Справа № 380/1968/20
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/1968/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд:

в складі головуючої судді Потабенко В.А.,

за участю секретаря судового засідання Олійник Л.В.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Яцишина А.В., згідно договору,

представника відповідача Гладія Р.Д., згідно протоколу,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львова за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Нововитківської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Нововитківської сільської ради Радехівського району Львівської області (далі Нововитківська сільська рада, відповідач) з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправним і скасувати рішення Нововитківської сільської ради Радехівського району Львівської області від 13.01.2020 № 2 Про розгляд заяви громадянки ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Нововитківську сільську раду Радехівського району Львівської області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність орієнтовною площею 2,0 га на території Нововитківської сільської ради Радехівського району Львівської області.

При обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначає, що з метою отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність вона звернулася до відповідача з клопотанням, до якого долучила картографічні матеріали із зазначенням місця розташування бажаної земельної ділянки. Однак, рішенням від 13.01.2020 № 2 їй було відмовлено у задоволенні клопотання. Позивач наголосила, що не погоджується із оскаржуваним рішенням від 13.01.2020 № 2 Про розгляд заяви громадянки ОСОБА_1 , оскільки таке не ґрунтується на нормах чинного законодавства. Наголошує, що перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою визначений у ст.118 Земельного кодексу України (далі ЗК України) і такі підстави є вичерпними. Натомість ій було відмовлено з інших підстав. У зв`язку з цим, позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що порушує її право на безоплатну приватизацію землі. Тому просить суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою судді від 11.03.2020 відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

22.04.2020 від відповідача на електронну адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. №3000 ел.). Представник відповідача у відзиві зазначив, що ОСОБА_1 звернулася до Нововитківської сільської ради із заявою від 13.12.2019, у якій просила надати їй дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність орієнтовною площею 2,0 га на території Нововитківської сільської ради Радехівського району Львівської області. Наголосив, що ОСОБА_1 було запрошено на засідання сесії листом від 10.01.2020, однак вона не прибула. За результатами вказаної заяви було прийнято рішення про відмову у наданні дозволу у зв`язку із неправильно поданою заявою в частині неможливого визначення бажаного місця розташування земельної ділянки в поданому до заяви викопіюванні з публічної кадастрової карти. Наголосив, що при винесенні оскаржуваного рішення Нововитківською сільською радою було дотримано усіх принципів адміністративної процедури, рішення прийнято в межах повноважень, передбачених ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, з дотриманням процедури та форми прийняття. Представник відповідача у відзиві також наголосив, що позивач неодноразово зверталася до Нововитківської та інших сільський рад із заявами про виділення земельних ділянок, однак, до поданих заяв не долучала належних викопіювань із публічної кадастрової карти, з яких можна б було встановити місце розташування бажаної земельної ділянки. Крім того, згідно долученого викопіювання вбачається, що позивач претендує на виділення земельної ділянки, яка не відноситься до компетенції сільської ради, оскльки розташована за межами населеного пункту.

14.05.2020 представник позивача подав відповідь на відзив (вх. №24282). Зазначив, що позивач не отримувала жодних повідомлень про розгляд її заяви. Наголосив, що відповідно до ч.7 ст.118 Земельного кодексу України (далі ЗК України), підставою для відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місяця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Водночас, оскаржуване рішення, яким відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, обґрунтоване тим, що позивачем некоректно подано заяву в частині неможливості визначення бажаного місця розташування земельної ділянки в поданому до заяви викопіюванні. Вказане, на думку представника позивача, не відповідає дійсності та спростовується долученими до справи доказами.

11.06.2020 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. №29046). Представник відповідача зазначив, що відповідно до п. 15.13 Регламенту Нововитківської сільської ради сьомого скликання, інформація про скликання сесії оприлюднюється на дошці оголошень сільської ради. Зазначив, що на виконання вказаного пункту Регламенту, на дошці оголошень було розміщено повідомлення оголошення про скликання 36 сесії 7 скликання Нововитківської сільської ради із порядком денним, до якого було включено розгляд заяви ОСОБА_1 . Крім того, на адресу позивача неодноразово скеровувалися запрошення на сесію. Таким чином, твердження позивача про те, що вона не отримувала жодних повідомлень про розгляд її заяви, є безпідставними. Також, відповідач зазначив, що позивач до заяви долучила фотокопію території Нововитківської сільської ради, роздрукованої з мережі Інтернет, на якій позивач обвела усю територію сільської ради і землі за її межами. Представник відповідача наголосив, що за рішенням місцевої ради передаються у власність земельні ділянки в межах населеного пункту в розмірі не більше 2,0 га. У зв`язку з тим, що з долучених до заяви картографічних матеріалів не було можливо визначити бажане місце розташування земельної ділянки, ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні вимог її заяви.

