Справа № 826/1937/17
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2020-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2020 року м. Київ № 826/1937/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Дочірнього підприємства Фірма «Екотехніка-М»

до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення в частині,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство Фірма «Екотехніка-М» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25 січня 2017 року № в частині донарахування зобов`язання з податку на додану вартість і штрафних санкцій, нарахованих за операціями з Приватним підприємством «ОРІМ» в розмірір 354 616,25 грн в тому числі 283 693,00 грн ПДВ та 70 923,25 грн. штрафних санкцій.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що податковим органом зроблено протиправні висновки щодо заниження товариством зобов`язання з податку на додану вартість в силу нікчемності правочинів укладених з Приватним підприємством «ОРІМ».

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 лютого 2017 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у письмових запереченнях проти позову послався на те, що контролюючим органом відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок було проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання останнім вимог податкового, валютного та іншого законодавства, за результатами якої складено акт та виявлені порушення вимог законодавства, зокрема, перевіркою встановлено відсутність настання реальних наслідків за правочинами укладеними між позивачем та Приватним підприємством «ОРІМ», що, на переконання представника відповідача, також підтверджується наданими поясненнями посадових осіб вказаних суб`єктів господарювання в рамках кримінального провадження порушеного за фактом фіктивного підприємництва.

У зв`язку з чим, як зазначено у письмових запереченнях проти позову, оскаржуване податкове повідомлення - рішення винесено правомірно.

В судовому засіданні 11 грудня 2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час та місце його проведення.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, а також приймаючи до уваги відсутність заперечень з боку представника позивача, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15 грудня 2017 року), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Так, суд звертає увагу на положення пункту 10 частини першої розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, відповідно до якого справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.07.2020 замінено відповідача Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві його правонаступником Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив та відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд,

ВСТАНОВИВ:

Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві проведена документальна планова виїзна перевірка Дочірнього підприємства Фірма «Екотехніка-М» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01жовтня 2014 року по 30 вересня 2016 року.

За результатами перевірки складено акт від 11 січня 2017 року № 9/26-15-14-02-03/24363204 (далі по тексту - акт перевірки).

Проведеною перевіркою встановлено допущення позивачем порушень норм податкового законодавства, а саме:

- пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 285 661,00 грн, в тому числі по періодах: за жовтень 2014 року на суму 93 662,00 грн, за листопад 2014 року на 71 398,00 грн, за грудень 2014 року на суму 32 574,00 грн, за лютий 2015 року на суму 26 846,00 грн та за березень 2015 року на суму 61 181,00 грн.

На підставі висновків зазначеного акта перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві 25 січня 2017 року прийнято податкове повідомлення - рішення №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 357 078,00 грн, у тому числі за основним платежем 285 661,00 грн та штрафні (фінансові) санкції на суму 71 417,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

У відповідності до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У відповідності до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з частинами першої - третьою ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16 липня 1999 року підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, необхідними умовами для віднесення сплачених у ціні послуг сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт отримання послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків, та наявність зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкової накладної.

З огляду на викладене, на переконання суду, в межах даних правовідносин повинні були бути досліджені первинні документи (в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»), які у своїй сукупності можуть свідчити та підтверджувати використання позивачем транспортних засобів та придбаного пального для цілей, що прямо пов`язані з господарською діяльністю платника податку

Як вбачається зі змісту акта перевірки, висновки податкового органу щодо заниження позивачем зобов`язань з податку на додану вартість обґрунтовано відсутністю настання реальних наслідків за правочинами укладеними з Приватним підприємством «ОРІМ», Товариством з обмеженою відповідальністю «П.В.К.» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮБС ПЛЮС».

При цьому, зі змісту позовної заяви вбачається, що фактично позивач не погоджується із висновками податкового органу щодо відсутності настання реальних наслідків лише в частині взаємовідносин з Приватним підприємством «ОРІМ».

Висновки податкового органу щодо заниження зобов`язання з завищення податкового кредиту обґрунтовано не підтвердженням існування у контрагента позивача можливості виконати свої зобов`язання за правочинами укладеними з позивачем в силу відсутності необхідних засобів для здійснення господарської діяльності, а також, оскільки слідчим відділом Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000061, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 28, частиною другою статті 205, частиною другою статті 200 Кримінального кодексу України стосовно Приватного підприємства «ОРІМ».

