Справа № 200/6671/20-а
Суддя: Логойда Т.В.
Дата ухвалення: 2020-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

17 липня 2020 р. Справа №200/6671/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Логойда Т.В., перевіривши виконання вимог законодавства при подачі позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, треті особи Краматорська міська рада, Шабельківська селищна рада, дочірнє підприємство «Агрофірма «Шахтар» орендного підприємства «Шахта ім. О.Ф. Засядька», про скасування державної реєстрації речового права на земельну ділянку та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив:

- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0031, загальною площею 67,6683 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка Краматорською міською радою передана в оренду дочірньому підприємству «Агрофірма «Шахтар» орендного підприємства «Шахта ім. О.Ф. Засядька»;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області виготовити технічну документацію на земельну ділянку площею 0,15 га для обслуговування жилого будинку та господарських будівель і земельну ділянку площею 0,2422 га для ведення особистого підсобного господарства, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . та які відповідно до Державного акту серії ІV-ДН № 039671 від 10 лютого 2000 року належать позивачу на праві приватної власності, і провести їх державну реєстрацію шляхом визначення кадастрових номерів і розміщення їх у кадастровій карті України.

Позивач зазначав, що 10 лютого 2000 року на підставі рішення Шабельківської селищної ради від 24 грудня 1999 року № VІІІ/ХХІІІ-1 йому видано Державний акт про право приватної власності на землю серії ІV-ДН № 039671, який зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю під № 6-6-1229. Відповідно до вказаного Державного акту в його приватну власності передані дві земельні ділянки: площею 0,15 га - для обслуговування жилого будинку та господарських будівель, площею 0,2422 га - для ведення особистого підсобного господарства.

Для подальшого отримання кадастрового номеру земельних ділянок він звернувся до землевпорядників із питанням про виготовлення технічної документації. Між тим отримав відмову. Так землевпорядники пояснили, що можуть виготовити технічну документацію на земельну ділянку площею 0,15 га для обслуговування жилого будинку та господарських будівель, однак на земельну ділянку площею 0,2422 га для ведення особистого підсобного господарства - не можуть у зв`язку з тим, що відповідно до кадастрової карти України вказана земельна ділянка входить у склад земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0031 та загальною площею 67,6683 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка Краматорською міською радою передана в оренду дочірньому підприємству «Агрофірма «Шахтар» орендного підприємства «Шахта ім. О.Ф. Засядька».

На звернення до Виконавчого комітету Шабельківської сільської ради позивач отримав лист від 25 лютого 2020 року № 02-18/137, в якому зазначалося, що так як межі земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0031 та загальною площею 67,6683 га, яка орендована дочірнім підприємством «Агрофірма «Шахтар» орендного підприємства «Шахта ім. О.Ф. Засядька», накладаються на межі земельної ділянки, яка належить позивачу, для захисту приватноправового інтересу йому потрібно звернутися до суду.

Позивач вважав, що оскільки всі землевпорядники, до яких він звертався, відмовляють у виготовленні технічної документації для подальшого визначення кадастрового номеру земельної ділянки, яка належить йому на праві приватної власності, тому він не може реалізувати свій приватний інтерес.

Позивач фактично обґрунтував позовні вимоги наявністю у нього права власності на земельну ділянку, яке порушується.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у пункті 24 рішення в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року (заяви №29458/04 та №29465/04) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria, заява № 7360/76) зазначив, що поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається судом, встановленим законом, орган, який, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України, яка визначає зміст права власності, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

Статтею 125 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Частиною 9 статті 791 Закону України «Про землеустрій» визначено, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно до частин 1 3 статті 791 вказаного Закону формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Частинами 10 та 12 цієї статті Закону визначено, що державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно з частиною 7 статті 791 Закону винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Статтею 25 Закону України «Про землеустрій» визначено, що документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації.

Відповідно до статті 26 вказаного Закону замовниками документації із землеустрою можуть бути, зокрема землевласники і землекористувачі.

Розробниками документації із землеустрою є:

юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою;

фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою.

Взаємовідносини замовників і розробників документації із землеустрою регулюються законодавством України і договором.

Подання документації із землеустрою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, для внесення відомостей до Державного земельного кадастру від імені замовника документації здійснюється її розробником, якщо інше не встановлено договором.

Даний спір стосується речового права на майно, а саме права власності позивача на земельну ділянку, на яку він 10 лютого 2000 року отримав Державний акт на право приватної власності на землю і на яку не може оформити технічну документацію для того щоб у подальшому провести державну реєстрації цього права.

