Справа № 805/3706/17-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2020-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2020 року

м. Київ

справа № 805/3706/17-а

адміністративне провадження № К/9901/25178/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М.,

суддів: Дашутіна І.В., Мартинюк Н.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Донецькій області, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2017 року (суддя - Голуб В. А.) та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2018 року (колегія суддів у складі: Геращенка І. В., Сіваченка І. В., Шишова О. О.) у справі № 805/3706/17-а,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їхнє обґрунтування

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління поліції охорони в Донецькій області (далі - відповідач, УПО в Донецькій області) про визнання протиправним та скасування наказу від 28.09.2017 № 60 о/с в частині його звільнення, поновлення на посаді поліцейського-водія взводу реагування Слов`янського міжрайонного відділу УПО в Донецькій області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 16.09.2017 відносно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення від 16.09.2017 за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП) за керування автотранспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Наказом УПО в Донецькій області Національної поліції України від 28.09.2017 № 60 о/с його було звільнено за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України). Позивач вважає зазначений наказ протиправним, оскільки постановою Краснолиманського міського суду Донецької області провадження відносно нього по справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП, було закрито.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Донецький окружний адміністративний суд постановою від 28.11.2017, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 18.01.2018, в задоволенні адміністративного позову відмовив.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження медичного огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння вже є складом адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено частиною першою статті 130 КУпАП. Про обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд зазначено і в пункті 2.5 Правил дорожнього руху, у зв`язку з порушенням якого і було складено відносно позивача протокол. Крім того, суд зазначає, що звільнення ОСОБА_1 проведено не тільки за керування транспортним засобом у стані сп`яніння та відмову від проходження медичного огляду, а і за фактом недотримання вимог чинного законодавства - не виконання законних вимог працівників поліції. Описана поведінка є скоєнням вчинку, що підриває авторитет поліції, і подальше притягнення (не притягнення) його до адміністративної відповідальності не впливає на правильність прийнятого рішення про звільнення. Відсутність факту притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не свідчить про відсутність проступку в його діях. Також судами попередніх інстанцій надана оцінка тому, що позивач оскаржив лише наказ начальника УПО в Донецькій області Національної поліції України від 28.09.2017 № 60 о/с в частині його звільнення з поліції. Але цей наказ лише вводить в дію дисциплінарне стягнення, накладене відповідно до наказу начальника УПО в Донецькій області Національної поліції від 27.09.2017 № 61, а отже оспорюваний наказ лише реалізує визначене стягнення. Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відповідачем правомірно винесено наказ від 28.09.2017 № 60 о/с про звільнення старшого сержанта поліції ОСОБА_1 з поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ці судові рішення та направити справу на новий розгляд. На обґрунтування касаційної скарги вказує, що суди першої та апеляційної інстанцій без належного з`ясування обставин, які спростовують факт перебування його у стані алкогольного сп`яніння, а також без врахування постанови Краснолиманського міського суду Донецької області від 24.11.2017, якою встановлено відсутність у нього алкогольного сп`яніння, дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Крім того, суди не врахували протиправних дій працівника поліції та не надали їм жодної правової оцінки.

Позиція інших учасників справи

Відповідач у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Рух касаційної скарги

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду Бевзенка В. М. (судді-доповідача), Данилевич Н. А., Шарапи В. М. від 21.02.2018 відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28.11.2017 та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 18.01.2018.

Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 06.05.2020 № 746/78-20 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 805/3706/17-а у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Бевзенка В. М. (рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 16.04.2020 № 5), що унеможливлює його участь у розгляді касаційної скарги.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2020 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючого суддю (суддю-доповідача) Шишова О. О., суддів Дашутіна І. В., Яковенка М. М. для розгляду судової справи № 805/3706/17-а.

Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 23.06.2020 № 1046/78-20 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 805/3706/17-а у зв`язку з постановленням Верховним Судом 22.06.2020 ухвали про відведення судді-доповідача Шишова О. О. від розгляду матеріалів касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28.11.2017 та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 18.01.2018 у справі № 805/3706/17-а.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2020 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючого суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко Ж. М., суддів Дашутіна І. В., Мартинюк Н. М. для розгляду судової справи № 805/3706/17-а.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 16.07.2020 зазначену адміністративну справу призначив до розгляду в попередньому судовому засіданні.

Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи

ОСОБА_1 у період з 07.11.2015 по 29.09.2017 перебував на службі в національній поліції та працював на посаді поліцейського-водія взводу реагування Слов`янського міжрайонного відділу УПО в Донецькій області.

16.09.2017 о 9 годині 10 хвилин відносно позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 130 КУпАП. Так, згідно з протоколом позивач керував автомобілем марки «Форд «Скорпіо», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода). Від визначення стану сп`яніння за допомогою алкотестера «Драгер» та проходження медичного огляду відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за частиною першою статті 130 КУпАП.

При складанні протоколу в присутності свідків ОСОБА_1 відмовився від проходження повторного огляду на місці зупинки транспортного засобу, тоді як використанні алкотестеру були встановлені показники - алкогольне сп`яніння. Задля встановлення ступеня сп`яніння, працівники взводу № 5 РРПП ГУНП в Донецькій області запропонували позивачу пройти медичний огляд, проте ОСОБА_1 також відмовився.

ОСОБА_1 16.09.2017 об 11 годині 10 хвилин самостійно пройшов медичний огляд в КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Краматорська», що підтверджується довідкою № 926, в якій зазначено, що ознак сп`яніння не виявлено.

Реагуючи на скоєне позивачем правопорушення наказом начальника УПО в Донецькій області Національної поліції України від 18.09.2017 № 83 було призначено службове розслідування за фактом вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 .

За результатами проведеного службового розслідування встановлено, що за грубе порушення службової дисципліни: невиконання вимог статей 1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, в частині обов`язкового дотримання вимог чинного законодавства України, статей 1, 18 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію», листа Департаменту поліції охорони від 14.04.2017 № 1619/43/4/01-2017 «Про роботу мобільних груп по виявленню порушень транспортної дисципліни за 1 квартал 2017 року», скоєння адміністративного правопорушення, що виразилось в керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння вирішено звільнити зі служби ОСОБА_1

Наказом УПО в Донецькій області Національної поліції України від 27.09.2017 № 61 за грубе порушення службової дисципліни: не виконання приписів пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 «Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та пункту 2.5. Правил дорожнього руху «Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.

Наказом начальника УПО в Донецькій області Національної поліції України від 28.09.2017 № 60 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).

Позивач, не погоджуючись з наказом від 28.09.2017 № 60 о/с в частині його звільнення, звернувся з цим позовом до суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Релевантні джерела права й акти їхнього застосування

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України, у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду з даним позовом) визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію», відповідно до частини першої статті 1 якого Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно зі статтею 3 цього Закону, у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

За змістом частини першої статті 18 цього ж Закону, поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

За правилами статті 19 Закону України «Про Національну поліцію», у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. У частині 2 вказаної статті Закону визначено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» Поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліції» встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначено Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, що затверджений Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV та діяв на час спірних правовідносин.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України (надалі - Дисциплінарний статут), службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно зі статтею 2 Дисциплінарного статуту, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту, за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За змістом статті 7 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку. У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

За приписами статті 12 Дисциплінарного статуту, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень, як звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладання дисциплінарних стягнень врегульовано статтею 14 Дисциплінарного статуту.

Вказаною нормою, зокрема, передбачено, що з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника. Порядок проведення службового розслідування встановлюється Міністром внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 № 230 затверджена Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України (надалі - Інструкція № 230, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 2.1 вказаної Інструкції передбачено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника (пункт 2.6 Інструкції № 230).

