Справа № 640/9270/19
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2020-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

14 липня 2020 року м. Київ№ 640/9270/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні без проведення судового засідання та виклику учасників справи адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет споруШевченківської районної в місті Києві державної адміністрації Виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація)
провизнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) (далі - позивач або ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (адреса: 01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 24, ідентифікаційний код 37405111) (далі - відповідач або районна держадміністрація), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації щодо ненадання з метою поліпшення житлових умов ОСОБА_1 в користування кімнати жилою площею 12,9 кв. м. в комунальній (загальній) квартирі АДРЕСА_2 ;

- зобов`язати Шевченківську районну в місті Києві державну адміністрацію з метою поліпшення житлових умов надати ОСОБА_1 в користування кімнату жилою площею 12,9 кв. м. в комунальній (загальній) квартирі АДРЕСА_2 .

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2 потребують поліпшення житлових умов. З метою отримання комунальної кімнати ОСОБА_1 неодноразово зверталася до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації з листами, проте питання про надання додаткової житлової площі відповідачем не вирішено, а відповідне рішення не прийнято, чим порушено право позивача на належне житлове забезпечення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.06.2019 (суддя Пащенко К.С.) відкрито спрощене провадження в даній адміністративній справі у порядку письмового провадження без виклику учасників справи та проведення судового засідання; залучено Виконавчий орган Київської міської ради (Київську міську державну адміністрацію) (адреса: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36, ідентифікаційний код 00022527) до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що на квартирному обліку крім позивача, з таким же складом родини інша особа в загальній черзі за № 6988. Крім того, відповідач наголошує, що спірні правовідносини не є публічно-правовими і вказаний спір має розглядатися за правилами цивільного судочинства, що підтверджується правовою позицією Верховного Суду у справах № 815/2650/16, № 826/8687/16 та № 337/2535/17.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, разом із неповнолітнім сином, ОСОБА_2 , перебуває на квартирному обліку в Шевченківському районі м. Києві з 02.10.2014 в загальній квартирній черзі за № 7263, що підтверджується копією довідки від 07.10.2-14 № 887.

Станом на момент подання позову, позивачка разом із сином зареєстровані та проживають у АДРЕСА_1 , у кімнаті житловою площею 12,9 кв.м., що підтверджується копіями паспорта ОСОБА_1 , свідоцтва про народження ОСОБА_2 , довідки про місце реєстрації та склад сім`ї від 10.01.2018 № 02/10/02-87.

Таким чином, ОСОБА_1 та її син, ОСОБА_2 , є особами, які потребують поліпшення житлових умов.

19.10.2018 представник позивача, адвокат Чистова А.С., звернулася до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" з адвокатським запитом, в якому просила надати інформацію, чи були в наявності станом на 09.01.2018 і чи є наявні станом на дату отримання цього адвокатського запиту вільні приміщення (кімнати, квартири) у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , взагалі, і, зокрема, кімнати (квартири) № 9/3 та № 9/5.

26.10.2018 адвокат Чистова А.С. отримала від Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" лист-відповідь від 25.10.2018 № 5513/3, в якому зазначено, що кімнати житловими площами 12,9 кв.м. і 12,7 кв.м. у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , віднесені до кімнат поточного звільнення. Фактично кімната площею 12,9 кв.м. вільна, а кімната 12,7 кв.м. самовільно зайнята мешканцями будинку.

30.10.2018 позивач звернулася до відповідача із заявою про надання з метою поліпшення житлових умов в користування кімнати площами 12,9 кв.м., 12,7 кв.м. у будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Листом від 29.11.2018 № 109.109/опп/Н-5159 відповідач повідомив позивача про т, що кімната жилою площею 12,9 кв.м. в комунальній квартирі АДРЕСА_2 , передано до Департаменту будівництва та житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Кімната житловою площею 12, 7 кв.м. самовільно зайнята. Питання розподілу вільної кімнати жилою площею 12,9 кв.м. в комунальній квартирі АДРЕСА_2 , буде розглянуто після повернення зазначеної кімнати в розпорядження адміністрації району.

19.12.2018 позивач звернулася до Департаменту будівництва та житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо поліпшення житлових умов і надання кімнати.

Листом від 14.01.2019 № 056/71-83-815 позивача було повідомлено, що вказаним Департаментом та Шевченківською районною в місті Києві державною адміністрацією опрацьовується питання щодо передачі та розподілу зазначеного житлового приміщення.

12.02.2019 позивач звернулася до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою, в якій просила, з метою поліпшення житлових умов, надати в користування кімнату жилою площею 12,9 кв.м. в комунальній (загальній) квартирі АДРЕСА_2 .

Листом від 18.02.2019 № 109.109/ОПП/Н-450 відповідач повідомив позивача, що питання розподілу вільної кімнати жилою площею 12,9 кв.м. в комунальній квартирі АДРЕСА_2 , буде розглянуто після повернення зазначеної кімнати в розпорядження адміністрації району.

Позивач зазначає, що за наявною у неї усною інформацією, вказана кімната повернута у розпорядження відповідача, однак станом на момент подання позову, питання про надання ОСОБА_1 кімнати не розглянуте, відповідне рішення не прийняте.

Враховуючи викладене, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо вирішення питання надання кімнати для поліпшення житлових умов, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, суд прийшов до наступних висновків.

У відповідності до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною 1 статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах.

Адміністративною справою у розумінні пунктів 1, 2 частини 1 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Під суб`єктом владних повноважень розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини 1 статті 19 КАС України).

Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Спір про захист права конкретної фізичної особи на житло, чи на отримання грошової компенсації за таке, є не публічним, а приватно-правовим. Держава, юридичні особи публічного права, можуть бути учасниками цивільних відносин, а розгляд такого спору між ними проводиться за правилами цивільного судочинства.

За змістом статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (скорочено - ЦПК України), під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

У порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема, спори, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина 1 статті 2, частина 1 статті 19 ЦПК України).

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем відносяться до житлових правовідносин, а саме надання у користування кімнати з метою поліпшення житлових умов.

В силу положень Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.

Згідно «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській PCP», затверджених Постановою Ради Міністрів Української PCP і Української республіканської Ради професійних спілок від 11.12.1984 № 470, жилі приміщення з державного житлового фонду надаються громадянам, які вважаються потребуючими поліпшення житлових умов та перебувають на квартирному обліку за місцем свого проживання, в порядку черговості.

Жиле приміщення надається громадянам у межах 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті.

З огляду на наведені процесуальні та матеріальні приписи, суд примічає, що оскільки спірні правовідносини за своєю суттю пов`язані саме з захистом порушених житлових прав позивача, цей спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства. Відтак такий спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а пов`язаний з вирішенням цивільного спору - питання щодо надання житлової площі з метою поліпшення житлових умов.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 806/104/16, від 20 вересня 2018 року у справі № 815/2551/15 та від 23 січня 2019 року у справі № 806/5217/15.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії" (заява № 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12.10.1978) висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини "Щокін проти України" (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про "закон", стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі "Шпачек s.r.о." проти Чеської Республіки" (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі "Бейелер проти Італії" (Beyeler v. Italy № 33202/96).

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 14.11.2019 (справа № 826/2966/16).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, зважаючи на предметну юрисдикцію та характер правовідносин у цій справі, суд вважає, що даний спір не підвідомчий адміністративному суду та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, що є підставою для закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 238, ст.ст. 241-243, 248 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі № 640/9270/19 за позовом б/н від 28.05.2019 ОСОБА_1 - закрити.

Ухвала, відповідно до ч. 1 ст. 256 КАС України, набирає законної сили негайно з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.С. Пащенко