Справа № 263/15399/16-а
Суддя: Мозговая Н.А.
Дата ухвалення: 2020-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2020 р. Справа№263/15399/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мозгової Н.А.

за участю:

секретаря судового засідання Зурабашвілі А.О.

позивача не з`явився

представника відповідача Михайленка І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Маріуполі Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дії, стягнення моральної шкоди, притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) звернувся до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області з позовом до Управління патрульної поліції в м. Маріуполі Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, вулиця Макара Мазая, 16), у якому просив визнати протиправними дії інспектора УПП рядового поліції Рарог В.В. щодо незаконної зупинки транспортного засобу «NISSAN», визнати протиправними дії щодо незаконного затримання та подальшого незаконного проведення медичного огляду від 28.10.2016 року №986 стосовно ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного та іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, стягнення моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн., притягнення інспектора УПП рядового поліції Рарог В.В. до адміністративної відповідальності у зв`язку з дискредитуванням звання поліцейського, підривом рівня довіри населення до поліції та нецільовим використанням палива.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 квітня 2017 року на підставі ст. 22 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративну справу № 263/15399/16-а передано на розгляд до Донецького окружного адміністративного суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13.05.2017 року прийнято до провадження адміністративну справу №263/15399/16-а.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 31.07.2017 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14.09.2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 30.01.2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 31.07.2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 14.09.2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

13.02.2020 року адміністративна справа №263/15399/16-а надійшла до Донецького окружного адміністративного суду та за результатами автоматизованого розподілу між суддями Донецького окружного адміністративного суду передана на розгляд судді Мозгової Н.А.

Ухвалою суду від 18.02.2020 року прийнято до провадження адміністративну справу №263/15399/16-а та прийнято рішення провести розгляд справи одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 14.04.2020 року розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у відкритому судовому засіданні. Продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі на 30 днів. Відмовлено у задоволенні клопотання Управління патрульної поліції в Донецькій області ДПП про залучення громадянина Рарога Віталія Вікторовича у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Витребувано у ОСОБА_1 відеозаписи з бодікамери інспектора УПП, а саме: № , , . Витребувано від Управління патрульної поліції в м. Маріуполі Департаменту патрульної поліції надати відеозаписи з бодікамери інспектора УПП, а саме: № , , .

Ухвалою суду від 12.05.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 28.05.2020 року відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 01.06.2020 року відкладено розгляд справи на 07.07.2020 року.

Позивач у судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 , надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на адміністративний позов.

10.03.2020 року представник відповідача засобами електронного зв`язку надав відзив на адміністративний позов, з якого слідує, що під час патрулювання 28.10.2016 року інспектором роти №4 батальйону УПП в м. Маріуполі ДПП Рарог В.В. та інспектором Пилипенко С.І. було отримано повідомлення про виклик на гарячу лінію «102» щодо конфлікту між співробітниками райвідділу та приватним підприємцем, яким виявився ОСОБА_1 відносно відсутності дозвільних документів на здійснення торгівлі. Прибувши на місце події, в ході спілкування з обома сторонами конфлікту, співробітниками патрульної поліції було виявлено, що транспортний засіб позивача був зупинений з порушенням п.15.9 ПДР України. Позивачу було запропоновано усунути адміністративне правопорушення та переставити автомобіль на місце для паркування, в`їзд до яких був також перекритий транспортним засобом позивача, на що позивач дав згоду, при цьому не заперечував, що скоїв правопорушення. Під час перевірки документів на право керування згідно п.2 ч.2 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 а) ПДР у співробітників поліції виникла підозра, що водій перебуває у стані алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від запропонованого інспектором огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів позивач відмовився та висловив бажання на проведення відповідного огляду у закладі охорони здоров`я. Згідно висновку КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Маріуполя» ознак сп`яніння у позивача виявлено не було та інспекторами поліції було доставлено позивача на місце знаходження транспортного засобу. Вважає, що дії інспектора роти №4 батальйону УПП в м. Маріуполі ДПП Рарог В.В. при проведенні огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я і оформлення результатів були обґрунтованими та законними.

