Справа № 500/80/20
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/80/20

01 липня 2020 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Подлісної І.М.

за участю:

секретаря судового засідання Павловського Ю.Б.

представника позивача Верхолюк О.С.

представника відповідача Касперського П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся представник Військової частини НОМЕР_1 з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 наказом командира військової частини НОМЕР_1 №181 від 30.08.2018 року було виключено із списків особового складу частини та притягнуто до матеріальної відповідальності у сумі 3234 грн. 16 коп.

ОСОБА_1 отримав речове майно, однак був достроково звільнений за порушення військової дисципліни і строк носіння обмундирування не закінчився, чим заподіяв матеріальну шкоду державі в особі військової частини НОМЕР_1 . Згідно витяга із книги грошових стягнень і нарахувань за номенклатурою на 2019 рік №284/2943 стор. № 10 з ОСОБА_1 було стягнуто 1730 (одна тисяча сімсот тридцять) гривень 55 коп. На теперішній час сума заборгованості становить 1503 (одна тисяча п`ятсот три) гривні 61 коп. Відповідач добровільно вищевказану заборгованість не погасив, а тому дана сума підлягає примусовому стягненню.

08 січня 2020 року ухвалою суду було залишено без руху позовну заяву та надано час для усунення недоліків, шляхом долучення доказу надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідачу копії позовної заяви, сплати судового збору у розмірі 2102 грн. 00 коп. на належний рахунок та подання до суду належних доказів такої сплати або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, долучити належним чином засвідчені копії документів, які додані до позову.

16 січня 2020 року позивачем подано заяву про усунення недоліків, а саме долучено до матеріалів справи оригінал квитанції № 1529 від 23.12.2019 року на суму 1921,00 грн., належним чином завірені копії документів.

Ухвалою суду від 20.01.2020 відкрито провадження по справі та призначено судове засідання на 27.02.2020 о 09:45 год. в приміщенні Тернопільського окружного адміністративного суду.

27 січня 2020 року ухвалою суду було призначено судове засідання на 27 лютого 2020 року о 09:45 год. в режимі відеоконференції.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду із відповідними письмовими доказами 24.02.2020. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові.

Ухвалою суду від 27.02.2020, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, згідно ч.7, 8 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) оголошено перерву до 18.03.2020 о 09:30 год. для надання додаткових доказів по справі.

13.03.2020 через канцелярію Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача, відповідно до якої вказано на безпідставність та необґрунтованість відзиву відповідача, оскільки зазначені в ньому відомості не відповідають дійсності.

18 березня 2020 року секретарем судового засідання Павловським Ю.Б. складено довідку про те, що судове засідання по адміністративній справі № 500/80/20 за позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 18 березня 2020 року не проводилося, у зв`язку із оголошенням карантину та тимчасовим, з 17 березня до 03 квітня 2020 року, зупиненням розгляду справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу.

Наступне судове засідання було призначено на 28 квітня 2020 року о 11:00 год., про що повідомлено сторін повістками про виклик до суду.

28.04.2020 ухвалою суду відкладено розгляд справи на 19.05.2020 о 10:00 год в режимі відеоконференції.

19 травня 2020 року знову було відкладено розгляд справи на 10 червня 2020 року о 10:00 год. в режимі відеоконференції.

10 червня 2020 року секретарем судового засідання Павловським Ю.Б. складено довідку про те, що судове засідання по адміністративній справі № 500/80/20 за позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 10 червня 2020 року не проводилося, у зв`язку із перебуванням головуючої судді Подлісної І.М. у відпустці.

Ухвалою суду від 22.06.2020 призначено справу до розгляду в режимі відеоконференції на 01.07.2020 о 14:30 год.

Представником відповідача в судовому засіданні заявлено клопотання про закриття провадження по справі, оскільки дана справа не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Представник позивача заперечив проти задоволення даного клопотання.

Суд, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи прийшов до переконання, що вказане клопотання безпідставне і не підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що даний спір виник у зв`язку із проходженням відповідачем ОСОБА_1 публічної служби у Військовій частині НОМЕР_1 , а відтак підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, клопотання представника відповідача ОСОБА_1 про закриття провадження по даній справі, оскільки вона не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства є безпідставним та не підлягає до задоволення.

Розгляд судової справи № 500/80/20 01 липня 2020 року в судовому засіданні було продовжено.

Представник позивача позов підтримав повністю та просив позовні вимоги задовольнити, з мотивів викладених в позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, просив в позові відмовити, посилаючись на відзив на адміністративний позов.

Суд, заслухавши в судовому засіданні думку представника позивача та представника відповідача, з`ясувавши усі обставини справи та перевіривши їх доказами приходить до переконання, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 , згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 86 від 05 грудня 2017 року прийнятий на військову службу за контрактом, зарахований до списків особового складу та призначений на посаду старшого водія комендантського взводу військової частини НОМЕР_1 .

Наказом Міністра оборони України №131КП від 07.08.2018 року ОСОБА_1 був звільнений з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю відповідно до пункту "и " статті 51 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Так, ОСОБА_1 наказом командира військової частини НОМЕР_1 №181 від 30.08.2018 року було виключено із списків особового складу частини та притягнуто до матеріальної відповідальності у сумі 3234 грн. 16 коп.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 отримав речове майно, однак був достроково звільнений за порушення військової дисципліни і строк носіння обмундирування не закінчився, чим заподіяв матеріальну шкоду державі в особі військової частини НОМЕР_1 .

У відповідності до абзацу 8 пункту 5 розділу XVI наказу Міністра Оборони України від 07.06.2018 № 260 Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, щомісячні премії у разі звільнення з військової служби за службовою невідповідністю не виплачується.

