Справа № 826/1110/17
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2020-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2020 року м. Київ № 826/1110/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Літвінової А.В., суддів: Мазур А.С., Аблова Є.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністра внутрішніх справ України Авакова Арсена Борисовича,

Пенсійного фонду України,

Міністерства внутрішніх справ України

про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністра внутрішніх справ України Авакова Арсена Борисовича (далі по тексту - відповідач 1), Пенсійного фонду України (далі по тексту - відповідач 2), Міністерства внутрішніх справ України (далі по тексту - відповідач 3), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог в остаточній редакції від 15 червня 2017 року (вх. №40137/17 від 19 червня 2017 року) просив:

- визнати протиправною бездіяльність Міністра внутрішніх справ України Авакова Арсена Борисовича щодо несвоєчасного повідомлення Пенсійного фонду України про підстави перерахунку пенсії колишнім працівникам міліції;

- визнати протиправним рішення Міністра внутрішніх справ України Авакова Арсена Борисовича про те, що оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та їх сімей» №900 набрав чинності з 29 грудня 2015 року (постанова №988 набрала чинності 02 грудня 2015 року) він не має зворотної дії в часі;

- зобов`язати Міністра внутрішніх справ України Авакова Арсена Борисовича спростувати недостовірну інформацію надану позивачу в листі №15/2-Л-759 від 31 травня 2016 року та розміщену на офіційному веб-сайті Міністерства внутрішніх справ України про те, що оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та їх сімей» №900 набрав чинності з 29 грудня 2015 року (постанова №988 набрала чинності 02 грудня 2015 року) він не має зворотної дії в часі, а рішення Уряду щодо зміни розміру грошового забезпечення після цієї дати не приймалися, підстав для проведення перерахунку пенсій пенсіонерам органів внутрішніх справ немає;

- визнати протиправною бездіяльність Пенсійного фонду України в нездійсненні перерахунку та виплаті пенсій відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та їх сімей» №900 від 23 грудня 2015 року, статті 43, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та постанови Кабінету Міністрів України №45 від 13 лютого 2008 року;

- зобов`язати Пенсійний фонд України здійснити невідкладний перерахунок та виплату призначених пенсій на підставі довідок наданих уповноваженими, за період з 01 січня 2016 року, без обмеження будь-яким строком за матеріалами пенсійних справ з урахуванням компенсації, передбаченої статтею 2 Закону України від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»;

- зобов`язати суб`єктів владних повноважень, не на користь яких ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення;

- стягнути з державного бюджету України на користь позивача моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн;

- вийти за межі позовних вимог у випадку постановлення рішення, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що він проходив службу в органах внутрішніх справ України з 1987 року по 2003 рік.

23 січня 2003 року позивач звільнений у відставку за станом здоров`я та з цього часу перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України, отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з 80% від грошового забезпечення.

У зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII, Кабінетом Міністрів України 11 листопада 2015 року прийнято постанову №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», яким встановлено грошове забезпечення поліцейських, а 23 грудня 2015 року Верховною Радою України прийнято Закон №900-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей».

16 травня 2016 року, як вказує позивач, він звернувся до Міністра внутрішніх справ України з заявою, в якій просив вжити заходів щодо перерахунку його пенсії відповідно до вимог вказаних вище Законів та постанови Кабінету Міністрів України, у відповідь на яку листом від 31 травня 2016 року №15/2-Л-759 позивача повідомлено про те, що на даний час для здійснення перерахунку пенсій пенсіонерам з числа колишніх осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ немає законних підстав.

Така ж інформація, як зазначає позивач, опублікована й на офіційному сайті Міністерства внутрішніх справ України.

За твердженнями позивача, вказана інформація є недостовірною, а посадовими особами Міністерства внутрішніх справ України, допущено помилкове трактування поняття «зворотна дія нормативно-правового акта у часі».

Крім того, позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що Міністром внутрішніх справ України Аваковим Арсеном Борисовичем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у наданні інформації, яка не відповідає дійсності, не відповідає вимогам законодавства, що є порушенням Закону України «Про звернення громадян».

Також, у позовній заяві позивач вказує й на те, що Міністерством внутрішніх справ України в особі Міністра допущено протиправну бездіяльність, яка розпочалась з 10 грудня 2015 року та полягає у ненаданні до Пенсійного фонду України інформації про підстави перерахунку пенсії працівникам міліції у строк, встановлений Порядком №45.

