Справа № 420/3047/20
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2020-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/3047/20
Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Федусика А.Г.,

суддів: Бойко А.В. та Єщенка О.В.,

при секретарі - Пальоній І.М.,

за участю: представника апелянта - Томашевського Романа Миколайовича та представника відповідача - Саламахи Вадима Володимировича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Першого Приморського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Першого Приморського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та просив: визнати протиправною бездіяльність Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції щодо не скасування арешту та заборони відчуження всього (рухомого та нерухомого) майна, реєстраційний номер обтяження 8471734 від 17 лютого 2009 року, накладеного у межах виконавчого провадження №В-12/32 на підставі постанови державного виконавця серії АВ №994217 від 17 лютого 2009 року (об`єкт обтяження: невизначене майно; власник: ОСОБА_2 ; зобов`язати Перший Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (65026, м. Одеса, Польський узвіз, буд. 6, ) скасувати арешт та заборону відчуження всього (рухомого та нерухомого) майна, реєстраційний номер обтяження 8471734 від 17 лютого 2009 року (об`єкт обтяження: невизначене майно; власник: ОСОБА_2 ).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що арешт, накладений на підставі постанови Першого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції серії АВ №994217 від 17 лютого 2009 року мав бути скасований державним виконавцем ще 27 листопада 2010 року, коли виконавче провадження №В-12/32 (номер в АСВП: 15466347) було закінчене. Оскільки вказані дії щодо скасування арешту з всього майна позивача не були вчинені державним виконавцем, а наявний арешт грубо порушує права та законні інтереси, позивач змушений просити суд зобов`язати відповідача скасувати арешт, накладений на все його майна у межах вказаного виконавчого провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 лютого 2020 року представник ОСОБА_2 звернувся до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Першим приморським відділом державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) було надано відповідь №16843 від 04 березня 2020 року, в якій зазначено, що під час розгляду звернення від 18 лютого 2020 року встановлено, що матеріали виконавчого провадженню № 15466347 втрачено. Втрата матеріалів виконавчого провадження могла статися у зв`язку з тим, ще Приморський відділ державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області реорганізовано шляхом поділу на Перший Приморський відділ державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції Одеській області та Другий Приморський відділ державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції Одеській області (наказ Міністерства юстиції України за № 375/5 від 15 лютого 2017 року), а матеріали виконавчих проваджень передавались до зазначених відділів. Наказом Міністерства юстиції України № 3173/5 від 16.10.2019 «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України», проведено ліквідацію Головного територіального управління юстиції в Одеській області та утворено Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції України (м. Одеса), у зв`язку з чим змінено підпорядкування та назву з Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області на Перший Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіональною управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Виконавче провадження підвідомче Першому Приморському відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Відповідно до пункту 1 розділу XV «Інструкції з організації примусового виконання рішень» затвердженої наказом №512/5 від 02.04.2012 Міністерства юстиції України у редакції від 24.12.2012 року за заявою сторони виконавчого провадження або з ініціативи виконавця відновленню підлягають втрачене виконавче провадження або його матеріали. На теперішній час вирішується питання щодо відновлення втраченого виконавчого провадження.

26 березня 2020 року представник позивача звернувся до Головного територіального управління юстиції в Одеській області з заявою про надання інформації про стан виконавчого провадження №В-12/32.

Управлінням забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надано відповідь №111-559-10 від 31 березня 2020 року, в якій зазначено, що згідно з відомостями автоматизованої системи виконавчого провадження у Першому Приморському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (на теперішній час - Перший Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Юстиції (м. Одеса) у період з 05 вересня 2008 року по 27 листопада 2010 рік перебувало виконавче провадження №15466347 (номер в АСВП) з примусового виконання виконавчого листа №1-230/07, виданого 02 вересня 2008 року Приморським районним судом м. Одеси про конфіскацію на користь держави особистого майна засудженого ОСОБА_2 . Також, зазначено, що виконавче провадження №В-12/32 (номер в АСВП: 15466347) з примусового виконання виконавчого листа №1-230/07, виданого 02 вересня 2008 року Приморським районним судом м. Одеси було завершено на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження (у редакції чинні на той час). Надати більш детальну інформацію за вищевказаним виконавчим провадженням Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Одеса) не має можливості у зв`язку із знищенням матеріалів вищевказаного виконавчого провадження відповідно до пункту 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 №2274/5.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05 вересня 2008 року головним державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа від 02 вересня 2008 року №1-230/07, виданого Приморським районним судом м. Одеси.

Відповідно до інформації про стан виконавчого провадження державним виконавцем вчинялись виконавчі дії щодо: призначення експерта, розшуку майна боржника, зупинення виконавчого провадження.

17 лютого 2009 року в межах виконавчого провадження №В-12/32 державним виконавцем Першого приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Шкімбовою І.С. прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АВ №994217, якою накладено арешт на все майно та заборонено здійснювати будь-які дії щодо відчуження будь-якого майна, яке належить позивачу.

Як вбачається з інформаційної довідки №199286049, вищевказаний арешт зареєстровано 17 лютого 2009 року за реєстраційним номером обтяження 8471734 Одеською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, та до теперішнього часу наявний в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Також відповідно до інформації про стан виконавчого провадження виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України Про виконавче провадження (відсутність у боржника майна).

