Справа № 640/11046/20
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2020-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Гайворонського В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СофтверВАН Україна" на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2020 року, суддя Патратій О.В., за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "СофтверВАН Україна" про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СофтверВАН Україна" до Київського міського центру зайнятості про визнання протиправним та скасування наказу,-

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СофтверВАН Україна" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київського міського центру зайнятості про визнання протиправним та скасування Наказу відповідача №338 від 14.05.2020 року в частині скасування дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства (додаток № 3), а саме в частині скасування дозволу № НОМЕР_1 від 17.03.2020 року, виданого ТОВ "СофтверВАН Україна" на ім`я ОСОБА_1 .

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії Наказу Київського міського центру зайнятості №338 від 14 травня 2020 року в частині скасування дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства (додаток №3), а саме в частині скасування дозволу НОМЕР_1 від 17 березня 2020 року, виданого Товариству з обмеженою відповідальністю "СофтверВАН Україна" на ім`я ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи подану заяву про вжиття заходів забезпечення позову, позивач посилається на те, що невжиття заходів забезпечення позову несе небезпеку заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення у справі, оскільки невжиття заходів забезпечення позову, на думку заявника, ставить під загрозу можливість ведення господарської діяльності великого платника податків ТОВ "СофтверВАН Україна".

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2020 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення адміністративного позову задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з`явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Положеннями ст. 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже, зазначена норма закону визначає, що заходи забезпечення позову застосовуються для гарантування виконання рішення адміністративного суду, тобто недопустимості завдання позивачеві непоправної шкоди, що може призвести до неможливості виконання рішення суду в майбутньому. При цьому, саме позивач повинен навести докази для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Суд, при розгляді клопотання про забезпечення позову повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з передбачених ст.150 КАС України обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти; врахувати пов`язаність заходів щодо забезпечення позову з його предметом, співмірність таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам.

Колегія суддів зауважує, що інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Забезпечення позову є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в адміністративному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для особи рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Крім того, колегія суддів зазначає, що для вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову слід враховувати те чи існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

В апеляційній скарзі представник товариства зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги критерії, які свідчать про необхідність вжиття заходів забезпечення позову у конкретній справі, зокрема, не врахував розумність обгрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Вирішуючи питання щодо наявності правих підстав для забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Київського міського центру зайнятості в частині скасування дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства (додаток №2), а саме скасування дозволу НОМЕР_1 від 17 березня 2020 року, виданого ТОВ «СофтверВАН Україна» на ім`я ОСОБА_1 , колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що дозвіл на застосування праці іноземців НОМЕР_2 видано Державною службою зайнятості, Київський міський центр зайнятості, роботодавець ТОВ «СофтверВАН Україна», на ім`я директора ОСОБА_1 17.03.2020 року, строком до 17.03.2021 року. Номер дозволу НОМЕР_1.

Відповідно до п.1.2 наказу №338 від 14.05.2020 року Київського міського центру зайнятості скасовано дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства згідно з п.2 ч.2 та п.4 ч 2 ст. 42-10 Закону (додаток №2).

Судом апеляційної інстанції витребувано зазначений додаток №2 до наказу №338 із якого вбачається, що до переліку підприємств, установ та організацій, яким розглянуто повідомлення за реєстром рішень №1287 від 14.05.2020 року входить ТОВ «СофтверВАН Україна», дата реєстрації 06.05.2020 року, ПІБ іноземця ОСОБА_1 , директор, наказ - схвалено.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 42-10 Закону України «Про зайнятість населення» територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, скасовує виданий дозвіл у разі неподання роботодавцем у встановлений цим Законом строк до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, копії трудового договору (контракту), укладеного з іноземцем або особою без громадянства, якщо подання такої копії є обов`язковим відповідно до цього Закону.

Згідно з частиною 2 статті 42-4 Закону №5067-УІ роботодавець вносить плату протягом 10 робочих днів з дня отримання рішення про видачу або продовження дії дозволу, яке надсилається територіальним органом центрального органу виконавчої влади, реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, поштою з повідомленням про вручення.

Окрім того, чинним законодавством визначено, що роботодавець повинен укласти з іноземцем чи особою без громадянства трудовий договір (контракт) не пізніше як за 90 календарних днів з дати видачі дозволу та у 10-ти денний строк після укладення трудового договору (контракту) надати його копію, засвідчену роботодавцем, територіальному органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції (ч.4 ст. 42-7 Закону №5067-УІ).