Як вбачається з матеріалів справи між позивачем та Приватним підприємством «ОРІМ» 01 вересня 2014 року укладено договір № 178 про надання маркетингових послуг, відповідно до умов якого підприємство зобов`язалось надати позивачу послуги види, обсяги та строки яких визначаються у додатку №1(таблиця №1) до даного договору, що є невід`ємною частиною цього договору.

Крім того, між позивачем та Приватним підприємством «ОРІМ» 01 січня 2015 року укладено договір №178 про надання маркетингових послуг, відповідно до умов якого підприємство зобов`язалось надати позивачу послуги види, обсяги та строки яких визначаються у додатку №1 (таблиця №1) до даного договору, що є невід`ємною частиною цього договору.

Вказані договори за своїм змістом є типовими, а тому не потребують окремого дослідження.

Відповідно до змісту додатку № 1 до вказаних договорів, копії яких наявні в матеріалах справи, Приватне підприємство «ОРІМ» зобов`язувалось надати позивачу наступні послуги:

- визначення об`ємів продаж в торгових точках в кількісному вираженні, приймаючих участь у дослідженні в звітний період;

- визначення об`ємів продаж в торгових точках в грошовому вираженні, приймаючих участь у дослідженні в звітний період;

- визначення залишків продукції в магазинах, приймаючих участь у дослідженні в звітний період;

- визначення відносної динаміки продажу продукції постачальника в торговій мережі;

- визначення середніх продаж продукції постачальника через одну торгову точку;

- надання інформації по кожній окремій торговій точці (код, найменування магазина, адреса, розмір торгової площі, кількість кас, робочі дні та години, дату відкриття, всі зміни пов`язані із відкриттям та закриттям магазину);

- проведення кількісного маркетингового дослідження в формі польового анкетування (закриті та відкриті питання);

- проведення телефонного опитування респондентів;

- проведення моніторингу по визначенню кількості товарних позицій в розрізі торгових точок;

- опрацювання результатів маркетингового дослідження та надання звіту;

- проведення фокус-груп;

- надання інформації відносно роздрібних цін в роздрібних торгових точках;

- дослідження відношення споживачів до видів реклами різних товарних груп.

Крім того, згідно змісту додатку № 1 до договору від 01 січня 2015 року Приватне підприємство «ОРІМ» окрім перелічених вище, надавались наступні послуги:

- вивчення факторів вибору торгової точки для придбання різних товарних груп;

- вивчення відношення споживачів до назв торгових марок;

- вивчення відношення споживачів до упаковки товарів;

- оn-Line опитування споживачів на основі розробленої анкети з фіксованою кількістю питань;

- CAPI опитування споживачів на основі розробленої анкети з фіксованою кількістю питань.

Стосовно взаємовідносин позивача з Приватним підприємством «ОРІМ» в рамках договору №178 від 01 вересня 2014 року, із наданих позивачем доказів вбачається наступне.

01 вересня 2014 року між сторонами договору укладено додаток до договору № 3, яким встановлено, що загальна вартість послуг з проведення кількісного маркетингового дослідження в формі польового анкетування (закриті питання) становить 120 000,00 грн, строк по виконанню послуги, по даному додатку - вересень 2014 року.

01 жовтня 2014 року між сторонами договору укладено додаток до договору № б/н, яким встановлено, що загальна вартість послуг з проведення фокус-груп, проведення телефонного опитування респондентів, визначення відносної динаміки продажу продукції постачальника в торговій мережі, визначення залишків продукції в магазинах, приймаючих участь у дослідженні в звітний період та визначення об`ємів продаж в торгових точках в грошовому вираженні, приймаючих участь у дослідженні в звітний період становить 561 970,00 грн, строк по виконанню послуги, по даному додатку - жовтень 2014 року.

В підтвердження надання вказаних послуг позивачем надано копію акта здачі-приймання робіт № 002394 від 31 жовтня 2014 року.