В частині позовних вимог до Пенсійного фонду України позивач послався на те, що постановою Соснівського районного суду міста Черкаси від 23 липня 2016 року у справі №821/484/16 визнано протиправною бездіяльність УМВС України в Черкаській області в особі голови Ліквідаційної комісії щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на інформаційний запит (про надання довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії) від 30 червня 2016 року, на виконання якою позивача повідомлено про відсутність підстав самостійно виступати ініціатором щодо зміни розміру грошового забезпечення для перерахунку пенсії пенсіонерам міліції.

Стосовно відшкодування моральної шкоди позивач зазначив, що йому завдано моральну шкоду, яка виразилась в порушенні його прав та інтересів та можливість їх відновлення й захист вбачається лише шляхом звернення до суду, зміни життєвих планів, докладання часу та зусиль, необхідних для відновлення справедливості, а також у позиції відповідачів на його законні вимоги.

Також, позивач зазначив, що в нього відсутні будь-які підтвердження завдання моральної шкоди, проте, якщо ним буде доведено факт порушення його прав, на його переконання, буде констатовано й заподіяння моральної шкоди.

Вказані обставини стали підставою для звернення до адміністративного суду з цією позовною заявою та заявами про збільшення позовних вимог.

У письмових додаткових поясненнях, які надійшли на адресу суду 13 березня 2017 року, позивач послався на положення, якими регулюється здійснення перерахунку пенсії пенсіонерам, які отримують пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

У письмових поясненнях, які надійшли на адресу суду 19 червня 2017 року, позивач послався на те, що від звертався у травні 2017 року до начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області з заявою відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 01 червня 2017 року йому було надано відповідь на вказану заяву, проте, позивач не погоджується з доводами, викладеними в ній.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник Міністерства внутрішніх справ України у запереченнях на позовну заяву послався на те, що відповідно до вимог пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45 Міністерство листом від 03 лютого 2017 року №1461/05/22-2017 повідомило Пенсійний фонд України про наявність підстав для перерахунку пенсії особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, а також про готовність уповноважених органів МВС подати до головних управління Пенсійного фонду України та в терміни, визначені законодавством, що оприлюднено й на офіційному сайті Міністерства.

Також, Міністерство внутрішніх справ України повідомило Міністерство соціальної політики України про наявність підстав для перерахунку пенсії пенсіонерам з числа колишніх працівників міліції.

Тобто, у запереченнях на позовну заяву зазначено, що Міністерство внутрішніх справ України виконало вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45 повідомивши про наявність підстав для перерахунку раніше призначеної пенсії особам із числа колишніх працівників міліції, зокрема, і щодо позивача.

Стосовно позовних вимог до Міністра внутрішніх справ України Авакова Арсена Борисовича у відзиві на позовну заяву зазначено, що вони є необгрунтованими, оскільки обов`язок щодо інформування Пенсійного фонду України про виникнення підстав для перерахунку пенсії певному колу осіб, а не конкретній особі, чинним законодавством покладено саме Міністерство внутрішніх справ України, а не на Міністра.

У додаткових письмових поясненнях представник Міністерства внутрішніх справ України послався на необгрунтованість позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди на користь позивача, оскільки останнім не доведено факту її заподіяння.

Не погоджуючись з доводами, викладеними у запереченнях на позовну заяву, позивача подав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що посилання відповідача на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України №45, а саме повідомлення про наявність підстав для перерахунку пенсії особам із числа колишніх працівників міліції є безпідставним, оскільки таке повідомлення відбулось 03 лютого 2017 року, тобто після виникнення спірних правовідносин.

Також позивач зазначив, що на день подання пояснень Пенсійним фондом України пенсія йому не перерахована та не виплачена.

У письмових запереченнях представник Пенсійного фонду України послався на те, що 08 лютого 2017 року Пенсійним фондом України отримано від Міністерства внутрішніх справ України лист від 03 лютого 2017 року №1461/05/22-2017 про підстави перерахунку пенсії на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України №45 від 13 лютого 2008 року, у зв`язку з відсутністю всієї інформації, що дозволяла б фонду реалізувати функції з перерахунку пенсій, останнім направлено на адресу Міністерства внутрішніх справ України лист від 14 лютого 2017 року.

В подальшому, Міністерство надало необхідну інформацію та Пенсійний фонд України листом від 28 березня 2017 року №9493/02-23 повідомив головні управління Пенсійного фонду України про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки та надання ліквідаційним комісіям списків осіб, які мають право на перерахунок пенсії у строки, передбачені Порядком №45.