Ухвалою суду від 09.07.2020 без виходу до нарадчої кімнати закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив. Просили позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши докази, викладені у заявах по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що позивач 13.12.2019 звернулася до Нововитківської сільської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність орієнтовною площею 2,0 га на території Нововитківської сільської ради Радехівського району Львівської області.

13.01.2020 на ХХХVI сесії VII скликання Нововитківської сільської ради Радехівського району Львівської області розглянуто заяву гр. ОСОБА_1 від 13.12.2019 та прийнято рішення за №2 Про розгляд заяви громадянки ОСОБА_1 , відповідно до якого відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність орієнтовною площею 2,0000 га на території Нововитківської сільської ради Радехівського району Львівської області у зв`язку з некоректно поданою заявою в частині неможливості визначення бажаного місця розташування земельної ділянки в поданому до заяви викопіюванні з публічної кадастрової карти.

Вважаючи вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулася з позовом до суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Відповідно до ст.116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною 1 ст. 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Особливості безоплатної передачі земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність врегульовані ст. 118 ЗК України.

Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закону України Про місцеве самоврядування.

Відповідно до ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради, серед інших, вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Статтею 59 цього Закону передбачено, що рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.

Як уже зазначалося, відмова у задоволенні вимог заяви ОСОБА_1 , яка зазначена в оскаржуваному рішенні Нововитківської сільської ради Радехівського району Львівської області від 13.01.2020 № 2 Про розгляд заяви громадянки ОСОБА_1 , обумовлена некоректним поданням заяви в частині неможливого визначення бажаного місця розташування земельної ділянки в поданому до заяви викопіюванні з публічної кадастрової карти.

Системний аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст. 118 ЗК України.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17.

Водночас, згідно норм ч. 6 - 7 ст. 118 ЗК України, з метою реалізації права на отримання земельної ділянки, зацікавлена особа повинна звернутися із клопотанням до компетентного органу державної влади чи місцевого самоврядування (у відповідності до повноважень, якими вони наділені ст. 122 ЗК України) із урахуванням правового режиму (форми власності) бажаної земельної ділянки. Наведене законодавче регулювання обумовлено розмежуванням компетенції між органами державної влади та місцевого самоврядування щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної форми власності.

Зокрема, згідно ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

У свою чергу, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб (ч. 4 ст. 122 ЗК України).

Відповідно до ч.6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 ЗК України. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Аналіз наведених норм земельного законодавства, які встановлюють механізм та процедуру звернення осіб до органів місцевого самоврядування з питань надання у власність земельних ділянок, свідчить, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність.

Отже, зацікавлена в отриманні земельної ділянки особа долучає до клопотання, зокрема, графічні матеріали, на яких зазначається бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Суд наголошує, що зазначення бажаного розташування земельної ділянки здійснюється з метою ідентифікації бажаної для заявника земельної ділянки. Графічні матеріали є документом, із урахуванням якого відповідним органом державної влади чи місцевого самоврядування встановлюється відповідність місця розташування земельної ділянки вимогам Закону, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації.

У свою чергу встановлення такої невідповідності, в силу ч.7 ст. 118 ЗК України є підставою для відмови у наданні дозволу.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що обов`язок додати до клопотання графічні матеріали з метою ідентифікації місця розташування земельної ділянки прямо передбачений нормами ст. 118 ЗК України. Текст клопотання про надання дозволу повинен узгоджуватися із долученими графічними матеріалами, оскільки метою надання цих матеріалів є необхідність ідентифікації земельної ділянки для перевірки відповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Від перевірки цих вимог залежить рішення органу, що уповноважений розпоряджатись земельною ділянкою, про надання чи відмову в надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Так, проаналізувавши текст заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою від 13.12.2019, суд встановив, що адресатом поданого клопотання є Нововитківська сільська рада, яка є органом місцевого самоврядування та вправі розпоряджатися землями відповідної територіальної громади.

Позивач у заяві від 13.12.2019 просить надати їй дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність орієнтовною площею 2,0 га на території Нововитківської сільської ради Радехівського району Львівської області.

Водночас як вбачається з матеріалів справи, позивач долучила до заяви від 13.12.2019 фотокопію території Нововитківської сільської ради, виконаної з мережі Інтернет, на якій обвела усю територію сільської ради та землі, які не відносяться до земель Нововитківської сільської ради.

На думку суду вказане свідчить про неналежне оформлення заяви та додатків до неї, оскільки з долученої до заяви фотокопії території Нововитківської сільської ради об`єктивно відповідач не міг встановити бажаного місця розташування земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га.

Крім того, суд звертає увагу, що вимоги до графічних матеріалів визначені у Законі України "Про Державний земельний кадастр" та Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051.