Щодо стягнення відшкодування моральної шкоди та грубого приниження гідності позивача зазначив, що обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом. Сам факт не складання протоколу про адміністративне правопорушення по відношенню до позивача у зв`язку з відсутністю в діях позивача адміністративного правопорушення не є підставою для відшкодування моральної шкоди. У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач звертався до лікаря з приводу погіршення фізичного стану внаслідок притягнення до адміністративної відповідальності. Також, не підтверджено те, що у позивача виникли тривалі негативні емоції. Просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (а.с.11-16, Том 2).

23.03.2020 року позивач через відділ діловодства та документообігу суду надав відповідь на відзив, у якому зазначає про те, що працівниками патрульної поліції були заподіяні незаконні дії, які полягали у безпідставному звинувачені у перебуванні в стані алкогольного сп`яніння, надані наказу керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, приниженні гідності позивача, відсутності підстав для зупинки транспортного засобу, відсутності підстав для проведення медичного обстеження на стан алкогольного сп`яніння, що може бути підтверджено відповідними записами з бодікамери поліцейського, тому просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.34-41, Том 2).

23.03.2020 року відповідач через відділ діловодства та документообігу суду надав заперечення на відповідь на відзив, у якому надів доводи, аналогічні викладеним у відзиві на адміністративний позов. Додав, що гр. ОСОБА_1 була проведена поверхнева перевірка, а саме: здійснення візуального огляду особи та проведення по поверхні вбрання особи рукою. Позивач самостійно пояснював та показував вміст карманів. Таким чином, поліцейський діяв виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Твердження позивача про обов`язковість присутності понятих не відповідає обставинам справи (а.с.45-50, Том 2).

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, судом встановлено наступне.

Згідно до положень статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до положень статті 8 Основного Закону України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Згідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 2 та 5 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб та кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За приписами частин 1,4 статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Судом встановлено, що 26.10.2016 року приблизно о 09 год. 00 хв. ОСОБА_1 перебував на перехресті вул. П.Орлика та вул. М.Грушевського у Центральному районі м. Маріуполя, де був припаркований транспортний засіб «NISSAN», що належить позивачу.

Згідно з поясненнями представника відповідача 28 жовтня 2016 року на гарячу лінію « 102» було отримано повідомлення про виклик щодо конфлікту між працівниками райвідділу та приватним підприємцем стосовно відсутності дозвільних документів на здійснення торгівлі. Прибувши на місце події, працівники поліції виявили, що позивач здійснив зупинку транспортного засобу «NISSAN» з порушенням вимог пункту 15.9 «д» Правил дорожнього руху України та запропонували йому усунути зазначене правопорушення.

Після пропозиції переставити транспортний засіб та під час перевірки документів на право керування транспортним засобом інспектор УПП рядовий поліції Рарог В.В. і старший інспектор УПП капітан поліції Пилипенко С.І. запідозрили, що позивач перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Свої підозри працівники поліції пояснили наявністю наступних ознак: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови.

Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів на місці події ОСОБА_1 відмовився, оскільки на його вимогу надати сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки працівники поліції вказані документи не надали. При цьому позивач виявив бажання пройти відповідний огляд в закладі охорони здоров`я.

Згідно Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №986 від 28.10.2016 року (час 10год 18 хв.) ознак сп`яніння не виявлено.

Працівники поліції протокол адміністративного затримання позивача не складали, оскільки останній добровільно погодився на проведення медичного огляду.

Відповідно до змісту повідомлення про запрошення ОСОБА_1 запрошено до відділу поліції для розгляду справи про адміністративне правопорушення на 08 листопада 2016 року о 10 год 00 хв. Позивач до відділу поліції прибув, що підтверджується відповідною відміткою.

