Справа № 140/366/20
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2020-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/366/20 пров. № А/857/4891/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Максим Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 березня 2020 року (прийняте у письмовому провадженні у м. Луцьку суддею Андрусенко О.О.) в адміністративній справі № 140/366/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Волинського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просила:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області) про відмову в призначенні їй пенсії;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області призначити їй пенсію відповідно до пункту «в» статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», як дружині померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 інваліда війни ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що померлий чоловік ОСОБА_2 на час смерті був інвалідом І групи і мав право пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, тобто помер у період одержання пенсії як інвалід війни. Вона, як вдова померлого має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 29 та пункту «в» статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі -Закон). Проте, на її звернення про призначення такої пенсії відповідач неправомірно відмовив їй у цьому.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06 березня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржила ОСОБА_1 , яка вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте без урахування фактичних обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд не дослідив та не надав оцінку доказам, які були надані до суду з позовом: акта МСЕК померлого годувальника, котрим йому встановлено пожиттєву інвалідність, пенсійного посвідчення ветерана війни; відповідно судом не встановлено, що годувальник помер у період одержання пенсії як інвалід війни. Вказане вище перешкодило суду належним чином застосувати норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Суд неправильно застосував пункт 10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону; не врахував, що ця норма не передбачає подання для призначення пенсії в разі втрати годувальника передбачених документів саме членом сім`ї померлого. Суд також неправильно застосував статтю 29 Закону, оскільки нею передбачено дві різні за підставами умови призначення пенсії в разі втрати годувальника, що підтверджує позицію апелянта про те, що ця та інші норми Закону не пов`язують призначення цієї пенсії із підтвердженням причинного зв`язку смерті із ушкодженням, одержаним у період проходження служби та виключенням годувальника з особового складу - якщо годувальник помер у період одержання пенсії, як ветеран (інвалід 1 групи) війни. Також вказує, що пункт 10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону в частині вимог подання необґрунтовано роздутого переліку документів для отримання позивачем пенсії в разі втрати годувальника не враховує та суперечить статтям 29 - 36 Закону.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу та вказав, що рішення суду першої інстанції є законним; прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Тому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. При цьому покликається на те, що при поданні заяви про призначення пенсії, всупереч приписам статтей 29 - 30 Закону та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону позивачем не було надано повного переліку документів, необхідних для призначення такої пенсії.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не здійснювалося.

Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горохівського районного управління юстиції Волинської області 28.01.2015 (а.с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_2 помер, що видно із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горохівського районного управління юстиції Волинської області 22.09.2015 (а.с.5).

20.11.2019 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ у Волинські області з заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника; на час такого звернення заявниця досягла 55-річного віку.

Листом від 06.12.2019 пенсійний орган відмовив позивачу у призначенні їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника та вказав, що ОСОБА_1 набуде право на зниження пенсійного віку для призначення пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону при наявності висновку МСЕК про обставини смерті внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних під час проходження служби при виконанні службових обов`язків (а.с. 4).

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції встановив таке.

Статтями 8, 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат, зокрема, пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі - Закон).

Відповідно до статті 1 Закону військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали особами з інвалідністю за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності. Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Умови призначення пенсії у разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців визначені статтею 29 Закону, за змістом якої пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Відповідно до положень статті 30 Закону право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», або якщо вони є особами з інвалідністю.

Пенсії в разі втрати годувальника призначаються в таких розмірах:

а) членам сімей військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час, які є непрацездатними та перебували на утриманні загиблого (померлого) годувальника (при цьому дітям та іншим особам, зазначеним в абзаці другому статті 30 цього Закону, незалежно від того, чи перебували вони на утриманні загиблого (померлого) годувальника), - 70 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї. Якщо на утриманні загиблого (померлого) годувальника перебували двоє і більше членів сім`ї, пенсія призначається у розмірі 90 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника, що розподіляється між ними рівними частками, але не менше ніж 40 процентів на кожного непрацездатного члена сім`ї. У таких самих розмірах, незалежно від причини смерті годувальника, обчислюються пенсії членам сімей померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей, до складу яких входять діти, які втратили обох батьків;

б) сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які померли внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, - 30 процентів заробітку годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї (стаття 36 Закону).

Відповідно до пункту 10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1, (далі - Порядок № 3-1) для призначення пенсії в разі втрати годувальника подаються такі документи: заява; копія свідоцтва про смерть годувальника; витяг з наказу про виключення годувальника зі списків особового складу у зв`язку зі смертю; висновок про обставини загибелі чи смерті внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних під час проходження служби при виконанні службових обов`язків (обов`язків військової служби); довідка уповноважених органів з місця проживання про перебування членів сім`ї на утриманні померлого (загиблого) годувальника або рішення суду про перебування на утриманні; документи, передбачені абзацами третім, шостим - дев`ятим пункту 7 цього Порядку.

Для призначення пенсії в разі втрати годувальника батькам, дружині (чоловіку), зазначеним у пунктах «б», «в», «д» статті 30 Закону, додатково подаються такі документи: копія свідоцтва про шлюб; довідка МСЕК про визнання особи інвалідом; копія трудової книжки або довідка органів державної податкової служби про облік платника податків - суб`єкта підприємницької діяльності (для осіб, зазначених у пункті «д» статті 30 Закону.

Для призначення пенсії в разі втрати годувальника батькам, дружині (чоловіку), діду та бабусі, зазначеним у пунктах «б», «в», «г» статті 30 Закону, додатково подаються такі документи: довідка МСЕК (за наявності групи інвалідності); копія свідоцтва про народження померлого годувальника або рішення суду про встановлення родинних стосунків; довідка уповноваженого органу з місця проживання або рішення суду про перебування на утриманні померлого годувальника (для призначення пенсії вітчиму або мачусі).

За змістом цих норм пенсія в разі втрати годувальника призначається особі, яка є членом сім`ї військовослужбовця, якщо годувальник помер внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби.

Для призначення такої пенсії особа повинна подати заяву та визначені цими нормами документи, зокрема, висновок про обставини загибелі чи смерті внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних під час проходження служби при виконанні службових обов`язків (обов`язків військової служби).

Проте, позивач при поданні заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника такого висновку не надала, а долучене до позовної заяви свідоцтво про хворобу ОСОБА_2 від 23.11.1983 (а.с. 13) не підтверджує цих обставин, а лише посвідчує, що позивач отримано захворювання під час проходження військової служби.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до висновку, що пенсійний орган правомірно відмовив позивачу у призначенні їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника, оскільки відсутні документи, які підтверджують, що смерть годувальника настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних під час проходження служби при виконанні службових обов`язків.

Погоджуючись із висновками суду першої інстанції про безпідставність заявлених позовних вимог, колегія суддів апеляційного суду також зазначає, що за змістом статті 29 Закону, яка визначає умови призначення пенсій в разі втрати годувальника, пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються,

якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку,

але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби,

а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати.

Всупереч зазначеним приписам, позивач не надала до суду жодних доказів на підтвердження як того, що годувальник помер внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби чи пов`язаного з перебуванням на фронті, так і того, що годувальник отримував пенсію за цим Законом і помер у період її одержання.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 березня 2020 року в справі № 140/366/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 17 липня 2020 року.