Тобто, на думку представника Пенсійного фонду України, на теперішній час відсутнє порушене право на пенсійне забезпечення позивача.

При цьому, компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати позивачу не нараховувалась та не виплачувалась, оскільки перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» від 23 грудня 2015 року не проводився, виплата пенсії за вказаний період проводилась в раніше призначеному розмірі та вчасно.

Також, представник Пенсійного фонду України послався на пропуск строків звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою, оскільки позовні вимоги стосуються періоду з 01 січня 2016 року, а до суду позивач звернувся 20 грудня 2016 року.

На підставі викладеного, представник Пенсійного фонду України просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У додаткових письмових запереченнях представник Пенсійного фонду України послався на відсутність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки останнім не підтверджено факту її заподіяння.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 січня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду колегією у складі трьох суддів.

Суд зауважує, що одночасно з позовною заявою позивачем надано суду заяву про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою, за наслідками розгляду якої суд дійшов висновку про її обгрунтованість.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що матеріалами справи спростовуються твердження представника Пенсійного фонду України в частині пропуску позивачем строку звернення до суду, а тому наявні підстави для розгляду справи по суті.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 березня 2017 року у зв`язку з поданням позивачем заяви про збільшення позовних вимог, яка прийнята судом, до участі у справі у якості співвідповідача залучено Пенсійний фонд України.

В судовому засіданні 05 липня 2017 року протокольною ухвалою колегія суддів у задоволенні клопотання представника відповідача про заміну відповідача відмовила.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 липня 2017 року залучено до участі у справі у якості співвідповідача Міністерство внутрішніх справ України.

В судовому засіданні 18 жовтня 2017 року представник Пенсійного фонду України та представник Міністерства внутрішніх справ України позовні вимоги не визнали в повному обсязі, з підстав викладених у відзивах на позовну заяву та просили у їх задоволенні відмовити. Позивач в судове засідання не з`явився, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, надав суду письмову заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю. Представник Міністра внутрішніх справ України Авакова Арсена Борисовича в судове засідання не з`явився, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час та місце його проведення.

Враховуючи обставини справи, достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, відповідному у судовому засіданні судом, згідно з частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15 грудня 2017 року), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Так, суд звертає увагу на положення пункту 10 частини першої розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, відповідно до якого справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає за необхідне зазначити насамперед наступне.

В судовому засіданні 05 липня 2017 року представником Міністерства внутрішніх справ України заявлено клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про зобов`язання Міністра внутрішніх справ України Авакова Арсена Борисовича спростувати недостовірну інформацію надану позивачу в листі №15/2-Л-759 від 31 травня 2016 року та розміщену на офіційному веб-сайті Міністерства внутрішніх справ України про те, що оскільки закон №900 набрав чинності з 29 грудня 2015 року (постанова №988 набрала чинності 02 грудня 2015 року) він не має зворотної дії в часі, а рішення Уряду щодо зміни розміру грошового забезпечення після цієї дати не приймалися, підстав для проведення перерахунку пенсій пенсіонерам органів внутрішніх справ немає.

Враховуючи, що ухвалою суду постановленою без виходу до нарадчої кімнати від 05 липня 2017 року було вирішено розглянути по суті вказане клопотання під час ухвалення рішення по суті, а також з урахуванням положень пункту 10 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII судом застосовуються положення вимог Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції, що діє на момент розгляду даної адміністративної справи по суті.

Так, згідно з частиною першою статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15 грудня 2017 року) суд закриває провадження у справі: 1) якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства; 2) якщо позивач відмовився від адміністративного позову і відмову прийнято судом; 3) якщо сторони досягли примирення; 4) якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами; 5) у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою особи, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, або ліквідації підприємства, установи, організації, які були стороною у справі.

Відповідно до частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції після 15 грудня 2017 року) суд закриває провадження у справі: 1) якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства; 2) якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом; 3) якщо сторони досягли примирення; 4) якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; 5) у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 6) щодо оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень чи окремих їх положень, якщо оскаржуваний нормативно-правовий акт або відповідні його положення визнано протиправними і нечинними рішенням суду, яке набрало законної сили; 7) щодо оскарження індивідуальних актів та дій суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані акти та дії суб`єкта владних повноважень було змінено або скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили; 8) щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Судом встановлено, що обгрунтовуючи вказані позовні вимоги, провадження в яких представник Міністерства внутрішніх справ України просить закрити, позивач посилається на положення Закону України «Про звернення громадян», положення якого не містять заборону особам звертатись до суду з відповідними адміністративними позовами, у разі незгоди з доводами, викладеними у відповіді на їх звернення, тобто, громадянам надано право на захист своїх прав, свобод та інтересів у судовому порядку.