Вважаючи дії працівників поліції, зокрема рядового поліції Рарог В.В. з приводу незаконного зупинення, незаконного затримання та подальшого незаконного проведення медичного огляду протиправними, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд, зокрема, вказав:

«п.46. Висновки судів є поверхневими, зроблені передчасно та без належного дослідження опису й оцінки всіх доказів, які б могли підтвердити їх.

п.52. Водночас, колегія суддів зазначає, що у цьому випадку некоректне формулювання позовних вимог шляхом прохання визнати протиправними дії інспектора ПП саме щодо незаконного зупинення, затримання та проведення медичного огляду, замість прохання визнати протиправними дії під час виконання службових обов`язків, не може бути підставою для відмови у позові повністю».

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 1 Закону України «Про національну поліцію» національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Статтею 3 Закону передбачено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону № 580 визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до змісту статті 31 Закону № 580 поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Виключний перелік підстав для зупинення поліцейським транспортного засобу передбачений частиною 1 статті 35 Закону Україну «Про Національну поліцію», відповідно до якої: поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою:

а) сигнального диска з червоним сигналом чи світлоповертачем або руки, що вказує на відповідний транспортний засіб та подальше місце його зупинки;

б) увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу;

в) гучномовного пристрою;

г) спеціального табло, на якому зазначається вимога про зупинку транспортного засобу.

Водій повинен зупинити транспортний засіб у вказаному місці з дотриманням правил зупинки (пункт 8.9 Правил дорожнього руху України).

Відповідно до Правил дорожнього руху України зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Позивач стверджує, що 28.10.2016 року приблизно о 09-00 год. він знаходився на перехресті вул.П.Орлика та М.Грушевського у м. Маріуполі, де до нього підійшли працівники патрульної поліції Пилипенко Світлана та Рарог Віталій Вікторович та запропонували припаркувати автомобіль у іншому місці, оскільки він заважав їм виконувати їхні функціональні обов`язки. Виконавши вимоги поліцейських та дотримуючись всіх правил ПДР він припаркував автомобіль у іншому місці. Вважає, що працівники патрульної поліції протиправно зупинили його транспортний засіб.

Судом було досліджено відеозапис з бодікамери поліцейського № (а.с.65), на якому зафіксовано, що працівниками поліції було запропоновано позивачу переставити транспортний засіб з місця, де його було залишено позивачем на інше місце, тому суд приходить до висновку, що вимоги про зупинення транспортного засобу інспектором патрульної поліції здійснено не було.

Крім того, позивач зазначає, що мало місце фактичне затримання та незаконно проведено медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння.

З приводу вказаного вище, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 261 КУпАП, про адміністративне затримання складається протокол, в якому зазначаються: дата і місце його складення; посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу затриманого; час і мотиви затримання. Протокол підписується посадовою особою, яка його склала, і затриманим. У разі відмовлення затриманого від підписання протоколу в ньому робиться запис про це.

Про місце перебування особи, затриманої за вчинення адміністративного правопорушення, негайно повідомляються її родичі, а на її прохання також власник відповідного підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.

Органи (посадові особи), правомочні здійснювати адміністративне затримання, про кожний випадок адміністративного затримання осіб інформують у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, крім випадків, якщо особа захищає себе особисто чи запросила захисника.

Відповідно до ст.262 КУпАП, адміністративне затримання провадиться: 1) органами внутрішніх справ (Національною поліцією), зокрема, при порушенні правил дорожнього руху.

Як передбачено ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарський препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до пункту 2 розділу І наказу Міністерства охорони здоров`я «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Наказ №1452/735) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно з пунктом 3 розділу І Наказу № 1452/735 ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Судом досліджено наявний у матеріалах справи відеозапис з нагрудних камер поліцейського № (а.с.65) на який зафіксовано, що під час спілкування з позивачем у поліцейських патрульної поліції виникли припущення з приводу того, що у позивача наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів та порушення мови. Позивачу було запропоновано здійснити перевірку на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, однак позивач виявив бажання пройти огляд у закладі охорони здоров`я.