Отже, ОСОБА_1 був повністю позбавлений премії за серпень місяць 2018 року. Згідно витяга із книги грошових стягнень і нарахувань за номенклатурою на 2019 рік №284/2943 стор. № 10 з позивача було стягнуто 1730 (одна тисяча сімсот тридцять) гривень 55 коп. На теперішній час сума заборгованості становить 1503 (одна тисяча п`ятсот три) гривні 61 коп.

З наведених підстав, посилаючись на Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 суму у розмірі 1503,61 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV.

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до ст.11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст.16 Статуту).

Згідно із ст. 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно абз. 1 п. 2 Розділу І Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР (втрата чинності 31.10.2019, далі Положення №243/95-ВР, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

Приписами п. 3 Розділу І Положення №243/95-ВР передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.

Відповідно до п. 17 Розділу IV Положення №243/95-ВР командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини. У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом.

Пунктом 18 Розділу IV Положення №243/95-ВР визначено, що розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності. Розслідування провадиться посадовою особою, компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або яка має вищу юридичну освіту. Забороняється доручати розслідування посадовій особі, яка є підлеглою чи безпосереднім начальником військовослужбовця чи військовозобов`язаного, призваного на збори, дії яких необхідно розслідувати, а також посадовим особам, які є співучасниками заподіяння матеріальної шкоди чи зацікавлені в результатах розслідування.

Розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки (п. 19 Розділу IV Положення №243/95-ВР).

Отже, до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди.

Згідно з п. 23 Положення №243/95-ВР, якщо вину військовослужбовця чи призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню.

Разом з тим, у матеріалах адміністративної справи відсутні докази наявності наказу про стягнення з ОСОБА_1 вищевказаних коштів.

Відповідно до ч.3 ст. 159 КАСУ відповідач повинен надати суду конкретне обґрунтування розрахунку сум позовних вимог.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 звільнений з військової служби ще в серпні 2018 року і під час звільнення з нього стягнуто відшкодування за отримане речове майно на суму 1730 гривень. При цьому в позовній заяві не зазначено, яке саме речове майно, його вартість, та коли саме відповідач отримав, тобто обґрунтування позовних вимог відсутнє.

Військове обмундирування отримано ним значно раніше до звільнення і станом на 30.08. 2019 року використовувалось за призначенням при несенні військової служби, було частково зношеним, а тому, відповідно до ст.7 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» підлягало обчисленню з урахуванням степені зносу за встановленими нормативами.

Судом встановлено, що таких розрахунків та нормативів в позовній заяві не зазначено.

Після звільнення із служби та стягнення з відповідача зарплати 1730 гривень матеріальної шкоди (розрахунок, якої також не надано), ОСОБА_1 позивачу здано обхідний лист, який прийнятий керівництвом військової частини без зауважень чи претензій, що свідчить про відсутність таких на час звільнення.

Це ж підтверджується і тим фактом, що з часу звільнення і до грудня 2019 року вимоги в усній чи письмовій формі про відшкодування шкоди позивачем не ставились і адміністративний чи цивільний позови не заявлялись.
Представником позивача в судовому засіданні надано пояснення щодо ненадання довідки нарахування вартості за речове майно, строк носіння якого не закінчився з позовною заявою, оскільки під час пожежі 19 листопада 2019 року у будівлі технічної частини військової частини НОМЕР_3 були знищені документи речової служби, яка здійснювала облік майна та списання майна, що були видано відповідачу згідно роздавальної відомості. У вище зазначеному приміщенні також знаходились робочі кабінети військової частини НОМЕР_1 та документи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги Положення № 243/95-ВР позивачем не дотримані.

Зокрема, в порушення пункту 2 Положення № 243/95-ВР позивачем не встановлена пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Тобто, з боку позивача не надано відомостей, яким саме чином спричинена шкода - розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності. Не наведено доказів додаткових витрат для військової частини для відновлення або придбання майна.

В порушення пунктів 17 та 18 Положення № 243/95-ВР не дотримано порядку призначення розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Відповідно, за відсутності розслідування, відсутні висновки, передбачені пунктами 19 та 21 Положення № 243/95-ВР.

Всупереч пункту 22 Положення № 243/95-ВР відповідач, як військовослужбовець, який притягається до матеріальної відповідальності, не ознайомлений з матеріалами розслідування, позбавлений права подавати свої заперечення та клопотання на ім`я командира (начальника) військової частини.

Діючий станом на час звернення позивача до суду з цим позовом Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 3 жовтня 2019 року № 160-IX, містить схожі приписи.

Зокрема, статтею 8 вказаного Закону врегульоване проведення службового розслідування, за результатами якого складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Норми діючого на цей час Закону від 3 жовтня 2019 року № 160-IX, відповідачем також не дотримані.

З наведених підстав, виходячи з аналізу норм, які регулюють спірні відносини, враховуючи досліджені матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено спричинення шкоди відповідачем в розмірі вартості зазначеного у позові майна.

Зокрема, за відсутності проведеного позивачем розслідування не встановлено та не доведено перед судом, якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.

Крім того позивачем не доведено, а судом не встановлено, що в даний час існує заборгованість в сумі 1503,61 грн., з чого саме складається ця сума.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, досліджені в судовому засіданні докази, норми законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, доказів, які б спростовували правомірність дій відповідача позивачем не представлено, а судом таких доказів не здобуто, в зв`язку з чим суд приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 липня 2020 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

-Військова частина НОМЕР_1 , місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 ЄДРПОУ/РНОКПП;

відповідач:

- ОСОБА_1 , місцезнаходження/місце проживання : АДРЕСА_1 ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий суддя Подлісна І.М.