Так, відповідно до ч. 1ст. 1 "Про Державний земельний кадастр", кадастрова карта (план) - графічне зображення, що містить відомості про об`єкти Державного земельного кадастру.

Згідно з ч. 1, 5 ст. 35 Закону україни "Про Державний земельний кадастр" кадастрова карта (план) ведеться для актуалізованого відображення у часі об`єктів Державного земельного кадастру у межах кадастрового кварталу, кадастрової зони, у цілому в межах території адміністративно-територіальної одиниці (село, селище, місто, район, область, Автономна Республіка Крим). Викопіювання з кадастрової карти (плану) може бути надане фізичним та юридичним особам. Порядок надання такого викопіювання встановлюється Порядком ведення Державного земельного кадастру.

Як визначено п. 20 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, відомості про кадастрове зонування земель у межах території України включають: 1) номери кадастрових зон і кварталів; 2) опис меж кадастрових зон і кварталів (координати точок повороту меж кадастрових зон і кварталів у єдиній державній системі координат); 3) площу кадастрових зон і кварталів; 4) підстави для встановлення меж кадастрових зон і кварталів (електронні копії документів, на підставі яких встановлено такі межі (відповідні накази Держгеокадастру та його територіальних органів, документація із землеустрою щодо встановлення меж державного кордону, адміністративно-територіальних одиниць та рішення уповноважених органів про її затвердження).

Пунктами 46-48 Порядку № 1051 визначено, що з метою надання фізичним та юридичним особам актуальної картографічної інформації про об`єкти Державного земельного кадастру згідно з п. 162-199 цього Порядку виготовляється викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану) за формою згідно з додатком 7.

Викопіювання виготовляється в масштабі, який забезпечує чітке відображення усіх елементів картографічної основи Державного земельного кадастру та відображених на ній відомостей Державного земельного кадастру (зокрема обліковий номер об`єкта Державного земельного кадастру; кадастровий номер земельної ділянки; номер кадастрового кварталу; номер кадастрової зони; найменування адміністративно-територіальної одиниці).

Вид картографічної основи та перелік відомостей Державного земельного кадастру, які відображаються на викопіюванні, визначаються фізичними та юридичними особами під час подання згідно з п. 162-199 цього Порядку заяви про отримання викопіювання.

Таким чином, основою землеустрою в Україні є дані Державного земельного кадастру, до якого вносяться відомості про всі без виключення землі.

Ведення Державного земельного кадастру відповідно до п. 4 Порядку № 1051 здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи. Держателем Державного земельного кадастру є Держгеокадастр.

Отже, графічні матеріали, що подаються громадянами для безоплатного отримання у власність земельних ділянок, мають ґрунтуватись на даних Державного земельного кадастру.

Проте, як з`ясовано судом, з наявного в матеріалах справи графічного матеріалу не можливо встановити місце розташування бажаної земельної ділянки. На фотокопії території Нововитківської сільської ради, бажана земельна ділянка охоплює усю територію сільської ради та виходить за межі сільської ради.

Тому, надана позивачем фотокопія території Нововитківської сільської ради, не є графічним матеріалом у розумінні ч. 6 ст. 118 ЗК України, оскільки не дає можливість встановити конкретне місце розташування земельної ділянки, яку позивачка бажає отримати безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства та перевірити відповідність місця розташування вимогам закону. Виявлений недолік графічного матеріалу є перешкодою для прийняття органом місцевого самоврядування бажаного для позивачки рішення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 13.11.2019 року по справі № 756/6448/16.

Враховуючи встановлені обставини та надану їм правову оцінку, суд дійшов висновку, що дефекти заяви позивача та долучених до неї графічних матеріалів не дають можливості чітко ідентифікувати земельну ділянку для перевірки її місця розташування вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто, фактично підставою оскаржуваного рішення про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність орієнтовною площею 2,0 га на території Нововитківської сільської ради стала невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Що повністю узгоджується з вимогами ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Тому позовні вимоги в частині визнання протиправним і скасування рішення Нововитківської сільської ради Радехівського району Львівської області від 13.01.2020 № 2 Про розгляд заяви громадянки ОСОБА_1 та похідна від неї вимога про зобов`язання Нововитківської сільської ради Радехівського району Львівської області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність орієнтовною площею 2,0 га на території Нововитківської сільської ради Радехівського району Львівської області задоволенню не підлягають.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За наслідком розгляду справи, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки відповідач належними та допустимими доказами довів правомірність прийнятого ним рішення.

Відповідно до ст. 139 КАС України, повернення судових витрат позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову, не передбачено.

Керуючись ст.ст. 19-20, 22, 25-26, 73-77, 139, 244-246, 250, 255, 295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який постановив рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 17.07.2020

Суддя Потабенко В.А.