Крім того, відповідно до ст.262 КУпАП працівниками поліції може бути здійснено адміністративне затримання за наслідком порушення правил дорожнього руху України, однак з матеріалів справи вбачається, що позивач був добровільного оглянутий у закладі охорони здоров`я на стан алкогольного сп`яніння, тому протокол у зв`язку з добровільним погодженням позивача на проведення огляду не складався.

Разом з тим, у позовній заяві та у відповіді на відзив позивач вказує на те, що інспектор патрульної поліції Рарог В.В. здійснив відносно позивача особистий огляд та з боку працівників поліції було зневажливе та глузливе ставлення до позивача протягом усього часу спілкування.

З приводу цього суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.29 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський захід - це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень.

Обраний поліцейський захід є необхідним, якщо для виконання повноважень поліції неможливо застосувати інший захід або його застосування буде неефективним, а також якщо такий захід заподіє найменшу шкоду як адресату заходу, так і іншим особам.

Згідно п.3 ч.1 ст.31 Закону поліція може застосовувати такий превентивний захід як поверхнева перевірка і огляд. Під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобов`язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи.

Відповідно до ч.1 ст.34 Закону поверхнева перевірка як превентивний поліцейський захід є здійсненням візуального огляду особи, проведенням по поверхні вбрання особи рукою, спеціальним приладом або засобом, візуальним оглядом речі або транспортного засобу. Поліцейський для здійснення поверхневої перевірки особи може зупиняти осіб та/або оглядати їх, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа має при собі річ, обіг якої заборонено чи обмежено або яка становить загрозу життю чи здоров`ю такої особи або інших осіб.

Тобто, поверхнева перевірка особи здійснюється, якщо є вагомі підстави вважати, що така особа має при собі річ, обіг якої заборонено чи обмежено або яка становить загрозу життю чи здоров`ю такої особи або інших осіб та з обов`язковим повідомленням про необхідність та причини такого огляду.

Положеннями ст.264 КУпАП встановлено, що особистий огляд може провадитись уповноваженими на те посадовими особами Служби безпеки України, органів Національної поліції, органів і установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, воєнізованої охорони, цивільної авіації, митного органу і органів прикордонної служби, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, а у випадках, прямо передбачених законами України, також і інших органів. Особистий огляд може провадитись уповноваженою на те особою однієї статі з оглядуваним і в присутності двох понятих тієї ж статі. Про особистий огляд, огляд речей складається протокол або про це робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення або в протоколі про адміністративне затримання.

З дослідженого судом відеозапису № (а.с.65) слідує, що дійсно, коли позивач дав свою згоду на проведення медичного огляду у закладі охорони здоров`я та пересів до машини патрульної поліції, працівники патрульної поліції запропонували пройти поверхневу перевірку на що позивач вийшов із машини та був оглянутий інспектором.

Таким чином, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що поліцейським патрульної поліції був проведений особистий огляд та при здійснення такого огляду інспектор патрульної поліції проникав до кишені карманів позивача, оскільки на відеозапису зафіксовано, що інспектор патрульної поліції запропонував позивачу пройти саме поверхневу перевірку.

Факту проникнення до кишені позивача судом не встановлено, працівник патрульної поліції візуально оглянув позивача та провів руками по поверхні вбрання позивача.

Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що при проведенні поверхневої перевірки відповідачем не було доведено вагомих підстав для необхідності здійснення такої перевірки.

Крім того, позивачу не було повідомлено про причину такої перевірки.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що пунктом 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 06.12.2016 за №1576/29706 (далі - Правила № 1179), передбачено, що під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, зокрема: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку.

В той же час, за змістом пункту 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм етичної поведінки. При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику.

Таким чином, можна дійти висновку, що за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, Присяги поліцейського, а також неухильно дотримуватися норм етичної поведінки поліцейського.

