропетровській області було надано відповідь від 03 квітня 2020 року №1231-823/000282-20, що відділом реєстрації місця проживання громадян виконкому Центрально-Міської районної у місті ради було прийнято рішення про скасування зняття з реєстрації ОСОБА_2 з адреси: АДРЕСА_1 . Також цим листом було повідомлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» громадяни для оформлення документів, зокрема вклеювання фотокартки до паспорта громадянина України у формі книжечки по досягненню особи відповідного віку, можуть звертатися за фактичним місце проживання.

28 квітня 2020 року позивач звернулась до Торецького МВ ГУ ДМС України в Донецькій області з заявою про вклеювання фотокартки при досягненні нею 45 років. До заяви додано паспорт та дві фотокартки розміром 3.5x4.5 см із зображенням, яке відповідає досягнутому нею віку.

Листом у відповідь Торецьким МВ ГУ ДМС України в Донецькій області від 07 травня 2020 № 1402.42-830/1402.42.1-20 позивача повідомлено, що її паспорт вважається недійсним, так як вона звернулась не пізніше як через місяць після досягнення 45 років до територіального підрозділу ГУ ДМС України. Паспорт підлягає обміну, відповідно до пункту 6 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою КМУ від 25.03.2015 №302. Крім того, зазначено, що нею не надано необхідного переліку документів, необхідних для вклеювання фотокартки по досягненню 45 років до паспорта громадянина України.

Позивач не погоджуючись з такими діями відповідача звернулась з позовом до суду, оскільки вважає що у нього наявне право не надавати згоду на обробку персональних даних, тому вона має право вибору форми паспорта: книжечки або картки.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 2 статті 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до пункту «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20 листопада 2012 року №5492-VI (далі за текстом Закон №5492-VI), документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зокрема, паспорт громадянина України.

Згідно частинами 1, 2, 4, 5 статті 14 Закону №5492-VI, форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Відповідно до частини 1 статті 21 Закон №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Частиною 3 статті 13 Закон №5492-VI паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій. Посвідчення особи на повернення в Україну, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідчення водія не містять безконтактного електронного носія.

Відповідно до пунктів 3, 5, 7, 8, 12, 16 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ, бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення. Паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88х125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. Записи, вклеювання фотокарток і відмітки у паспорті здійснюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується. До паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним. Вклеювання до паспорта нових фотокарток при досягненні громадянином 25 - і 45-річного віку провадиться у п`ятиденний термін. Обмін паспорта провадиться у разі: зміни (переміни) прізвища, імені або по батькові; встановлення розбіжностей у записах; непридатності для користування.

Згідно пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» (далі за текстом - Постанова №302) запроваджено із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру:

з 1 січня 2016 року оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 р. № 2503-XII;

з 1 листопада 2016 року оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Пунктом 3 Порядку № 302 встановлено, що прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 1 листопада 2016 року припиняється; паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 1 листопада 2016 року, є чинним протягом строку, на який його було видано. Вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснюються відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Відповідно до пункту 1, 2 6 Порядку №302, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Згідно підпункту 6 пункту 6 Порядку № 302, обмін паспорта здійснюється у разі, зокрема, якщо особа досягла 25- чи 45-річного віку та не звернулася в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток.

Відповідно до пункту 131 Порядку №302, до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті, вноситься така інформація, зокрема, біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук (за згодою особи).

Таким чином, безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразка містить відцифровані персональні данні особи.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про захист персональних даних» від 01 червня 2010 року № 2297-VI (далі за текстом Закон №2297-VI) персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Згідно частин 1, 5-6 статті 6 Закону №2297-VI мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних. Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.

Разом з тим, законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору. При цьому, реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача 1 із пропуском місячного терміну, адже 45-річного віку вона досягла 18 травня 2019 року.

03 жовтня 2018 року постановою Кабінету Міністрів України №795 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», якими у пункті 6 підпункт 6 викладено в такій редакції 6) якщо особа досягла 25- чи 45-річного віку та не звернулася в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток здійснюється обмін паспорта.

Разом з тим, пунктом 16 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ визначено вичерпний перелік підстав обміну паспорта, а саме - зміни (переміни) прізвища, імені або по батькові; встановлення розбіжностей у записах; непридатності для користування, серед яких відсутня така підстава як звернення за вклеюванням до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток після спливу місячного терміну після досягнення відповідного віку.

