Справа № 182/3773/15-а
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2020-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року

м. Київ

справа № 182/3773/15-а

адміністративне провадження № К/9901/14159/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П.,

розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.07.2016 (колегія у складі суддів Чумака С.Ю., Гімона М.М., Юрко І.В.)

у справі № 182/3773/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області,

Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

І. РУХ СПРАВИ

1. 03 червня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області.

2. З урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо розрахунку розміру пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок розміру пенсії виходячи з 72 % розміру грошового забезпечення в сумі 4279,92 грн. в т.ч.: посадовий оклад - 95 грн., оклад за військове звання - 55 грн., 35% надбавка за вислугу років - 52,5 грн., 50 % надбавка за особливі умови служби - 75 грн., 100% надбавка - 202,5 грн., доплата за виконання обов`язків у зоні відчуження - 861,48 грн., за безперервну службу: 25 років 75%-1322,07 грн., премія 33,3%-1069,18 грн. з 01.01.2005 - 1540,78 грн. (4279,92*72%*50%), з 01.01.2006 - 3081,55 грн. (4279,92*72%);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування пенсії з урахуванням доплат за роботу в зоні відчуження з 01.01.2005 та виплатити недоотриману суму пенсії з 01.01.2005 в розмірі 50% належної пенсії, а з 01.01.2006 в розмірі 100% належної позивачу пенсії;

- виплачувати пенсію в перерахованому розмірі у подальшому;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок щомісячної додаткової пенсії відповідно до статті 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за шкоду спричинену здоров`ю в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, з урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та виплатити позивачу недоотриману суму додаткової пенсії з 01.01.2005 в розмірі 50% належної позивачу додаткової пенсії, а з 01.01.2006 в розмірі 100% належної позивачу додаткової пенсії.

3. Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.01.2016 адміністративний позов задоволено.

4. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.07.2016 скасовано постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.01.2016. Провадження у справі в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з урахуванням доплати за виконання обов`язків у зоні відчуження закрито. Провадження у справі в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок щомісячної додаткової пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.01.2005 по 02.12.2014 залишено без розгляду. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

5. У касаційній скарзі позивач, із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення, і залишити в силі постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.01.2016.

6. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.08.2016 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача та надіслано особам, які беруть участь у справі, копію ухвали про відкриття касаційного провадження, копію касаційної скарги.

7. У зв`язку із ліквідацією Вищого адміністративного суду України справу передано Верховному Суду.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

8. Судами встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив службу в батальйоні міліції з охорони зони радіоактивного забруднення ГУ МВС в Київській області на посаді контролера КПП батальйону міліції з охорони радіоактивного забруднення ГУ МВС України в Київській області.

9. 08.05.2000 пенсійним відділом УМВС України у Дніпропетровській області позивачу було призначено пенсію за вислугу років. Проте у розрахунок пенсії відповідачем не включена доплата за виконання службових обов`язків у зоні відчуження ЧАЕС, яка передбачена статтями 39, 40 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

10. Окрім того, позивач вважає, що йому не виплачується у належному розмірі щомісячна додаткова пенсія відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

11. Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відмовляючи у перерахунку пенсії, порушило право позивача на належне пенсійне забезпечення, а Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області протиправно не надало до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відомості про розмір грошового забезпечення належного позивачу, не роз`яснило йому право на надання додаткових документів, не допомогло у витребуванні необхідних документів про розмір доплати у зоні відчуження, чим порушило право позивача на належне пенсійне забезпечення.

12. Закриваючи провадження у справі в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з урахуванням доплати за виконання обов`язків у зоні відчуження, суд апеляційної інстанції встановив, що питання щодо врахування доплати за роботу в зоні відчуження позивачу вже неодноразово розглядалось судами і вирішено раніше, про що постановлено судове рішення, яке набрало законної сили.

