Справа № 320/1493/20
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2020-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2020 року № 320/1493/20

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фастівський завод органічних розчинників" до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування наказу та рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фастівський завод органічних розчинників" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області в якому просить суд: визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління ДПС у Київській області від 03.02.2020 № 250 «Про проведення фактичних перевірок»; визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління ДПС у Київській області про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 19.02.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказ Головного управління ДПС у Київській області від 03.02.2020 № 250 «Про проведення фактичних перевірок» є протиправним, таким, що оформлений з порушеннями положень Податкового кодексу України та не може бути підставою для проведення фактичної перевірки. Так позивач зазначає, що товариство не здійснює виробництво, облік, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а тому фактична перевірка призначена незаконно, що суперечить п. 80.2.5 ст. 80 Податкового кодексу України. Відповідач не вручив під розписку копію наказу позивачу відповідно до вимог п. 80.2 ст. 80 ПК України. Форма та зміст наказу не відповідають вимогам податкового законодавства, визначеним в п. 8 І. І ст. 81 ПК України. Позивач мав право не допустити працівників до фактичної перевірки, оскільки наказ не відповідає вимогам ПК України, як це передбачено в п. 81.1 ст. 81 ПК України. На підставі цього, застосування арешту майна позивача є незаконним, а тому рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 18.03.2020.

Судове засідання 18.03.2020 відкладено у зв`язку з поданими клопотаннями учасників справи на 07.04.2020.

Відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що у податкового органу була необхідність провести фактичні перевірки суб`єктів господарювання, зокрема, ТОВ «Фастівський завод органічних розчинників, та їх контрагентів з обов`язковим відбором зразків для визначення фізико-хімічних показників та приналежності виробленої продукції до заявленого виробником коду згідно з УКТ ЗЕД. Стверджує, що ГУ ДПС у Київській області приймаючи наказ від 03.02.2020 № 250 та рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків, діяв в межах повноважень та з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для їх скасування.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 за обґрунтованим клопотанням сторони зупинено провадження у справі до 19.05.2020.

Питання про поновлення провадження у справі яке призначено було на 19.05.2020 відкладено у зв`язку з клопотаннями учасників справи та наступне судове засідання призначено на 16.06.2020.

Ухвалою суду від 16.06.2020 поновлено провадження у справі. Представник позивача 16.06.2020 подав до суду клопотання в якому останній просить суд подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження, без його участі. Представник відповідача не заперечував щодо задоволення клопотання про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

У зв`язку з поданим клопотанням представника позивача та на підставі ст..194, 205 КАС України, суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

07.07.2020 представником позивача подано до суду додаткові письмові пояснення в яких останній зазначив, що позивачем не було допущено до перевірки відповідача, так як в наказі на перевірку не зазначена конкретна підстава, за наявності якої може проводитись перевірка, що є обов`язковою вимогою до оформлення наказів на перевірку відповідно до ст. 80 ПК України. Недотримання визначених законодавством вимог до оформлення наказу на перевірку свідчить про його неправомірність та є підставою для скасування. Враховуючи відсутність законних підстав для проведення податкової перевірки, неправомірним є і рішення про застосування адміністративного арешту платника податків від 19.02.2020 на підставі ст. 94 ПК України, у зв`язку з чим, зазначене рішення підлягає скасуванню.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

ТОВ «Фастівський завод органічних розчинників» зареєстроване як юридична особа 09.03.2016 за №1 002597 та є виробником органічних хімічних речовин (Код КВЕД 20.14 - основний), а також іншої хімічної продукції (Код КВЕД 20.59). Позивач не здійснює виробництво, облік, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

ГУ ДПС у Київській області, у зв`язку із отриманням інформації у вигляді листа Державної податкової служби України від 24.01.2020 № 1209/7/99-00-17-02- 01-17, 03.02.2020 відповідно до вимог ст.20, 75, 80 Податкового кодексу України та з метою здійснення контролю за дотриманням суб`єктами господарювання норм законодавства щодо виробництва та обігу спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, оформлення трудових відносин з працівниками, прийнято наказ від 03.02.2020 №250 «Про проведення фактичних перевірок» суб`єктів господарювання (об`єктів) згідно з додатком №1, зокрема, відповідно до витягу з додатку № 1 до наказу ГУ ДПС у Київській області від 03.02.2020 №250, ТОВ «Фастівський завод органічних розчинників».