Суд зауважує, що законодавець, приймаючи Закон № 1474-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України», яким внесено зміни до Закону №5492-VI, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими і виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України та не допускати жодної дискримінації у залежності від часу виникнення правовідносин з отриманням паспорта громадянина України.

На час звернення позивача до відповідача 1 діяло два нормативних акта: Положення про паспорт № 2503-XII і Постанова № 302, відповідно до яких особи, які раніше отримали паспорт, не зобов`язані звертатися за його обміном, при досягненні відповідного віку органи УДМС проводять вклеювання фотографії, тоді як особи, які змінили прізвище, чи у яких відбулися інші зміни персональних даних, зобов`язані отримувати новий паспорт у формі ID-картки, який має обмежувальний термін 10 років (частина третя статті 21 Закону № 5492-VI), до якого вноситься більше персональних даних та який має унікальний номер запису у Реєстрі. При цьому, у жодному нормативно-правовому акті не зазначено, з якою метою встановлені такі обмеження, і чи є вони необхідними у демократичному суспільстві.

В статті 8 Конвенції про захист осіб у зв`язку з автоматизованою обробкою персональних даних, ратифікованій Законом України від 06.07.2010 № 2438-VI, зазначено: "Будь-якій особі надається можливість: a) з`ясувати існування файлу персональних даних для автоматизованої обробки, його головні цілі, а також особу та постійне місце проживання чи головне місце роботи контролера файлу; б) отримувати через обґрунтовані періоди та без надмірної затримки або витрат підтвердження або спростування факту зберігання персональних даних, що її стосуються, у файлі даних для автоматизованої обробки, а також отримувати такі дані в доступній для розуміння формі; c) вимагати у відповідних випадках виправлення або знищення таких даних, якщо вони оброблялися всупереч положенням внутрішнього законодавства, що запроваджують основоположні принципи, визначені у ст. 5 і 6 цієї Конвенції; …".

За сталою практикою ЄСПЛ першою умовою виправданості втручання у права, гарантоване статтею 8 Конвенції, є те, що воно має бути передбачене законом, причому тлумачення терміну "закон" є автономним, та до якості "закону" ставляться певні вимоги (див. рішення ЄСПЛ у справі "Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства" (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13.07.1995, заява № 18139/91, п. 37) Під терміном "закон" … слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам "доступності" та "передбачуваності".

Таким чином, приписами Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», на відміну від приписів Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ, звужено право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог ст. 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було "встановлене законом") не було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції.

При цьому, перелік підстав, які становлять легітимну мету обмежень прав і свобод особи, є вичерпним. Свобода розсуду держав щодо встановлення обмежень є вузькою. Проте, слід оцінити, чи передбачене законом таке обмеження, чи відповідає обмеження "нагальній суспільній потребі", тобто чи є воно необхідним у демократичному суспільстві і чи відповідає воно легітимній меті (див., наприклад, рішення ЄСПЛ у справі "Svyato-Mykhaylivska Parafiya v. Ukraine" від 14 червня 2007 року). Установленість обмежень законом передбачає чіткість і доступність закону, що встановлює такі обмеження. Кожна людина повинна мати відповідне уявлення про норми, які можуть бути застосовані щодо її відповідного права. Вимога чіткого закону, який передбачає обмеження права, має ту саму мету - кожна людина повинна мати можливість передбачити наслідки своєї поведінки. Рівень чіткості, який вимагається від національного законодавства, яке в будь-якому разі не може передбачати усі можливі випадки, багато в чому залежить від змісту відповідного акта, сфери, яку він регулює, чисельність й статусу тих, кому він адресований (див. рішення ЄСПЛ у справі "Groppera Radio AG and Others v. Switzerland" від 28.03.1990).

Таким чином, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним.

Разом з тим, згідно Положення № 2503-XII особи, які раніше отримали паспорт, не зобов`язані звертатися за його обміном, при досягненні відповідного віку органи УДМС проводять вклеювання фотографії, а постанова № 302 зобов`язує отримувати новий паспорт у формі ID-картки, який має обмежувальний термін 10 років, до якого вноситься більше персональних даних та який має унікальний номер запису у Реєстрі.