Відповідно до пункту 8.1. Інструкції № 230, підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

Згідно з вимогами пункту 8.3. Інструкції № 230 в описовій частині висновку службового розслідування викладаються встановлені при проведенні службового розслідування відомості про: обставини, за яких особа (особи) РНС скоїла (и) дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; посаду, звання, прізвище, ім`я та по батькові, персональні дані (дата та місце народження, освіта, період служби в органах внутрішніх справ і на займаній посаді - з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних"), характеристику особи (зокрема, про наявність або відсутність у неї діючих дисциплінарних стягнень), винної в учиненні дисциплінарного проступку, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли вказаним обставинам; наявність причинного зв`язку між неправомірними діяннями особи РНС та їх наслідками; умови, що передували скоєнню дисциплінарного проступку або спонукали до цього; вимоги законодавства або посадові обов`язки, які було порушено; наявність вини особи (осіб) РНС, обставини, що пом`якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного. Також в описовій частині зазначаються відомості про залучення фахівців та дані про них, висвітлюються подані ними результати. При проведенні службових розслідувань за фактами витоку секретної інформації зазначаються форма допуску до робіт, пов`язаних з державною таємницею, особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування, або осіб, дані яких вказуються у висновку службового розслідування, а також номер, дата наказу про надання доступу до секретної інформації та найменування органу, який видав цей наказ.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15.01.2020 № 460-XI «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-XI), яким до окремих положень КАС України унесені зміни.

Водночас пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-XI передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи

Перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд виходить із такого.

Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що спірні правовідносини виникли у зв?язку зі звільненням позивача у порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та вирішуючи питання щодо правильності застосування цими судами норм чинного законодавства, Верховний Суд виходить з такого.

Законом України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський при проходженні служби, у своїй повсякденній діяльності та поза межами служби, повинен неухильно дотримуватися Конституції України, Законів України та інших нормативно-правових актів, які регламентують діяльність такого працівника, а також Присяги поліцейського.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту визначено обов`язки осіб рядового і начальницького складу та закріплено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників.

Водночас, судами попередніх інстанцій встановлено, що 16.09.2017 о 9 годині 10 хвилин відносно позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 130 КУпАП, відповідно до якого позивач керував автомобілем марки «Форд «Скорпіо», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода). Від визначення стану сп`яніння за допомогою алкотестера «Драгер» та проходження медичного огляду відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за частиною першою статті 130 КУпАП. При складанні протоколу в присутності свідків ОСОБА_1 відмовився від проходження повторного огляду на місці зупинки транспортного засобу, тоді як використанні алкотестеру були встановлені показники - алкогольне сп`яніння. Задля встановлення ступеня сп`яніння, працівники взводу № 5 РРПП ГУНП в Донецькій області запропонували позивачу пройти медичний огляд, проте ОСОБА_1 також відмовився.

Верховний Суд вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій про обґрунтованість висновків відповідача, що ці обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 допустив порушення вимог статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», Правил дорожнього руху, якими визначено правила поведінки особи у таких випадках.

Верховний Суд бере до уваги та наголошує, що ці нормативно-правові акти зобов`язують будь-яку особу-водія, а також поліцейського, який за родом своєї служби повинен бути прикладом неухильного дотримання Конституції та Законів України, Присяги поліцейського, зокрема, на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Втім, суди встановили, що від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння позивач відмовився у присутності двох осіб. Також суди встановили, що факт відмови позивач також підтвердив у своїх письмових поясненнях та на засіданні поліцейської комісії.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження медичного огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння вже є складом адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено частиною першою статті 130 КУпАП. Про обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд зазначено і в пункті 2.5 Правил дорожнього руху, у зв`язку з порушенням якого і було складено відносно позивача протокол.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що звільнення ОСОБА_1 проведено за фактом скоєння дисциплінарного проступку. Так, не виконання законних вимог працівників поліції, керування транспортним засобом у стані сп`яніння і відмова від проходження медичного огляду є скоєнням вчинку, що підриває авторитет поліції, і подальше притягнення (не притягнення) його до адміністративної відповідальності не впливає на правильність прийнятого рішення про звільнення. Відсутність факту притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не свідчить про відсутність проступку в його діях.