Вважаючи (з урахуванням повернення виконавчого документа стягувачу) наявність арешту всього майна безпідставною, ОСОБА_2 звернувся з даним позовом.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що чинність арешту майна боржника не припиняється у разі повернення державним виконавцем виконавчого документу стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції вірними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України.

Як вже було зазначено, обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 посилався на ту обставину, що арешт, накладений на підставі постанови Першого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції серії АВ №994217 від 17 лютого 2009 року, мав бути скасований державним виконавцем ще 27 листопада 2010 року, коли виконавче провадження №В-12/32 було закінчене.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що правовому дослідженню в даних спірних правовідносинах підлягає бездіяльність державного виконавця вчинена ним в листопаді 2010 року, оцінку якій необхідно надавати на підставі законодавства, що діяло на той час та з урахуванням законодавчо передбаченої можливості, станом на вирішення спірних правовідносин судом, щодо скасування арешту та заборони відчуження всього (рухомого та нерухомого) майна позивача.

Так, преамбулою Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV (далі Закон №606-XIV, діяв під час виникнення спірних правовідносин та в редакції станом на вказаний час) визначено, що цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення) (ст.1 Закону №606-XIV).

Відповідно до ч.1 та п.1 ч.2 ст.3 Закону №606-XIV примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконавчі листи, що видаються судами, та накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду, Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України та Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті України.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 вересня 2008 року головним державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа від 02 вересня 2008 року №1-230/07, виданого Приморським районним судом м. Одеси.

Пізніше, 17 лютого 2009 року, в межах виконавчого провадження №В-12/32, державним виконавцем Першого приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Шкімбовою І.С. прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АВ №994217, якою накладено арешт на все майно та заборонено здійснювати будь-які дії щодо відчуження будь-якого майна, яке належить позивачу.

Так, положеннями статті 55 Закону №606-XIV (арешт та вилучення майна боржника) передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють

реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Арешт застосовується:

1) для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації;

2) для виконання рішення про конфіскацію майна боржника;

3) при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що спірний арешт на все майно позивача було накладено з метою забезпечення примусового виконання виконавчого листа №1-230/07, виданого 02 вересня 2008 року Приморським районним судом м.Одеси про конфіскацію на користь держави особистого майна засудженого ОСОБА_2 ..

Положеннями статті 59 Закону №606-XIV регламентовано питання звільнення майна з-під арешту. Так, згідно вказаної статті особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту.

У разі прийняття судом рішення про звільнення майна з-під арешту або сплати боржником повної суми боргу за виконавчим документом до реалізації арештованого майна боржника, майно звільняється з-під арешту за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про звільнення майна з-під арешту надсилається боржнику та до органу (установи), якому була надіслана постанова про накладення арешту на майно боржника на виконання.

Майно боржника може бути звільнено з-під арешту за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому підпорядкований державний виконавець, якщо під час розгляду відповідної скарги боржника виявлено порушення встановленого цим Законом порядку накладення арешту. Копія постанови начальника органу державної виконавчої служби про звільнення майна боржника з-під арешту не пізніше наступного після її винесення дня надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту, а про відмову у звільненні майна боржника з-під

арешту - боржнику.

За наявності письмового висновку експерта щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або коли витрати, пов`язані із зверненням на нього стягнення, перевищать грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, майно боржника може бути звільнено з-під арешту за постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови державного виконавця про звільнення майна боржника з-під арешту не пізніше наступного після її винесення дня надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту.

У всіх інших випадках по незакінчених виконавчих провадженнях арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Крім того, питання зняття арешту з майна регламентовано і Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII, в редакції станом на час вирішення спірних правовідносин), статтею 59 якого передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Так, обґрунтовуючи необхідність скасування спірного арешту та заборони відчуження, ОСОБА_2 посилався на завершення виконавчого провадження №В-12/32 з примусового виконання виконавчого листа №1-230/07 на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону №606-XIV (повернення виконавчого документа стягувачу в зв`язку з відсутністю майна у боржника).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону №606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Разом з тим, з аналізу положень статей 55 Закону №606-XIV та 59 Закону №1404-VIII вбачається відсутність правових підстав для зняття держаним виконавцем арешту з майна боржника при поверненні виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 статті 47 Закону №606-XIV (відсутністю майна у боржника), не передбачають зняття арешту з майна боржника внаслідок поверненні виконавчого документа і положення п.2 ст.47 Закону №606-XIV.

Наведені обставини свідчать про відсутність протиправної бездіяльності державного виконавця у вигляді не зняття арешту з майна позивача та безпідставність вказаних посилань ОСОБА_2 ..

Крім того, колегія суддів вважає вказані посилання позивача неспроможними також з тих підстав, що згідно матеріалів справи виконавчий документ було повернуто стягувачу оскільки у боржника (позивача) відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (п.2 ч.1 ст.47 Закону №606-XIV), водночас, справа містить відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з яких вбачається, що у позивача було нерухоме майно і на нього було накладено арешт.

Отже, враховуючи все вищезазначене у сукупності колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішенні, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 15 липня 2020 року.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Бойко А.В. Єщенко О.В.