В той же час, представником Міністерства внутрішніх справ України не доведено, а судом не встановлено наявності підстав для закриття провадження у справі в цій частині, що, в свою чергу, дозволяє суду дійти висновку про необхідність вирішення пред`явлених позовних вимог по суті з ухваленням остаточного рішення суду.

Так, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам в частині позовних вимог до Міністра внутрішніх справ України, суд виходить з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач є пенсіонером органів внутрішніх справ, якому пенсія призначена відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області.

16 травня 2016 року позивач звернувся до Міністра внутрішніх справ України Авакова Арсена Борисовичаз заявою, в якій, керуючись статтями 19, 20 Закону України «Про звернення громадян» просив вжити заходів щодо перерахунку його пенсії відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» від 23 грудня 2015 року №900-VIII.

Листом від 31 травня 2016 року №15/2-Л-759 Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України повідомив ОСОБА_1 про те, що на даний час для здійснення перерахунку пенсії пенсіонерам із числа колишніх осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які отримують пенсії на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» немає достатніх законних підстав.

У відповідності до частини першої статті 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР (далі по тексту - Закон України від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР), в редакції, що діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 цього ж Закону передбачено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

У відповідності до статті 4 Закону України від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Частиною другою статті 15 Закону України від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР передбачено, що відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Згідно статті 19 Закону України від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Відповідно до підпункту 1 пункту 11 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року №878, Міністр очолює МВС, здійснює керівництво його діяльністю.

Враховуючи відсутність заборони щодо направлення звернення в порядку Закону України «Про звернення громадян» саме на адресу керівника органу державної влади, яким в даному випадку виступає Міністр внутрішніх справ України Аваков Арсен Борисович та зважаючи на те, що позивачем не оскаржується само по собі надання відповіді на його звернення Департаментом фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України, а також з урахуванням встановлення судом правових підстав для передачі заяви ОСОБА_1 на розгляд Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України, суд дійшов висновку про правомірність надання відповіді саме Департаментом.

В той же час, суд не вбачає порушення позивачем вимог законодавства в частині пред`явлення позовних вимог до Міністра внутрішніх справ України Авакова Арсена Борисовича , оскільки саме до останнього було адресовано заяву з проханням вжити заходів щодо перерахунку його пенсії.

Проте, позивач мотивуючи свою незгоду з наданою йому відповіддю від 31 травня 2016 року №15/2-Л-759 посилається на те, що він не погоджується зі змістом вказаної відповіді, зокрема, в тій частині, що у відповіді зазначено про відсутність в нього підстав для здійснення перерахунку пенсії.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно з частиною четвертою статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

29 грудня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» від 23 грудня 2015 року № 900-VIII (далі по тексту - Закон України від 23 грудня 2015 року № 900-VIII), яким статтю 63 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ доповнено новою частиною такого змісту: «Перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських».

Частиною 16 статті 43 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ передбачено, у разі якщо на момент призначення або виплати пенсії відбулася зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення та/або були введені для зазначених категорій осіб нові щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у розмірах, встановлених законодавством, пенсія призначається з урахуванням таких змін та/або нововведень, а призначена пенсія підлягає невідкладному перерахунку.

Статтею 51 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ передбачено, що перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

Перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Відповідно до абзацу 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

У відповідності до статті 102 Закону України «Про Національну поліцію» пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Кабінет Міністрів України постановою від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», яка набрала чинності з 02 грудня 2015 року (далі по тексту - Постанова Кабінету Міністрів України №988) встановив розміри грошового забезпечення працівникам поліції за посадовими окладами і спеціальними званнями, що значно перевищують посадові оклади і плату за спеціальні звання колишніх працівників органів внутрішніх справ.

Підпунктами 31, 54 пункту 4 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року №878 передбачено, що МВС відповідно до покладених на нього завдань взаємодіє в межах повноважень, передбачених законом, з органами державної влади з питань соціального захисту та пенсійного забезпечення працівників МВС, військовослужбовців Національної гвардії та членів їх сімей, а також працівників центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовує і координує Міністр; здійснює розгляд звернень громадян з питань, пов`язаних з діяльністю МВС, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, а також стосовно актів, які ним видаються.

Відповідно до пункту 1 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45 (далі по тексту - Порядок №45) (в редакції, що була чинною до 24 лютого 2018 року), перерахунок раніше призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон) пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом (далі - особи), або у зв`язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.