Також судами попередніх інстанцій надана правильна оцінка тому, що позивач оскаржив лише наказ начальника УПО в Донецькій області Національної поліції України від 28.09.2017 № 60 о/с в частині його звільнення з поліції. Але цей наказ лише вводить в дію дисциплінарне стягнення, накладене відповідно до наказу начальника УПО в Донецькій області Національної поліції від 27.09.2017 № 61, а отже оспорюваний наказ лише реалізує визначене стягнення. Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що відповідачем правомірно винесено наказ від 28.09.2017 № 60 о/с про звільнення старшого сержанта поліції ОСОБА_1 з поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Посилання скаржника на те, що наявність його заяви про зміну предмета спору, в прийомі якої судом було відмовлено ухвалою від 28.11.2017, не заважала суду першої інстанції вийти за межі позовних вимог у відповідності до приписів частини другої статті 11 КАС України та визнати протиправним та скасувати наказ начальника УПО в Донецькій області Національної поліції від 27.09.2017 № 61, колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.

Верховний Суд зазначає, що в адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин) та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Отже під час розгляду справи суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог.

Вказаний принцип знайшов своє відображення у частині другій статті 11 КАС України (у редакції, чинній на час винесення оскаржуваного рішення судом першої інстанції), в якій вказано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Визначення змісту та обсягу позовних вимог, що підлягають судовому захисту, є диспозитивним правом позивача. При цьому, підстави, з якими позивач пов`язує виникнення у нього права на звернення до суду і задоволення його вимог, визначаються позивачем самостійно.

Відповідно до частини третьої статті 11 КАС України (у редакції, чинній на час винесення оскаржуваного рішення судом першої інстанції) кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано адміністративний позов, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Частиною першою статті 137 КАС України (у редакції, чинній на час винесення оскаржуваного рішення судом першої інстанції) передбачено, що позивач може протягом всього часу судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи. До початку судового розгляду справи по суті позивач може змінити підставу або предмет адміністративного позову, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи. Заява про зміну позовних вимог повинна відповідати вимогам, які встановлені цим Кодексом для позовних заяв. У разі невідповідності такої заяви вимогам статті 106 цього Кодексу суд своєю ухвалою повертає її позивачу. Ухвала суду, прийнята за результатами розгляду питання про прийняття заяви про зміну позовних вимог, окремо не оскаржується.

Вказана стаття регулює порядок реалізації права позивача змінити позовні вимоги. Вимоги статті випливають із принципів диспозитивності та змагальності.

Відповідно до матеріалів справи, 28.11.2017 у судовому засіданні позивач подав письмову заяву про зміну предмета позову, якою просив доповнити предмет позову додатковою вимогою, щодо визнання протиправною та скасування наказу начальника УПО від 27.09.2017 № 61 «Про накладення дисциплінарного стягнення за порушення службової дисципліни» в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Проте ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28.11.2017 відмовлено у прийнятті письмової заяви позивача про зміну предмета позову по даній справі, оскільки позивачем заяву подано після початку судового розгляду справи по суті, що виключає можливість суду вийти за межі позовних вимог, що відповідає положенням статті 137 КАС України.

Викладені в касаційній скарзі доводи щодо помилковості висновків судів першої та апеляційної інстанцій не підтвердилися під час розгляду касаційної скарги, не спростовують висновки судів попередніх інстанцій та не приймаються Судом як належні, оскільки зводяться до переоцінки позивачем встановлених обставин справи.

Втім, всі обставини спірних правовідносин в повній мірі перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи та ухвалення оскаржуваних судових рішень, їм надана належна правова оцінка. Водночас, аргументи, які б доводили порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не наведені.

Колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, оскільки за правилами КАС України об?єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, у судових рішеннях повно і всебічно з?ясовані обставини в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

За змістом частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, зважаючи на приписи статей 349, 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Висновки щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд не змінює судові рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-IX, статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2017 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2018 року у справі № 805/3706/17-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіЖ.М. Мельник-Томенко І.В. Дашутін Н.М. Мартинюк