Частиною зазначеної земельної ділянки через накладення меж користується третя особа - дочірнє підприємство «Агрофірма «Шахтар» орендного підприємства «Шахта ім. О.Ф. Засядька», право оренди якого виникло на підставі відповідного договору оренди, що укладений між Краматорською міською радою як орендодавцем та вказаним підприємством як орендарем; право оренди зареєстровано 07 липня 2014 року, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 03 лютого 2020 року (кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0031, загальна площа 67,6683 га).

Ставиться питання про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яка передана в оренду вказаному підприємству, тобто фактично питання про скасування реєстрації речового права на земельну ділянку.

Також ставиться питання про зобов`язання відповідача виготовити позивачу технічну документацію на його земельні ділянки площею 0,15 га та 0,2422 га та провести їх державну реєстрацію. Проте, згідно з наведеними вимогами законодавства відповідач не є розробником документації із землеустрою, як помилково вважав позивач. За відсутності технічної документації (про що позивач сам зазначає в позові) спірні правовідносини між позивачем та відповідачем ще не виникли.

Відповідно до частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Інший порядок судового провадження для розгляду таких спорів також встановлений статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України суди, яка визначає справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів.

Згідно з вказаною статтею Кодексу суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 квітня 2018 року в справі №676/3596/16-а (провадження № 11-187апп18) зазначила, що при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватно-правових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналогічні висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року № 802/1792/17-а, від 17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15, від 29 травня 2018 року в справі № 826/19487/14, в постановах Верховного Суду від 18 червня 2020 року в справі № 360/3626/18, від 08 липня 2020 року в справі № 560/859/19.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25 квітня 2018 року в справі № 336/2177/17 також зазначила, що сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Велика Палата Верховного Суду в цій постанові також зазначила, що якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Даний спір обумовлений порушенням приватного права позивача права власності спірною земельною ділянкою, частиною якої через накладення меж користується третя особа на підставі зареєстрованого договору оренди.

Оскаржені дій щодо реєстрації є актами індивідуальної дії, які породжують права і обов`язки лише для тих суб`єктів, яким їх адресовано, тобто для третьої особи дочірнього підприємства «Агрофірма «Шахтар» орендного підприємства «Шахта ім. О.Ф. Засядька». Правовим наслідком державної реєстрації, правомірність якої оскаржує позивач, є набуття права користування спірною земельною ділянкою.

Скасування оскаржуваного рішення (дії) щодо державної реєстрації права оренди обов`язково вплине на права та майновий стан як позивача так і третьої особи.

Спірні правовідносини виникли з питання правомірності вчинених реєстраційних дій, здійснених на основі юридичних фактів, стосовно яких існує спір про цивільне право, в межах якого можуть бути й вирішені питання, пов`язані з реєстрацією речових прав на спірну земельну ділянку.

З огляду на наведене в справі вбачається спір про право (між позивачем та третьою особою - дочірнім підприємством «Агрофірма «Шахтар» орендного підприємства «Шахта ім. О.Ф. Засядька»); даний спір є приватноправовим і не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 квітня 2018 року 817/1048/16 в спорі юридичної особи (як орендатора земельної ділянки у орендодавця - фізичної особи) про визнання протиправними та скасування рішень відповідача про реєстрацію права оренди на земельні ділянки за фізичною особою, зазначила, що скасування рішень приватного нотаріуса з проведення реєстраційних дій за договорами оренди землі обов`язково будуть впливати на майнові права тієї юридичної особи, щодо якої ці реєстраційні дії буде скасовано. З огляду на це спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Верховний Суд в постанові від 18 червня 2020 року в справі № 360/3626/18 про протиправність, на думку позивача, державної реєстрації суміжної земельної ділянки, оскільки межі такої ділянки накладаються на частину належної позивачу земельної ділянки, та зобов`язання скасувати державну реєстрацію такої земельної ділянки, зазначив, що спір у цій справі не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про державну реєстрацію земельної ділянки, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем; прийняте рішення про державну реєстрацію стосувалось реєстрації прав іншої особи, а не позивача. Верховний Суд звернув увагу, що такий спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Висновки щодо застосування норм права, що викладені у вказаних постановах Верховного Суду відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Отже вирішення спору не належить до юрисдикції адміністративних судів, яка встановлена статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України; спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 170, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, треті особи Краматорська міська рада, Шабельківська селищна рада, дочірнє підприємство «Агрофірма «Шахтар» орендного підприємства «Шахта ім. О.Ф. Засядька», про скасування державної реєстрації речового права на земельну ділянку та зобов`язання вчинити дії.

Роз`яснити позивачеві, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 256 КАС України, і може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 17 липня 2020 року.

Суддя Т.В. Логойда