Пунктом 2 Порядку №45 передбачено, що на підставі зазначеного в пункті 1 цього Порядку рішення Кабінету Міністрів України Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Служба зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Адміністрація Держспецзв`язку, Адміністрація Держприкордонслужби, ДПтС, ДСНС (далі - державні органи) повідомляють у п`ятиденний строк Пенсійному фонду України про підстави перерахунку пенсій військовослужбовцям.

Наведене в сукупності дозволяє дійти висновку, що саме на Міністерство внутрішніх справ України, а не на Міністра, покладено обов`язок щодо повідомлення Пенсійного фонду України про підстави перерахунку пенсій, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності Міністра внутрішніх справ України Авакова Арсена Борисовича, що несвоєчасного повідомлення Пенсійного фонду України про підстави перерахунку пенсії колишнім працівникам міліції є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що матеріалами справи підтверджується той факт, що на виконання вимог чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, Міністерством внутрішніх справ України подано до Пенсійного фонду України повідомлення про підстави перерахунку пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції), призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01 січня 2016 року.

Тобто, станом на день вирішення даної адміністративної справи по суті, Міністерством внутрішніх справ України виконано свій обов`язок щодо повідомлення Пенсійного фонду України про підстави перерахунку пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11 листопада 2015 року №988, що, в свою чергу, дозволяє суду дійти висновку про відсутність порушеного права позивача з боку Міністерства внутрішніх справ України, яке б підлягало судовому захисту.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним рішення Міністра внутрішніх справ України Авакова Арсена Борисовича про те, що оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» від 23 грудня 2015 року №900-VIII набрав чинності з 29 грудня 2015 року (постанова №988 набрала чинності 02 грудня 2015 року) він не має зворотної дії в часі, суд дійшов висновку про їх недоведеність, з огляду на те, що в матеріалах справи взагалі відсутні будь-які відомості щодо прийняття Міністром внутрішніх справ України Аваковим Арсеном Борисовичем таких рішень, у разі ж ототожнення позивачем відповіді Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України №15/2-Л-759 від 31 травня 2016 року, наданої на його заяву, суд зазначає наступне.

Пунктами 1 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно - правовий спір.

Згідно з абзацом 2 пункту 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

У відповідності до пункту 7 частини першої тієї ж статті, суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Тобто, вказані норми свідчать про те, що визначальною ознакою адміністративної справи є наявність у однієї із сторін спору статусу суб`єкта владних повноважень, такий суб`єкт у спірних правовідносинах по відношенню до інших осіб має здійснювати саме публічно - владні управлінські функції, які б виникали на основі законодавства.

Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, під індивідуальним актом розуміється акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Тобто, індивідуальний акт має відповідати таким характеристикам: виданий суб`єктом владних повноважень, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому (яким) він адресований, породжує конкретні права та обов`язки для конкретних суб`єктів права.

Враховуючи те, що відповідь Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України від 31 травня 2016 року №15/2-Л-759, надана в порядку вимог Закону України «Про звернення громадян» на заяву ОСОБА_1 , не є актом індивідуальної дії у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про необґрунтованість вказаних позовних вимог.

Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання Міністра внутрішніх справ України Авакова Арсена Борисовича спростувати недостовірну інформацію надану позивачу в листі №15/2-Л-759 від 31 травня 2016 року та розміщену на офіційному веб-сайті Міністерства внутрішніх справ України про те, що оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» від 23 грудня 2015 року №900-VIII набрав чинності з 29 грудня 2015 року (постанова №988 набрала чинності 02 грудня 2015 року) він не має зворотної дії в часі, а рішення Уряду щодо зміни розміру грошового забезпечення після цієї дати не приймалися, підстав для проведення перерахунку пенсій пенсіонерам органів внутрішніх справ немає, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

У відповідності до положень статті 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Як вже було зазначено судом, позивач звернувся з заявою, адресованою Міністру внутрішніх справ України Авакову Арсену Борисовичу, в якій просив вжити заходів для перерахунку його пенсії.

У відповідь на вказану заяву позивачем отримано лист Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України від 31 травня 2016 року №15/2-Л-759.

Позивач не погодився зі змістом вказаного листа, що стало підставою для звернення до адміністративного суду з цим позовом.

Проте, суд зазначає, що незгода зі змістом відповіді на звернення (заяву), направлені суб`єкту владних повноважень в порядку Закону України «Про звернення громадян» не може бути підставою для визнання інформації, зазначеної у відповіді, недостовірною у розумінні положень діючого законодавства України.