Із змісту листа Київського міського центру зайнятості від 15.05.2020 року №3820 на ім`я ТОВ «СофтверВАН Україна» убачається, що дозвіл на застосування праці іноземця НОМЕР_1 від 17.03.2020 року було скасовано відповідно до п.2 ч.2 ст. 42-10 вищевказанного Закону.

Верховний Суд сформулював правову позицію у справі, яка стосується вирішення питання забезпечення позову, відповідно до якої заходи забезпечення можуть бути застосовані виключно за наявності однієї з підстав, визначених ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, та мають бути співмірними з позовними вимогами і адекватними.

Із пояснень представника позивача слідує, що в даному випадку необхідно застосувати дві підстави, визначені частиною 2 ст. 150 КАС України, для вирішення питання забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду та є очевидними ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Колегія суддів зазначає наступне.

Співмірність у розумінні вимог чинного законодавства України передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

За змістом вимог чинного законодавства, заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. Водночас, для виконання таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених у частині другій статті 150 КАС України.

Як наслідок, уможливлюється виконання судового рішення на підставі принципу обов`язковості судових рішень, регламентованого в статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція), пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", Кодексу адміністративного судочинства України, рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах "Рябих проти Росії" (§§ 51, 52), "Горнсбі проти Греції" (§ 40).

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до статті 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Своєю чергою, у рішенні ЄСПЛ від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Водночас, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно з Рекомендацією N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Відтак, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виключних, виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 року (справа № 826/8556/17), від 25.04.2019 року (справа № 826/10936/18).

Слід також враховувати, особливості забезпечення позову в адміністративному процесі, зокрема наявність ознак протиправності оскаржуваного нормативно- правового акту може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності. Застосування заходів забезпечення позову в цьому випадку фактично вирішує справу по суті предмету позову.

До подібних висновків дійшов Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в постанові від 10.04.2019 року по справі № 826/16509/18 та підтверджена в постанові ВС від 20 листопада 2019 року по справі №640/2298/19.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 року у справі № 800/521/17 також дійшла до подібного висновку, зазначаючи, що забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваної постанови до набрання законної сили судовим рішенням у справі фактично було б ухваленням рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

В той же час, Верховний Суд у постанові від 17.04.2019 року (справа № 705/4587/17) сформулював правову позицію, згідно з якою, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників переконатися, що загроза правам, свободам та інтересам особи має реальний характер. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункту 1 частини другої статті 150 КАС України.

Колегія суддів, вирішуючи зазначене питання про забезпечення позову ні в якому разі не висловлює своєї думки щодо законності чи правомірності наказу Київського міського центру зайнятості №338 від 14.05.2020 року та зазначене судове рішення жодним чином не має визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням зазначеного наказу позивачем.

Проте, колегія суддів зважає на обставини, що склалися у взаємовідносинах, пов`язаних зі скасуванням дозволу товариству на застосування праці іноземця чи особи без громадянства та наслідки такого скасування для самого товариства.

Як убачається із матеріалів справи питання надання дозволу на застосування праці іноземця товариству було надано у зв`язку з призначенням на посаду директора ОСОБА_1 .

21 квітня 2020 року рішенням №34 Єдиного учасника ТОВ «СофтверВАН Україна» прийнято рішення про обрання та призначення нового директора товариства з 22 квітня 2020 року на підставі двосторонньої згоди. Окрім того, цим же рішенням припинено повноваження попереднього директора ОСОБА_4 з 21 квітня 2020 року.

Отже, особа, стосовно якої скасовано дозвіл на застосування праці іноземця, є директором ТОВ «СофтверВАН Україна» ОСОБА_1 .

Як зазначає представник товариства, оскаржуваним рішенням відповідача вже сьогодні майже паралізовано роботу товариства, яке є великим платником податків, і, окрім того, до позивача можуть бути застосовані штрафні санкції, розмір яких складає майже 100 000 грн.

Колегія суддів, заслухавши представників позивача та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку що у даному випадку існує реальна загроза заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам ТОВ «СофтверВАН Україна» до ухвалення рішення у справі, у т.ч. і щодо неможливості ведення господарської діяльності товариством, яка фактично заблокована у зв`язку із скасуванням дозволу на застосування праці іноземця, а саме директора товариства ОСОБА_1 .