При дослідженні витягу з додатку №1 до даного наказу встановлено, що в якості підстави для проведення перевірки зазначено п.п.80.2.5, 80.2.7 п.80.2 ст.80 ПК України.

На підставі вищевказаного наказу та направлень на перевірку від 19.02.2020 року № 123, № 124 головним державним ревізором-інспектором Костюком В.В. та заступником сектору Івановим Д.О. здійснено вихід на перевірку за адресою здійснення господарської діяльності ТОВ «Фастівський завод органічних розчинників»: Київська область, Фастівський р-н, смт. Кожанка, територія цукрозаводу, буд. 1-г.

Як стверджує позивач, на вимогу надати наказ №250 від 03.02.2020 про проведення фактичної перевірки та направлення податковим органом представнику позивача дані документи надано лише для огляду.

Позивач вважає наказ № 250 від 03.02.2020 «Про проведення фактичних перевірок» таким, що який прийнятий із порушенням норм податкового законодавства, не відповідає вимогам законодавства щодо оформлення наказу на перевірку та не був вручений позивачу, що є порушенням порядку проведення перевірки, у зв`язку із чим позивач не допустив працівників відповідача до перевірки.

У зв`язку з відмовою посадовим особам податкового органу у допуску до проведення перевірки, останніми складено акт №55/10-36-32-00-10/40328493 від 19.02.2020.

На підставі не допуску податкових інспекторів до проведення фактичної перевірки, відповідач прийняв рішення про застосування адміністративного арешту платника податків від 19.02.2020 та на його підставі звернувся до суду з позовом про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.02.2020 по справі №320/1455/20 закрито провадження у справі за заявою Головного управління ДПС у Київській області до ТОВ "Фастівський завод органічних розчинників" про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків. Дана ухвала набрала законної сили.

Позивач вважає, що наказ та рішення прийняті відповідачем необґрунтовано, з порушенням вимог чинного податкового законодавства, а тому є протиправними, і підлягають скасуванню, у зв`язку з чим, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку правовідносинам що склалися суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи в наказі на проведення перевірки №250 від 03.02.2020 в якості підстави для проведення перевірки зазначено п.п.80.2.5, 80.2.7 п.80.2 ст.80 ПК України в частині здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин.

З даного приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 62 Податкового кодексу України, одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до положень п.п. 80.2.5 ст. 80 ПК України:

« 80.2. Фактична перевірка може проводитися па підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або ного уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки,

та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

80.2.5. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами- лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального».

Із зазначеного вбачається, що перевірка на підставі п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України буде правомірною за наявності: наказу на призначення перевірки, який має містити визначення яка саме інформація отримана податковим органом щодо наявних порушень з боку конкретного платника податків: відомостей коли та ким така інформація, іцо слугувала підставою для призначення фактичної перевірки, була надана: відомостей, які є наявні докази отримання контролюючим органом такої інформації або звернення, які було зареєстровано в відповідному порядку.

Лише за наявності зазначених умов наказ буде відповідати вимогам законодавства, а перевірка на підставі п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України буде правомірною.

Слід враховувати, що п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України виділяє одну окрему підставу для призначення перевірки відповідно до зазначеного пункту, проте контролюючим органом зазначено лише частину цього пункту як підставу для перевірки, що є неправомірним, оскільки цей підпункт має застосовуватись повністю, а не частинами.

Як вбачається, податковий орган ділить п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України па дві самостійні підстави для перевірки:

Перша підстава - наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками.

Друга підстава - здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

У зв`язку з відсутністю у податкового органу відповідної інформації про порушення платником податку податкового законодавства, податковим органом зазначається лише частина п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, як самостійна підстава для перевірки, проте такі дії податкового органу с неправомірними.