Більш того, вищезазначена оспорювана позивачем інформація не може вважатися недостовірною або відомостями, які порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки в даному випадку має місце реалізація відповідачем обов`язку щодо надання відповіді на заяву, а не поширення недостовірної інформації.

Стосовно опублікування на офіційному веб-сайті Міністерства внутрішніх справ України аналогічної інформації, як і та, яка зазначена у листі Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України від 31 травня 2016 року №15/2-Л-759, суд зазначає, що вказані доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті, а тому не приймаються судом до уваги.

Крім того, суд вважає за доцільне зазначити, що позивач, у разі незгоди з доводами, викладеними у листі Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України від 31 травня 2016 року №15/2-Л-759 в частині відсутності права у позивача на перерахунок пенсії, не позбавлений права на звернення до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав, але не з підстав визначених Законом України «Про звернення громадян», а з підстав підтвердження наявності в нього такого права відповідно до вимог законодавства, що регулює пенсійне забезпечення колишніх осіб начальницького і рядового складу.

Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Пенсійного фонду України в нездійсненні перерахунку та виплаті пенсій відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та їх сімей» №900 від 23 грудня 2015 року, статті 43, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та постанови Кабінету Міністрів України №45 від 13 лютого 2008 року та зобов`язання Пенсійного фонд Україну здійснити невідкладний перерахунок та виплату призначених пенсій на підставі довідок наданих уповноваженими, за період з 01 січня 2016 року, без обмеження будь-яким строком за матеріалами пенсійних справ з урахуванням компенсації, передбаченої статтею 2 Закону України від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», суд зазначає наступне.

У відповідності до пункту 2 Порядку №45 (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) Пенсійний фонд України після прийняття Кабінетом Міністрів України рішення щодо перерахунку пенсій та отримання відповідного повідомлення від Мінсоцполітики повідомляє своїм головним управлінням в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - головні управління Пенсійного фонду України) про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку (далі - списки), та надсилає відповідну інформацію Міноборони, МВС, Національній поліції, Мін`юсту, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, ДФС, Управлінню державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, Адміністрації Держприкордонслужби, ДСНС, Службі судової охорони (далі - державні органи). Головні управління Пенсійного фонду України у десятиденний строк з моменту надходження зазначеного повідомлення складають списки за формою згідно з додатком 1 та подають їх органам, які уповноважені рішеннями керівників державних органів (далі - уповноважені органи) видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.

З матеріалів справи вбачається, що листом від 28 березня 2017 року №9493/02-23 Пенсійний фонд України повідомив головні управління Пенсійного фонду України в областях та в місті Києві про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку.

Тобто, матеріалами справи підтверджується виконання Пенсійним фондом України покладеного на нього обов`язку в частині інформування головних управлінь Пенсійного фонду України в м. Києві та областях про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку.

В той же час, суд зауважує, що пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року №280 зі змінами, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Пунктом 7 Положення передбачено, що Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

У відповідності до пункту 1 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 зі змінами, Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд). Головні управління Фонду підпорядковуються Фонду та разом з управліннями Фонду в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями (далі - управління Фонду) утворюють систему територіальних органів Фонду.

Абзацом 6 підпункту 3 пункту 4 цього ж Положення головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань організовує роботу управлінь Фонду щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства.

У відповідності підпункту 5 пункту 4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Черкаській області.

Таким чином, обов`язок щодо здійснення перерахунку пенсії позивачу, як особі, яка має право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» покладено саме на Головне управління Пенсійного фонду України у Черкаській області, а не на Пенсійний фонд України, що, в свою чергу, виключає можливість зобов`язання Пенсійного фонду України здійснити позивачу перерахунок пенсії.

При цьому, суд звертає особливу увагу на те, що матеріалами справи не підтверджено, а судом не встановлено порушення права позивача в частині не здійснення перерахунку пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11 листопада 2015 року.

Враховуючи, що позивач не навів доказів причинного зв`язку між діями відповідачів та завданою йому моральною шкодою, не вказав конкретно у чому полягає така шкода, не навів міркувань, з яких він виходив, визначаючи розмір завданої моральної шкоди. Виходячи зі змісту предмету та підстав позову, а також зважаючи на те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для відшкодування завданої моральної шкоди, оскільки таку шкоду позивачу не завдано.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням того, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, та позивач звільнений від сплати судового збору, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя Літвінова А.В.

Судді Мазур А.С.

Аблов Є.В.