13. В частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок щомісячної додаткової пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.01.2005 по 02.12.2014, суд апеляційної інстанції залишив позовні вимоги без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Суд зазначив, що доводи представника апелянта в судовому засіданні, що позивач не був обізнаний про існування такої законодавчої норми, є безпідставними, оскільки закони в України доводяться до відома громадян та оприлюднюються у засобах масової інформації, є відкритими, а тому юридична необізнаність позивача не є поважною причиною пропуску ним строку звернення до суду за вказаний період часу.

Позивач звернувся до суду із позовом до суду 03.06.2015. Враховуючи встановлений статтею 99 КАС України (у редакції на момент звернення із позовом) шестимісячний строк звернення до суду з адміністративним позовом, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно розглядати лише за період з 03.12.2014.

14. Відмовляючи у задоволенні позову з 03.12.2014, суд апеляційної інстанції зазначив про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

15. Позивач у касаційній скарзі зазначає, що у суді апеляційної інстанції були відсутні підстави для закриття провадження у справі у частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з урахуванням доплати за виконання обов`язків у зоні відчуження, оскільки позов у справі № 182/5076/13-а не є аналогічним з позовом у справі, що розглядається.

16. Щодо залишення позову без розгляду за період з 01.01.2005 по 02.12.2014, позивач вважає, що ним строк звернення до суду не пропущено на підставі статті 76 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку», за приписами якої право на подання позову про відшкодування ядерної шкоди заподіяної життю і здоров`ю особи, не обмежується строком давності. Посилається також на Віденську конвенцію про цивільну відповідальність за ядерну шкоду, згідно якої строк позовної давності за вимогами про відшкодування ядерної шкоди завданої здоров`ю становить тридцять років.

17. Крім того, відповідно до статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

18. Зазначає, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано відмовив йому у задоволенні позову про перерахунок розміру додаткової пенсії з 03.12.2014, оскільки такий перерахунок необхідно проводити на підставі норм Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанови Кабінету Міністрів України.

19. Від відповідачів заперечень на касаційну скаргу не надходило.

V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

20. Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права та дійшов таких висновків.

21. Доводи касаційної скарги стосуються порушення норм процесуального права в частині закриття провадження і залишення без розгляду частини позовних вимог, а також неправильного застосування норм матеріального права під час визначення права позивача на врахування під час визначення розміру пенсії доплати за виконання обов`язків у зоні відчуження та розміру додаткової пенсії.

(а) щодо закриття провадження

22. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами (у редакції до 14.12.2017).

23. У практиці Верховного Суду умовами застосування цієї підстави для закриття провадження є: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); остаточне вирішення тотожного спору постановою чи ухвалою, яка перешкоджає повторному зверненню до суду (про відмову у відкритті провадження чи закриття провадження); набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих самих підстав.

Позови вважаються тотожними лише тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів позови вважаються не тотожними і суд не вправі відмовити у відкритті провадження у справі.

Підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

(постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №11-257заі18, постанови Верховного Суду від 17.10.2019 у справі №340/869/19, від 30.01.2020 у справі № 2а-161/11, від 30.04.2020 у справі № 813/4138/17, від 26.05.2020 у справі № 805/1963/17-а).

24. Закриваючи провадження у справі в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з урахуванням доплати за виконання обов`язків у зоні відчуження, суд апеляційної інстанції встановив, що питання щодо врахування доплати за роботу в зоні відчуження позивачу вже неодноразово розглядалось судами і вирішено раніше, про що постановлено судове рішення, яке набрало законної сили.

25. Суд апеляційної інстанції взяв до уваги, що у червні 2007 року позивач звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати дії посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у перерахунку пенсії з урахуванням доплати за час виконання службових обов`язків у зоні відчуження ЧАЕС неправомірними та зобов`язати останнього провести перерахунок пенсії з 01.01.2005 з урахуванням доплати за час виконання службових обов`язків у зоні відчуження ЧАЕС.

26. Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.01.2009 у справі № 2а-18/09 адміністративний позов задоволено.

27. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2010, яку залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.04.2012, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задоволено, постанову суду першої інстанції скасовано, а у задоволенні позову відмовлено.