01 листопада 2014 року між сторонами договору укладено додаток до договору № б/н, яким встановлено, що загальна вартість послуг з проведення фокус-груп, визначення відносної динаміки продажу продукції постачальника в торговій мережі, визначення залишків продукції в магазинах, приймаючих участь у дослідженні в звітний період та визначення об`ємів продаж в торгових точках в грошовому вираженні, приймаючих участь у дослідженні в звітний період становить 426 170,00 грн, строк по виконанню послуги, по даному додатку - листопад 2014 року.

В підтвердження надання вказаних послуг позивачем надано копію акта здачі-приймання робіт № 005408 від 30 листопада 2014 року.

01 грудня 2014 року між сторонами договору укладено додаток до договору № б/н, яким встановлено, що загальна вартість послуг з проведення кількісного маркетингового дослідження в формі польового анкетування (відкриті питання), визначення відносної динаміки продажу продукції постачальника в торговій мережі, визначення залишків продукції в магазинах, приймаючих участь у дослідженні в звітний період та визначення об`ємів продаж в торгових точках в грошовому вираженні, приймаючих участь у дослідженні в звітний період становить 185 860,00 грн, строк по виконанню послуги, по даному додатку - грудень 2014 року.

На підтвердження надання вказаних послуг позивачем надано копію акта здачі-приймання робіт № 008439 від 31 грудня 2014 року.

01 лютого 2015 року між сторонами договору укладено додаток № б/н до договору № 178 від 01 січня 2015 року, яким встановлено, що загальна вартість послуг з проведення телефонного опитування респондентів, визначення відносної динаміки продажу продукції постачальника в торговій мережі, визначення залишків продукції в магазинах, приймаючих участь у дослідженні в звітний період та визначення об`ємів продаж в торгових точках в грошовому та в кількісному вираженні, приймаючих участь у дослідженні в звітний період становить 161 070,00 грн, строк по виконанню послуги, по даному додатку - грудень 2014 року.

На підтвердження надання вказаних послуг позивачем надано копію акта здачі-приймання робіт № 028046 від 28 лютого 2015 року.

01 березня 2015 року між сторонами договору укладено додаток № б/н до договору № 178 від 01 січня 2015 року, яким встановлено, що загальна вартість послуг з проведення кількісного маркетингового дослідження в формі польового анкетування (відкриті питання), опрацювання результатів маркетингового дослідження та надання звіту, визначення відносної динаміки продажу продукції постачальника в торговій мережі, визначення залишків продукції в магазинах, приймаючих участь у дослідженні в звітний період та визначення об`ємів продаж в торгових точках в кількісному вираженні, приймаючих участь у дослідженні в звітний період становить 317 000,00 грн, строк по виконанню послуги, по даному додатку - березень 2015 року.

На підтвердження надання вказаних послуг позивачем надано копію акта здачі-приймання робіт № 039050 від 31 березня 2015 року.

01 березня 2015 року між сторонами договору укладено додаток № б/н до договору №178 від 01 січня 2015 року, яким встановлено, що загальна вартість послуг з оn-Line опитування споживачів на основі розробленої анкети з фіксованою кількістю питань, визначення відносної динаміки продажу продукції постачальника в торговій мережі, визначення залишків продукції в магазинах, приймаючих участь у дослідженні в звітний період та визначення об`ємів продаж в торгових точках в кількісному вираженні, приймаючих участь у дослідженні в звітний період становить 50 080,00 грн, строк по виконанню послуги, по даному додатку - березень 2015 року.

На підтвердження надання вказаних послуг позивачем надано копію акта здачі-приймання робіт № 039061 від 31 березня 2015 року.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії додаткової угоди від 31 березня 2015 року до договору №178 від 01 січня 2015 року, сторонами розірвано вказаний договір.