Аналогічну правову позицію підтримує П`ятий апеляційний адміністративний суд в постанові від 29.03.2019 у справі № 815/2757/18. Даючи оцінку правомірності дій фіскального органу по призначенню перевірки, суд апеляційної інстанції зазначив про недопустимість призначення такої перевірки на підставі часткового застосування положень п.п. 80.2.5 н. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, зокрема: «Посилання відповідача на те, що згідно п.п. 80.2.5 п.80.2 ст. 80 ІІК України достатньою самостійною підставою для проведення фактичної перевірки с здійснення відповідачем функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу підакцизних товарів, колегія суддів вважає помилковими, оскільки таке тлумачення цієї норми повністю нівелює необхідність існування інших передбачених у п. 80.2 ст.80 ІІК України підстав для проведення фактичних перевірок дотримання вимог законодавства в цій сфері, адже такими функціями контролюючий орган наділений законодавчо па постійній основі.

Виходячи з викладеного, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про відсутність у спірному наказі від 06.06.2018 року №3918 визначених у п. 80.2 ст.80 ТІК України підстав для проведення фактичних перевірок».

Лист Державної податкової служби № 1209/7/99-00-17-02-01 -07 від 24.01.2020, на який посилається відповідач, суд не бере до уваги в якості підстави для проведення перевірки відповідно до п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, оскільки в ньому відсутня інформація про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Таким чином, позивачем не було допущено до перевірки відповідача, так як в наказі про перевірку не зазначена конкретна підстава, за наявності якої може проводитись перевірка.

Як зазначає Верховний Суд в своїй постанові від 08.10.2019 у справі №826/11217/18 процедурні порушення при призначенні перевірки мають наслідком протиправність прийнятого керівником податкового органу наказу про проведення перевірки. Така правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 27.01.2015 (справа №21-425а 14), відповідно до якого і лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок може бути належною підставою для видання наказу про проведення перевірки.

Крім того, позивач не здійснює діяльність в сфері виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів і цільового використання спирту платником податків, а тому п.п. 80.2.5. п. 80.2 ст.80 ПК України не може бути підставою для проведення перевірки згідно з оспорюваним Наказом.

Позивач ніколи не був зареєстрованим платником акцизного податку, що навіть підтверджується відповідачем в акті «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Фастівський завод органічних розчинників за період з 01.01.2016 по 31.12.2018» від 24.04.2019 №322/10-36-14-14/40328493.

Відповідно до п. 3.1.3 вищевказаного акту перевірки зазначено:

«за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 згідно розділу VI «Акцизний податок» ПКУ, ТОВ «Фастівський завод органічних розчинників» не є платником акцизного податку».

Тобто, відповідачем було встановлено під час попередньої позапланової документальної перевірки, що Позивач не підпадає під критерії платників акцизного податку. Перелік осіб, які можуть бути платниками акцизного податку визначено п. 212.1 ст. 212 ПК України, зокрема зазначено чіткий вид продукції за кодом УКТ ЗЕД, операції з якою здійснює платник платників податків.

Відповідач раніше звертався із письмовим запитом до позивача від 21.12.2018 №5498/10/10- 36-14-14 про надання інформації та підтверджуючих документів щодо використання позивачем у виробництві хімічних розчинників підакцизних товарів, зокрема спиртової продукції.

У відповіді від 09.01.2019 №09/01-18/3 на письмовий запит позивач зазначив, що оксигенат органічних речовин, яку виготовляє позивач відповідає коду УКТ ЗЕД 38 14 009019 «Розчинники і розріджувачі складні органічні..», які не належать до підакцизних товарів, що підтверджується висновком Київської торгово-промислової палати від 18.08.2017 №К-1461 та Л-1468.

Даний висновок та інші підтверджуючі документи позивач долучав до відповіді на запит та долучено до матеріалів справи.

Також, в наказі відсутні посилання на те, що в діяльності позивача були належним чином встановлені або існує будь-яка інша інформація, що свідчить про порушення податкового законодавства в частині здійснення виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів або цільового використання.