28. Позивач звертає увагу на те, що у цій справі № 2а-18/09 суд дійшов висновку, що право на одержання доплати до пенсії відповідно до Указу Президента України № 926/96 від 04.10.1996 позивач мав, однак розрахунків щомісячного додаткового грошового забезпечення та документи, які б підтверджували нарахування та виплату щомісячного додаткового грошового забезпечення, позивачем до пенсійного відділу не надавалися та в матеріалах пенсійної справи відсутні. Саме з цієї причини у задоволенні позову було відмовлено.

29. Враховуючи зазначену постанову, позивач 11.03.2013 направив поштою до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області заяву встановленого зразка про перерахунок його пенсії та надав усі необхідні довідки про розмір доплат та роботу у зоні відчуження. Однак листом № 6679/09/02 від 02.04.2013 вказані довідки були повернуті позивачу без здійснення перерахунку та без роз`яснення з яких саме підстав позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку, а також повідомлено, що за перерахунком пенсії він має звернутися до управління Пенсійного фонду України за місцем проживання. Тобто до УПФУ в м. Нікополь та Нікопольському районі.

30. З огляду на це, позивач звернувся до суду та просив визнати дії ГУПФУ в Дніпропетровській області незаконними, зобов`язати ГУПФУ в Дніпропетровській області прийняти для здійснення перерахунку: оригінал довідки № 79 від 21.02.2013, оригінал довідки № 80 від 21.02.2013; оригінал довідки № 81 від 21.02.2013, зобов`язати ГУПФУ в Дніпропетровській області здійснити перерахунок його пенсії з урахуванням доплат за роботу в зоні відчуження з 11.03.2013 та виплатити йому недоотриману суму пенсії.

31. Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.07.2013 у справі №182/5076/13-а, яку залишено без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.09.2013, позов ОСОБА_2 було задоволено і зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії позивачу з урахуванням доплат за роботу в зоні відчуження з 11.03.2013 і виплатити недоотриману суму пенсії.

32. У справі, що розглядається, позивач просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок розміру пенсії виходячи з 72% розміру грошового забезпечення в сумі 4279,92 грн., до якого, зокрема, входить доплата за виконання обов`язків у зоні відчуження - 861,48 грн., а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування пенсії з урахуванням доплат за роботу в зоні відчуження з 01.01.2005.

33. Порівняння цих вимог з вимогами, які розглядалися у справах № 2а-18/09 та № 182/5076/13-а, свідчить про те, що вони стосуються одного й того самого питання - обчислення та виплати пенсії з урахуванням доплати за виконання обов`язків у зоні відчуження. Це питання вже було вирішено по суті у справі № 182/5076/13-а: позивач має право на перерахунок пенсії з урахуванням цієї доплати з 11.03.2013. Вимога про виплату цієї надбавки з 01.01.2005 теж уже розглядалася у справі № 2а-18/09 і в її задоволенні було відмовлено.

34. Що стосується покликання скаржника на те, що склад осіб є нетотожним, то Суд цей аргумент відхиляє. Дійсно, позов пред`явлено до двох відповідачів: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області. Останнє не брало участі у попередніх справах № 2а-18/09 та № 182/5076/13-а. Однак Суд враховує, що позовна вимога про обчислення та виплату пенсії з урахуванням доплати за виконання обов`язків у зоні відчуження стосується саме Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оскільки саме воно може цю вимогу виконати. З огляду на це, участь у справі нового відповідача - Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, свідчить лише про формальну відмінність у складі учасників справи, однак не впливає на вирішення спору по суті.

35. Таким чином, спір у цій частині є тотожним до спорів, які вже вирішувалися судом. З огляду на це, закриття провадження у цій частині відповідає п. 4 ч. 1 ст. 157 КАС України та є правомірним.

36. Скарги на дії пенсійного органу щодо перерахунку пенсії при виконанні судового рішення повинні вирішуватися в порядку статті 267 КАС України (тобто у порядку судового контролю за виконанням судового рішення), а не шляхом пред`явлення нового судового позову із вимогами, які вже вирішені судом.

