Справа № 380/1453/20
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2020-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/1453/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2020 року зал судових засідань № 11

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А. Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Кушика Й.-Д. М.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправними рішення та дій, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області , місцезнаходження: 79007, м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3 (далі відповідач), в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача в особі ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні відпустки за 2014 рік, при звільненні зі служби;

- стягнути із ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані протягом 2014 року дні відпустки в сумі 7343,17 грн.

Ухвалою від 24.02.2020 суддя прийняв позовну заяву до розгляду й відкрив провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно відмовив у виплаті грошової компенсації за невикористані дні відпустки за 2014 рік. Право позивача на грошову компенсацію за невикористані дні відпустки передбачене статею 238 Кодексу законів про працю України та не може бути обмежене. Відтак відповідач безпідставно не виплатив при звільненні грошову компенсацію за невикористані дні відпустки.

19.03.2020 представник відповідача подав до суду відзив на позову заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Зазначив, що до спірних правовідносин має бути застосоване спеціальне законодавство, а саме Положення № 114, згідно з яким особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства. Оскільки позивача звільнено у 2015 році, то підстави для грошової компенсації за невикористані дні відпустки за 2014 рік відсутні.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Просив суд задовольнити позов повністю.

У судове засідання відповідач явку представника не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Представник відповідача подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у задоволенні якого суд відмовив.

Заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 06.11.2015 № 848о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас за пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів) та здійснено виплату грошової компенсації за невикористану відпустку в період роботи з 01.01.2015 до 06.11.2015 у кількості 9 календарних днів.

21.11.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив повідомити про кількість днів невикористаної відпустки за період з 2000 до 2015 року.

Листом від 23.12.2019 № к-679/0п/05/13-2019 відповідач повідомив позивача про те, що у нього наявні 30 днів невикористаної відпустки за 2014 рік та компенсація за них не виплачувалась.

15.01.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити нарахування та виплату грошової компенсації за 30 днів календарної відпустки не використаної у 2014 році.

Листом від 10.02.2020 № к-18/0п/05/13/10-2020 відповідач повідомив позивача про неможливість нарахування та виплати грошової компенсації, у зв`язку із втратою 13.12.2016 чинності Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 06.12.2007 № 499.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з наступного.

Статею 4 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-XII (який був чинний на час проходження позивачем служби і звільнення з органів внутрішніх справ) передбачено, що правовою основою діяльності міліції є: Конституція України, вказаний Закон, інші законодавчі акти України, постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, Загальна декларація прав людини, міжнародні правові норми, ратифіковані у встановленому порядку.

Частиною першою статті 18 вказаного Закону встановлено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114 затверджено таке Положення, яке визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки.

Абзацом другим пункту 56 зазначеного Положення передбачено, що особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Як вбачається із змісту наведеної вище норми, нею врегульовано лише питання виплати особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку. Проте, такий пункт як і інші норми Положення не передбачають виплати такої компенсації за невикористані відпустки у попередніх роках, але, водночас, зазначеним Положенням не встановлено заборони виплачувати компенсацію за ці роки, тобто ним не врегульовано таке питання.

Разом з тим, суд звертає увагу на частину першу статті 83 КЗпП України відповідно до якої у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Також відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Стаття 24 Конституції України проголошує, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Таким чином, враховуючи, що нормами спеціального акту законодавства, який визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки, а саме «Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114, не врегульовано питання виплати грошової компенсації особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану відпустку у роках, що передують року звільнення, суд вважає, що до спірних правовідносин в цій частині підлягають застосуванню загальні норми трудового законодавства, якими передбачено виплату грошової компенсації за всі не використані дні щорічної відпустки.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 30.01.2019 у справі №807/3664/14.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що допущена відповідачем бездіяльність щодо виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні відпустки за 2014 рік, при звільненні зі служби, не відповідає критеріям правомірності бездіяльності суб`єкта владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), а тому є протиправною.

Суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на втрату чинності Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 06.12.2007 № 499, як на підставу невиплати грошової компенсації, оскільки це не може обмежувати право позивача на отримання такої компенсації. Крім цього, суд зауважує, що вказана Інструкція була чинною на момент звільнення позивача, що свідчить про безпідставне посилання на втрату нею чинності.

Як встановив суд та визнається сторонами, невикористана відпустка позивача за 2014 рік становить 30 днів.

Для обчислення грошової компенсації за невикористані дні відпустки необхідно керуватися Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У пункті 7 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Згідно з довідкою відповідача від 20.12.2019 № 65/68 грошове забезпечення позивача за 2014 рік становить 61437,90 грн.

Таким чином, денний заробіток становить 244,77 грн (61437,90 грн / 251 день).

Відтак, грошова компенсація за невикористані протягом 2014 року дні відпустки становить 7343,17 грн (30 днів * 244,77 грн).

Ураховуючи наведене, суд з метою повного та ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача грошову компенсацію за невикористані протягом 2014 року дні відпустки в сумі 7343,17 грн.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні відпустки за 2014 рік при звільненні зі служби.

Стягнути із ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані протягом 2014 року дні відпустки в сумі 7343,17 грн.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 17 липня 2020 року.

Суддя А.Г. Гулик