Також, колегія суддів вважає, що виконання оскаржуваного наказу може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами та, окрім того, на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого наказу з огляду також на наступні обставини.

Так, 11 вересня 2020 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відповідно до п. 1 Постанови установити з 12 березня 2020 року до 11 травня 2020 року на всій території України карантин.

Пунктом 2 Постанови заборонено до 11 травня 2020 року: 8) роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення.

21 березня 2020 року Київською міською державною адміністрацією прийнято протокол Постійної комісії ТЕБ та НС «Про запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», та введення додаткових обмежувальних заходів на території міста Києва».

Згідно з п.3 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) установити, що на період встановлення карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних з поширенням коронавірусної хвороби: 3) з дня оголошення карантину зупиняється перебіг строків звернення за отриманням адміністративних та інших послуг та строків надання цих послуг, визначених законом. Від дня припинення карантину перебіг цих строків продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Отже, з дня оголошення карантину 13 березня 2020 року зупиняється перебіг строків звернення за отриманням адміністративних та інших послуг та строків надання цих послуг, визначених законом.

Із долучених до справи фотографій вбачається, що відповідач на час карантину, у т.ч. станом після 23 квітня по 06 травня 2020 року не приймав відвідувачів, особистого прийому громадян, установ чи організацій не відбувалося, а всі документи відповідно до оголошень, розміщених на приміщенні Київського міського центру зайнятості, приймались шляхом подання їх електронною поштою або ж через спеціально облаштований ящик для кореспонденції.

Як пояснив представник позивача, позивач не зміг подати укладений контракт через канцелярію центру зайнятості, так як це передбачено законом, а тому змушений був подати його шляхом вкидання через зазначений ящик для кореспонденції, що звичайно не дає можливості отримати підтвердження подання такого документу.

Із матеріалів справи вбачається, що контракт було зареєстровано відповідачем 06.05.2020 року, а наказ про скасування дозволу прийнято 14.05.2020 року, тобто в період, коли діяли вищезазначені карантинні обмеження, у т.ч. і щодо отриманням адміністративних та інших послуг та строків надання цих послуг, визначених законом.

З урахуванням вищевикладених доводів, колегія суддів вважає, що у даній справі є всі правові підстави для застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Київського міського центру зайнятості №338 від 14 травня 2020 року в частині скасування дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства (додаток№2) НОМЕР_1 від 17 березня 2020 року, виданого ТОВ «СофтверВАН Україна» на ім`я ОСОБА_1 до розгляду справи №640/11046/20 за позовом ТОВ «СофтверВАН Україна» до Київського міського центру зайнятості про визнання протиправним та скасування наказу №338 від 14.05.2020 року в частині.

Забезпечення позову у справі не порушує прав чи інтересів інших осіб, проте забезпечує уникнення заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача ТОВ ««СофтверВАН Україна». Також, застосування заходів забезпечення позову у даній справі має ефективний засіб, так як запобігає тому, що настане подія, наслідки якої будуть незворотними, зокрема щодо неможливості товариством займатись своєю господарською діяльністю, а законно призначеним директором товариства виконувати свої обов`язки.

Окрім того, у даному випадку такий вид забезпечення є співмірним у співвідношенні до негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів та адекватним з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для зміни рішення суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 травня 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням постанови про задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «СофтверВАН Україна» про застосування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СофтверВАН Україна" задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Застосувати заходи забезпечення позову у справі № 540/11046/20 шляхом зупинення дії наказу Київського міського центру зайнятості №338 від 14 травня 2020 року в частині скасування дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства (додаток №2), а саме в частині скасування дозволу НОМЕР_1 від 17 березня 2020 року, виданого Товариству з обмеженою відповідальністю «СофтверВАН Україна» на ім`я ОСОБА_1 .

Товариство з обмеженою відповідальністю «СофтверВАН Україна» - ідентифікаційний код 36273889, місцезнаходження: м. Київ 3038, вул. Миколи Грінченка, 4-Б.

Київський міський центр зайнятості, ідентифікаційний код 03491091, місцезнаходження: м. Київ 01033, вул. Жилянська, 47-Б.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.

Повний текст виготовлено: 16 липня 2020 року.