(б) щодо залишення позовної заяви без розгляду

37. В частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок щомісячної додаткової пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» за період з 01.01.2005 по 02.12.2014, суд апеляційної інстанції залишив позовні вимоги без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

38. Скаржник звертає увагу на те, що не покликався на неюридичну необізнаність як підставу пропуску строку. Натомість вважає, що строк звернення до суду не пропущено, оскільки ст. 76 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» право на подання позову про відшкодування ядерної шкоди, заподіяної життю і здоров`ю особи, не обмежується строком давності. Посилається також на Віденську конвенцію про цивільну відповідальність за ядерну шкоду.

39. Суд ці доводи відхиляє, оскільки зазначений Закон, як і Віденська конвенція про цивільну відповідальність за ядерну шкоду, регулює подання позову про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства, тоді як предметом цього позову є перерахунок та виплата пенсії.

40. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.12.2019 у справі № 431/1700/16-а.

41. Водночас, Суд касаційної інстанції вважає помилковими висновки суду апеляційної інстанції щодо застосування у цій справі строку звернення до суду, виходячи з наступного.

42. Застосовуючи строки у соціальній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку. якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.

43. Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд у випадку визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.

44. У триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації права громадян на соціальний захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).

45. Важливо, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежать також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.

46. Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків, якщо інше прямо не передбачено законом.

47. При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.

48. З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься у рішенні від 15.10.2013 № 8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" і у рішенні від 15.10.2013 № 9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, а також на підставі аналізу положення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" колегія суддів дійшла до висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком.

49. Неможливість обмеження шестимісячним строком обов`язку України як держави забезпечити реалізацію громадянином України свого конституційного право на соціальний захист підтверджується також встановленим статтями 256 та 257 Цивільного кодексу України трирічним строком позовної давності, який означає строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У протилежному випадку обов`язок громадянина, зокрема, у формі майнового зобов`язання перед державою підлягав б судовому захисту протягом 3 років, а такий же обов`язок держави перед громадянином - 6 місяцями.

50. Згідно з частиною другою статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

51. Системний аналіз даної статті дає підстави дійти до висновку, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з неправильним нарахуванням або непроведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає.

52. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі № 164/1904/14-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 522/2738/17, від 09.07.2019 у справі 676/1557/16-ц, у постановах Верховного Суду, зокрема, від 24.04.2018 у справі № 646/6250/17, від 30.10.2018 у справі № 493/1867/17, від 22.01.2019 у справі № 201/9987/17(2-а/201/304/2017), від 22.11.2019 у справі №1140/3136/18, від 29.11.2019 у справі №607/1402/16-а.

53. За таких обставин колегія суддів не погоджується із тим, що у разі порушення органом Пенсійного фонду України законодавства про пенсійне забезпечення, слід застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, встановлений частиною першою статті 99 КАС України (в редакції, чинній до 14.12.2017), оскільки це матиме наслідком неможливість реалізувати передбачене Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час без обмеження строку у визначеному законодавством розмірі.

54. В той же час судом апеляційної інстанції не досліджено питання правомірності дій відповідача у контексті зобов`язання здійснити перерахунок щомісячної додаткової пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» за період з 01.01.2005 по 02.12.2014.

55. У зв`язку із чим, позовні вимоги в частині, залишеній без розгляду, слід направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

(в) щодо перерахунку розміру додаткової пенсії

56. Щодо відмови у задоволенні позову в частині зобов`язання здійснити перерахунок щомісячної додаткової пенсії ОСОБА_1 з 03.12.2014, то доводи скарги відхиляються з наступних підстав.

57. Ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що особам, віднесеним до категорій 2, 3, 4 призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

58. Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 87 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 5 частини другої статті 67-1 цього Кодексу), належать видатки на державні програми з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки, запобігання виникненню та ліквідації надзвичайних ситуацій та наслідків стихійного лиха.