З огляду на викладене вище, судом не встановлено, що з боку працівників патрульної поліції відносно позивача було зневажливе та глузливе ставлення.

Вказане також не знайшло свого підтвердження на відеозаписах, які містяться у матеріалах справи.

Щодо обраного позивачем способу захисту, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі ч. 2 ст. 9 КАС України та з урахуванням висновків Верховного Суду у постанові від 30.01.2020 року, які відповідно до положень ч.5 ст.353 КАС України є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді справи, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права, а у спірних правовідносинах є достатнім, повним та необхідним (ефективним), а саме визнати протиправними дії працівників Управління патрульної поліції в м. Маріуполі Департаменту патрульної поліції під час виконання ним службових обов`язків - 28.10.2016 року щодо проведення поверхневої перевірки ОСОБА_6 .

Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, а саме: визнання протиправними дії інспектора УПП рядового поліції Рарог В.В. щодо незаконної зупинки транспортного засобу «NISSAN», визнати протиправними дії щодо незаконного затримання та подальшого незаконного проведення медичного огляду від 28.10.2016 року №986 стосовно ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного та іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, суд вважає таким, що не відповідає способам судового захисту, закріпленим частиною 1 статті 5 КАС України.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн., то суд вважає, що ця вимога не підлягає задоволенню, з огляду на наступне

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Заявляючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000,00 гривень позивач покликався на завдання діями відповідачів моральної шкоди, яка полягала у приниженні його гідності.

Однак, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які свідчать про спричинення позивачу моральної шкоди, які підтверджують наявність будь-яких наслідків такої шкоди, позивачем не обґрунтований розмір моральної шкоди та з пояснень позивача не вбачається чому ця шкода становить саме 10 000 грн. та як вона розрахована, тому у суду відсутні будь-які докази, які б давали можливість визначити розмір моральної шкоди, спричиненої позивачу. Більше того, у суду відсутні будь-які докази щодо існування причинного зв`язку між діями службових осіб відповідача та приниженням гідності позивача.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині притягнення працівника патрульної поліції до адміністративної відповідальності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно - правову та дисциплінарну відповідальність.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, який затверджується законом.

Таким чином, притягнення працівника поліції до адміністративної відповідальності, у зв`язку з дискредитуванням звання поліцейського, підривом рівня довіри населення до поліції та нецільовим використанням палива не є компетенцією окружного суду адміністративної юрисдикції та не можуть бути вирішені за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно приписів ч.ч. 1 та 2 ст. 77 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи, письмові докази, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2-15, 31-32, 72-80, 160-161, 168, 171, 173-183, 192-198, 210, 223-225, 227-229, 241-246, 250-251, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції в м. Маріуполі Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, вулиця Макара Мазая, 16) про визнання протиправними дії інспектора УПП рядового поліції Рарог В.В. щодо незаконної зупинки транспортного засобу «NISSAN», визнання протиправними дії щодо незаконного затримання та подальшого незаконного проведення медичного огляду від 28.10.2016 року №986 стосовно ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного та іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, стягнення моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн., притягнення інспектора УПП рядового поліції Рарог В.В. до адміністративної відповідальності у зв`язку з дискредитуванням звання поліцейського, підривом рівня довіри населення до поліції та нецільовим використанням палива - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії працівників Управління патрульної поліції в м. Маріуполі Департаменту патрульної поліції під час виконання ними службових обов`язків - 28.10.2016 року щодо проведення поверхневої перевірки ОСОБА_1 .

У задоволенні решти частини позовних вимог - відмовити.

У судовому засіданні 07.07.2020 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст судового рішення виготовлений та підписаний 17.07.2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року №540-ІХ змін у розділ VI «Прикінцеві положення» КАС України, строк на апеляційне оскарження продовжується на строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню короновірусної хвороби (COVID-19).

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Н.А. Мозговая