На підтвердження того, що позивач не здійснює виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а його продукція не підпадає під коди УКТ ЗЕД, внаслідок яких необхідно сплачувати акцизний податок, позивачем до суду надано:

-акт технологічного аудиту відділень дистиляції та зневоднення комплексу по виробництву органічних рідин в умовах ТОВ «Фастівський завод органічних розчинників» від 11 вересня 2019 року;

-висновок експертного дослідження за результатами проведення комісійного товарознавчого дослідження №3078/3079/16-53 від 17.03.2016;

-протокол випробувань №10422 від 30.08.2019;

-протокол випробувань №9950 від 10.08.2018.

З цих документів вбачається, що вироблена позивачем продукція відноситься до розчинників та розріджувачів складних органічних, відповідає технічним умовам «Оксигенат органічних рідин» та не відповідає ДС ГУ «Спирт етиловий ректифікований. Технічні умови», а технологія виробництва оксигенату виключає можливість виробництва спирту етилового ректифікованого (через відсутність у складі установки необхідних для його виробництва обладнання, технологічних вузлів та прийомів, а також технологічних умов).

Таким чином, у відповідача не було законних підстав на прийняття рішення про проведення фактичної перевірки позивача, яке оформлене наказом №250 від 03.02.2020на підставі п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України.

Що стосується твердження позивача, відносно того, що наказ оформлено з порушенням податкового законодавства, а копія наказу не вручена під розписку позивачу, суд зазначає наступне.

Копія наказу не вручалась під розписку, що є грубим порушенням п. 80.2 ст. 82 ПК України, оскільки такими діями відповідач позбавив позивача належного права на захист та порушив п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, відповідно до якої: «Фактична перевірка може проводитися на підставі рішеная керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав....», передбачених п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.

У відзиві відповідач зазначає, що у відповідності до вимог Кодексу направлення на перевірку та службові посвідчення пред`явлено представнику платника податків-заступнику директора по загальним питанням Красовському Д.М. та вручено копію наказу від 03.02.2020 № 250, про що свідчать матеріали фотофіксації.

Разом з тим, суд не вважає матеріали фотофіксації належним доказом по справі на підтвердження вручення податковим органом копії наказу від 03.02.2010 №250, оскільки при дослідженні даних матеріалів, суд не може ідентифікувати осіб які на них зображені, які саме документи були вручені відповідній особі і хто саме надав дані документи. Крім того, дані матеріали фотофіксації взагалі не мають відомостей щодо даної події які відображені на них.

Отже відповідач порушив порядок призначення фактичних перевірок, прийнявши Наказ щодо Позивача без належних підстав, не вручив даний наказ уповноваженому представнику, внаслідок чого позивач не допустити до перевірки відповідача.

Відповідно до вимог ст.81 ПК України:

« 81.1 Посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна гіланова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

При дослідженні наказу №250 від 03.02.2020, судом встановлено, що наказ не містить найменування та реквізити платника податку, який перевіряється, його адресу місцезнаходження, не зазначені дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Інформацію щодо платника, який перевіряється відповідач зазначив у витягу з додатку №1 до наказу ГУ ДПС у Київській області від 03.02.2020 №250 «Про проведення фактичних перевірок». Проте, будь-які додатки чи витяги з додатків до наказу не передбачені вимогами до оформлення наказу. Тобто, Наказ містить вимогу про проведення фактичним перевірок, не зазначаючи найменування платників податків, яких він стосується. Більше того, ПК України не передбачено можливості прийняття одного наказу на проведення фактичних перевірок декількох платників податків.

Наслідком порушення встановленого порядку повідомлення про проведення перевірки є відсутність прав (повноважень) контролюючого органу на проведення перевірки. Що вказує на те, що відповідач вийшов за межі повноважень, приймаючи Наказ та виконуючи його.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.08.2018 у справі №823/1294/17: « 12. Податкове законодавство надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної виїзної перевірки за умови виконання вимог законодавства щодо ознайомлення платника податків у встановлений законом спосіб до початку проведення перевірки з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення. 13. Невиконання вимог щодо пред`явлення або надіслання у випадках, визначених податковим законодавством копії наказу про проведення документальної позапланової перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки призводить до визнання перевірки незаконною».