59. Відповідно до абз. 8 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 № 3-рп/2012 нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

60. Відповідно до пункту 6-7 Перехідних положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» в редакції Закону України від 31.07.2014 № 1622-VII, який набрав чинності з 03.08.2014, норми і положення статті 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

61. Крім того, Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII, що набрав законної сили з 01.01.2015, внесені зміни до статті 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до яких особам, віднесеним до категорій 2, 3, 4 призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

62. 28.12.2014 прийнято Закон України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», пунктом 9 Прикінцевих положень якого встановлено, зокрема, що норми і положення, зокрема, ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

63. Розмір щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" було встановлено в п.13 зазначеної постанови для осіб які належать до 2 категорії з 01.01.2012 р. - 15% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 01.07.2012 р. - 18% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 24.04.2014 р. на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 № 112 в розмірі 170,82 гривні.

64. Таким чином, в період з 03.12.2014 у відповідача відсутні правові підстави для виплати додаткової пенсії в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком.

65. Доводи позивача про те, що зменшено рівень гарантій його прав, та порушено у зв`язку із цим ст. 22 Конституції України Суд відхиляє.

66. Конституційний Суд України у Рішенні № 1-42/2011 від 26.12.2011 відзначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. … Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України (п. 2.1. мотивувальної частини).

67. У справі «Великода проти України» (заява № 43331/12, від 03 червня 2014 року) Європейський суд з прав людини заяву про порушення статей 6 і 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції на тій підставі, що внаслідок внесення у 2011 році змін до законодавчих актів розмір пенсії заявниці було зменшено і вона більше не отримувала пенсії в розмірах, встановлених 19 січня 2010 року.

Суд зазначив, що у цій справі немає доказів того, що відповідні зміни до Закону України про державний бюджет України не були внесені відповідно до законної процедури, а за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними, Суд доходить висновку, що вони відповідали вимозі щодо законності за статтею 1 Першого протоколу. Суд також не може дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції.

Суд також зазначив, що зменшення пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю (див. ухвалу щодо прийнятності від 8 жовтня 2013 року у справі « Да Консесау Матеуш та Сантуш Жануаріо проти Португалії» (Da Conceiзгo Mateus and Santos Januario v. Portugal), заяви № 62235/12 та № 57725/12).

Заяву було визнано неприйнятною як явно необґрунтована відповідно до підпункту «а» пункту 3 та пункту 4 статті 35 Конвенції (п. 27 - 29).

68. З урахуванням наведеного, в умовах фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава, саме лише зменшення розміру додаткової пенсії не є порушенням вимог ст. 22 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу Конвенції, якщо при цьому забезпечується загальний розмір виплат, що є не меншими прожиткового мінімуму (відповідно до ч. 3 ст. 46 Конституції України).

69. Відтак, висновок суду апеляційної інстанції в частині правомірності обмеження розміру додаткової пенсії є вірними.

70. Таку ж правову позицію було висловлено Верховним Судом у постанові 031.0.2019 у справі №676/5258/16-а і колегія суддів з нею погоджується.

71. Відповідно до ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

72. В частині закриття провадження та відмови у задоволенні позову суди правильно застосували норми матеріального та процесуального право, тому у цій частині постанову апеляційного суду слід залишити без змін.

73. Водночас, в частині вимог, які залишено без розгляду, суд порушив вимоги процесуального права.

74. Відповідно до ст. 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі

75. З огляду на це, в частині залишення без розгляду позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок щомісячної додаткової пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» за період з 01.01.2005 по 02.12.2014 постанову слід скасувати та в цій частині направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

76. 03.10.2018 в Газеті «Голос України» №185 (6940) опубліковане повідомлення про початок роботи новоутвореного Третього апеляційного адміністративного суду. Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд припинив свою діяльність. Третій апеляційний адміністративний суд здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області.

77. Відтак, справу слід скерувати на новий розгляд до Третього апеляційного адміністративного суду.

Керуючись ст. ст. 341, 345, 350, 356, 359 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2016 року у справі № 182/3773/15-а скасувати в частині залишення без розгляду позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок щомісячної додаткової пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» за період з 01 січня 2005 року по 02 грудня 2014 року та в цій частині направити справу для продовження розгляду до Третього апеляційного адміністративного суду.

3. В іншій частині Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя А.А. Єзеров

Суддя О.П. Стародуб