При цьому, пунктом 25 Положення № 2503-XII встановлено, що посадові особи та громадяни, винні в порушенні вимог цього Положення, притягуються до відповідальності згідно із законодавством України (зокрема, статті 197 Кодексу України про адміністративні правопорушення) та Положення № 2503-XII не містить вимоги обміну паспорта у разі звернення за вклеюванням до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток після спливу місячного терміну після досягнення відповідного віку.

Відповідно до пункту 2 розділу V Тимчасового порядку, для вклеювання фотокартки при досягненні відповідного віку особи після спливу тридцятиденного строку заявник подає працівнику територіального підрозділу за місцем проживання заяву про вклеювання фотокартки, паспорт і дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см із зображенням, яке відповідає досягнутому нею віку, та відповідне рішення суду. Облік заяв про вклеювання фотокартки здійснюється в журналі реєстрації заяв про вклеювання фотокарток.

Суд вважає, що за наявності норми, яка регулює можливість/необхідність вклеювання нового фото у паспорт громадянина України у формі книжечки при досягненні певного віку, недоцільно позбавляти особу такого права лише у зв`язку із пропуском нею строку звернення та враховуючи, що така особа не має бажання отримувати паспорт нового зразка і це не спричиняє загрозу національній безпеці, економічному добробуту або правам людини.

Наведені висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 06.02.2020 у справі №480/1430/19.

Відсутність у позивача дійсного паспортного документу суперечить її інтересам та суттєво обмежує реалізацію його прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на охорону здоров`я та соціальний захист, на укладення цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення довіреностей (доручень) іншим особам для здійснення представництва інтересів тощо.

Судом не приймаються посилання відповідачів на те, що позивачем до заяви про вклеювання не було надано усіх визначених законодавством документів необхідних для здійснення процедури вклеювання фотокартки до паспорту громадянина України зразка 1994 року по досягненню нею 45-річного віку, як-то: фотокарток розміром 3,5 х 4,5 см та заяви про ненадання згоди на обробку персональних даних в ЄДДР (реєстрі).

Так, при звернені позивачем до відповідача із заявою про вклеювання фотокарток від 28 квітня 2020 року нею було додано фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см, що також підтверджується змістом самої заяви, копія якої знаходиться в матеріалах справи, а зазначення в заяві про ненадання згоди на обробку персональних даних в ЄДДР (реєстрі) навіть не передбачено Тимчасовим порядком оформлення і видачі паспорта громадянина України №456.

При цьому, суд зауважує, що навіть при недотриманні позивачем вимог щодо надання заяви про вклеювання фотокартки разом з паспортом і двома фотокарткаи розміром 3,5 х 4,5 см із зображенням, яке відповідає досягнутому нею віку, міграційний орган фактично відмовив позивачу у вклеюванні фотокартки до паспорта громадянина Україна у формі книжечки, зокрема, з мотивів можливості вклеїти таке фото лише у випадку наявності у позивача відповідного рішення суду.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позивач має право на вклеювання до паспорта громадянина України зразка 1994 року нової фотокартки у зв`язку з досягненням нею 45 років, при цьому, законодавством не передбачено іншого належного способу захисту порушеного права позивача у спірних правовідносинах, ніж зобов`язання відповідача вклеїти до паспорта позивача зразка 1994 року нової фотокартки, у зв`язку з досягненням 45 років.

Відповідно до вимог статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши доводи сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачами, суд доходить переконання про наявність підстав для задоволення позову позивача у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, суд вважає, що судові витрати підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області в розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст. 5, 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Торецького міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області (85200, Донецька область, м.Торецьк, вул. Дружби, 22, ) та Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області (87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Митрополитська, 20, ) про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Зобов`язати Торецьке міське відділення Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області вклеїти до паспорта громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 , виданого Центрально-Міським РВ у м. Кривий Ріг ГУ ДМСУ в Дніпропетровській області 16 травня 2014 року фотокартку ОСОБА_1 , у зв`язку із досягненням нею 45-річного віку.

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області (87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Митрополитська, 20, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Повний текст судового рішення прийнятий в письмовому провадженні 20 липня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.В. Зінченко