На виконання умов вказаних договорів Приватним підприємством «ОРІМ» складено на адресу позивача наступні податкові накладні: № 529 від 31 жовтня 2014 року на загальну суму 561 970,00 грн в тому числі податок на додану вартість на суму 93 661,67 грн, №111 від 30 листопада 2014 року на загальну суму 426 170,00 грн в тому числі податок на додану вартість на суму 71 028,33 грн, № 1470 від 30 грудня 2014 року на загальну суму 141 260,00 грн в тому числі податок на додану вартість на суму 23543,33 грн, № 1882 від 31 грудня 2014 року на загальну суму 44 600,00 грн в тому числі податок на додану вартість на суму 7 433,33 грн, №435 від 09 лютого 2015 року на загальну суму 26 800,00 грн в тому числі податок на додану вартість на суму 4 466,67 грн, №476 від 10 лютого 2015 року на загальну суму 33 490,00 грн в тому числі податок на додану вартість на суму 5 581,67 грн, № 589 від 16 лютого 2015 року на загальну суму 6 650,00 грн в тому числі податок на додану вартість на суму 1 108,33 грн, № 762 від 24 лютого 2015 року на загальну суму 6 670,00 грн в тому числі податок на додану вартість на суму 1 111,67 грн, №1285 від 28 лютого 2015 року на загальну суму 87 460,00 грн в тому числі податок на додану вартість на суму 14 576,67 грн, №1353 від 04 березня 2015 року на загальну суму 20 460,00 грн в тому числі податок на додану вартість на суму 3410,00 грн, №1376 від 06 березня 2015 року на загальну суму 79 560,00 грн в тому числі податок на додану вартість на суму 13 260,00 грн, №1353 від 04 березня 2015 року на загальну суму 20 460,00 грн в тому числі податок на додану вартість на суму 3410,00 грн, №1525 від 19 березня 2015 року на загальну суму 66 160,00 грн в тому числі податок на додану вартість на суму 11 026,67 грн, №1765 від 31 березня 2015 року на загальну суму 150 820,00 грн в тому числі податок на додану вартість на суму 25 136,67 грн, №2140 від 31 березня 2015 року на загальну суму 50 080,00 грн в тому числі податок на додану вартість на суму 5 346,67 грн.

Також позивачем до матеріалів справи додано копії рахунків-фактури, платіжних доручень, виписки по особовому рахунку та оборотно-сальдових відомостей (Т.1, а.с. 99-149).

Крім того, з метою доведення настання реальних наслідків за правочинами укладеними з Приватним підприємством «ОРІМ» позивачем до матеріалів справи додано копії наказів по підприємству про організацію маркетингових заходів, а також копії звіт складених Приватним підприємством «ОРІМ» на виконання умов договорів укладених з позивачем.

Первинна документація оформлена належним чином, містить відомості, які послуги (постачання товару) надавалися всі рядки заповнені належним чином, що в свою чергу свідчить по здійснення господарських взаємовідносинах в межах їх господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними первинними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Надані первинні документи містять відмітки та підписи уповноважених осіб, відображають суть спірних операцій, матеріалами справи підтверджено рух активів у процесі здійснення господарських операцій, наявність у позивача та його контрагентів податкової правосуб`єктності учасників господарської операції, встановлено зв`язок між укладеними договорами та господарською діяльністю платника податку, витрати підтверджені первинними документами, що підтверджує участь позивача та його контрагентів у виконанні обумовлених послуг.

Таким чином, досліджені судом первинні документи розкривають зміст господарських операцій, підтверджують рух активів позивача, зміни у власному капіталі підприємства та отримання ним реального результату в процесі господарської діяльності з контрагентом.

Водночас, висновок контролюючого органу про наявність факту порушення ґрунтується виключно на припущеннях щодо наявності у контрагента позивача ознак нереальності здійснення операцій, а саме: відсутності основних засобів, недостатність трудових ресурсів, встановлено «розрив» ланцюга постачання, що свідчить про не підтвердження позивачем реальності придбання такого товару та подальшої його реалізації, зокрема, з Приватним підприємством «ОРІМ».

Проте, такі припущення не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки не мають документального підтвердження і спростовуються фактичними обставинами справи.

Крім того, суд вважає, що зазначена інформація щодо відсутності основних засобів, недостатність трудових ресурсів не може бути беззаперечним доказом нереальності здійснення операцій, оскільки підтвердженням наявності або відсутності у підприємства основних засобів, трудових ресурсів не є документи податкового обліку, а відповідні документи бухгалтерського обліку.

Проте, такі обставини, як відсутність у контрагента трудових ресурсів, виробничого обладнання, відсутність працівників тощо не можуть спростовувати фактичне виконання операції, оскільки специфіка підприємницької діяльності полягає у тому, що підприємство не завжди має мати у власності задекларовану значну кількість працівників, наявність основних засобів для виконання взятих на себе зобов`язань, звичаями ділового обороту визначені й інші можливості залучення ресурсів для поставки товарів/робіт/послуг, як от на підставі цивільно-правових договорів.

Чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації, наявності чи відсутності основних фондів.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Одночасно з цим, будь-яких порушень щодо оформлення податкових накладних та іншої первинної документації, контролюючим органом не встановлено, зауваження до змісту та форми зазначених документів відсутні, що не заперечується відповідачем в акті перевірки.

Доводи позивача про правомірність формування податкового кредиту згідно з вищевказаними господарськими операціями доведені сукупністю наданих доказів та відповідачем не спростовані.

Верховний Суд України у своїй постанові від 29 березня 2017 року у справі №826/11082/14 зазначив, що первинні документи, які стали підставою для формування суб`єктом господарювання податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, видані контрагентом, діяльність якого мала ознаки фіктивного підприємництва, та підписані від імені особи, яка заперечила свою участь у його діяльності, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум до податкового кредиту та визначених пунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрат є безпідставними.

У постанові від 14 березня 2017 року у справі №826/757/13 Верховний Суд України вказує, що недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, і незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Також, безпідставними є посилання податкового органу на існування кримінального провадження порушеного за фактом скоєння злочину передбаченого частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України та наданих пояснень в рамках такого провадження.

У постанові від 27 березня 2018 року у справі №816/809/17 Верховний Суд зазначає, що сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків усіх господарських операцій, проведених позивачем та його контрагентами. Далі, аналізуючи правовідносини у зазначеній справі, Верховний Суд зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути й необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини першої статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Законом, який визначає порядок отримання показань під час досудового слідства та порядок їх фіксації у протоколі допиту, є Кримінальний процесуальний кодекс України.

Відповідно до частини першої статті 23 Кримінального процесуального кодексу України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Частина друга цієї ж статті визначає, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно частини четвертої статті 95 Кримінального процесуального кодексу України визначає, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Таким чином, протоколи допиту чи пояснення, отримані на стадії досудового слідства, можуть бути визначені як докази лише в разі їх відображення під час розгляду кримінальної справи в суді.

Відповідно до частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, до винесення вироку в рамках кримінального провадження, пояснення чи інші матеріали досудового розслідування, а також ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення окремих слідчих дій, не можуть вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві. Тобто, доказове значення в адміністративному процесі може мати виключно вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 16 січня 2018 року у справі №2а-7075/12/2670, від 26 червня 2018 року у справі №808/2360/17 та Верховним Судом України у постановах від 12 квітня 2016 року у справі №826/17617/13, від 05 березня 2012 року у справі №21-421а11 та від 22 вересня 2015 року у справі №810/5645/14.

Як вбачається з наданих доказів, на час вирішення даного спору вироки щодо посадових осіб Приватного підприємства «ОРІМ» не приймались, відтак існування порушених кримінальних проваджень не може свідчити про безтоварність укладених правочинів між позивачем та вказаними суб`єктами господарювання.

Крім того, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивач за наслідками проведеної перевірки звернувся до Приватного підприємства «ОРІМ» із відповідним запитом щодо надання роз`яснень з приводу діяльності підприємства та порушеного кримінального провадження.

Відповідно до копії листа від 27 січня 2017 року вих.№27-01/02 директором Приватного підприємства «ОРІМ» надано пояснення, що кримінальне провадження, на яке посилається податковий орган в акті перевірки, не має жодного відношення до Приватного підприємства «ОРІМ», більш того, жодних перевірок в рамках такого кримінального провадження чи з приводу взаємовідносин з позивачем податковим органом не проводилось.

Відтак, посилання відповідача на наявність негативної інформації про Приватне підприємство «ОРІМ», за відсутності відповідних вироків, суд не може розцінювати як доказ нереальності господарських операцій позивача з вказаним контрагентом.

З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не виконав, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 25 січня 2017 року № в частині донарахування зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 283 693,00 грн та застосованих штрафних санкцій в розмірі 70 923,25 грн.

3. Стягнути на користь Дочірнього підприємства Фірма «Екотехніка-М» (03151, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 84а, ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 5319,24 грн (п`ять тисяч триста дев`ятнадцять гривень 24 копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.