Тобто, наказ не може вважатись наказом на проведення фактичної перевірки, оскільки він не відповідає не тільки вимогам по суті - відсутні підстави для призначення перевірки, так і формальним вимогам, які мають бути зазначені у наказі.

З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання цих вимог податкового законодавства призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої перевірки.

Аналогічна правова позиція була викладена в рішеннях Верховного суду України від 27 січня 2015 року (справа № 21-425а 14 ) та від 16 лютого 2016 року (справа № 21-2749а 15 ).

Крім того, 16.01.2018 р. у провадженні № к/9901/881/18 по справі № 805/13237/13-а Верховний суд чітко вказав, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій податковим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України. Результати перевірки, отримані внаслідок неправомірних дій органу, у будь- якому випадку не можуть бути підставою для збільшення суми грошового зобов`язання та застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Наказ податкового органу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки скасовується судом, якщо платник податку не був повідомлений про проведення такої перевірки належним чином (ВС/КАС від 02 травня 2018 р. у справі №804/3006/17).

Крім того, непред`явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Тенденція судової практики сформувалася таким чипом, що допускаючи посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, платник втрачає право на оскарження наказу про її проведення. Таку позицію свого часу сформував Верховний Суд України у постанові від 24.12.2010 р. у справі №21-25а 10. Такої ж позиції дотримується ВС, яка була викладена, зокрема, у постанові від 20.02.2018 р. у справі №826/1205/16 та від 17.04.2018 р. у справі №826/12612/17. В останньому зі згаданих рішень ВС наголосив, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необгрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право па захист від безпідставного та необгрунтованого здійснення щодо себе податкового контролю. Водночас допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом під час призначення податкової перевірки.

Отже, позивачем не було допущено до перевірки відповідача, оскільки в наказі на перевірку не зазначена конкретна підстава, за наявності якої може проводитись перевірка, що є обов`язковою вимогою до оформлення наказів на перевірку відповідно до ст. 80 Податкового кодексу України. Недотримання визначених законодавством вимог до оформлення наказу на перевірку свідчить про його неправомірність.

Таким чином, суд дійшов висновку, що Наказ №250 від 03.02.2020 «Про проведення фактичної перевірки» прийнятий із порушеннями вимог чинного податкового законодавства України, отже є протиправним та підлягає скасуванню.

З огляду на встановлення факту незаконності наказу №250 від 03.02.2020 «Про проведення фактичної перевірки», позивач правомірно не допустив відповідача до перевірки.

Таким чином, у відповідача не було підстав для застосування адміністративного арешту майна позивача та прийняття рішення.

Відповідно до статті 94 ПК України: « 94.1. Адміністративний ареиїт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом. 94.2 Арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин: 94,3 платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу».

Оскільки в даному випадку відсутні законні підстави для прийняття наказу та проведення фактичної перевірки, порушено порядок повідомлення позивача про проведення перевірки, наказ не відповідає вимогам законодавства щодо його оформлення, а податковим органом прийнято рішення про застосування адміністративного арешту за результатами не допуску посадових осіб до проведення перевірки на підставі наказу який не відповідає вимогам чинного законодавства, також рішення про застосування адміністративного арешту є незаконним.

Враховуючи відсутність законних підстав для проведення податкової перевірки, рішення про застосування адміністративного арешту платника податків від 19.02.2020 на підставі ст. 94 Податкового кодексу Україн, підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи, що відповідачем не надано належних до допустимих доказів в підтвердження оскаржуваного наказу та рішення, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 2-5, 11, 19, 72-73, 76-77, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління ДПС у Київській області від 03.02.2020 № 250 «Про проведення фактичних перевірок».

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління ДПС у Київській області про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 19.02.2020.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фастівський завод органічних розчинників" ( ідентифікаційний код 40328493) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Київській області () понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 4204 (чотири тисячі двісті чотири) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лиска І.Г.