Справа № 640/15508/20
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2020-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

13 липня 2020 року м. Київ № 640/15508/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Шевченко Н. М., розглянувши у письмовому порядку заяву позивача про забезпечення позовної заяви ОСОБА_1 до Київської міської ради, Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (позивач, ОСОБА_1 ) до Київської міської ради (відповідач 1, КМР), Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (відповідач 2) із заявою про забезпечення позову, у якій просить суд до вирішення спору по суті:

- заборонити Київській міській раді та Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вчиняти дії щодо розгляду питання передачі земельної ділянки (що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Передова, 31-А) у власність третім особам до набрання рішення у даній адміністративній справі законної сили.

Дана заява вмотивована тим, що позивач, будучи учасником бойових дій, має право на першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва.

На думку позивача, направлення проекту рішення Київської міської ради «Про передачу громадянці ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд» на АДРЕСА_1 до Департаменту земельних ресурсів на доопрацювання, за умови претендування інших осіб на дану ділянку, може унеможливити виконання рішення у даній справі.

Окрім того, позивач наголошує на очевидній протиправності рішення Київської міської ради, оформлене відповідним протоколом, оскільки ним, фактично відмовлено у виконанні рішення суду. Очевидна протиправність, на думку позивача, також полягає у порушенні встановленого порядку, зокрема, строків розгляду (доопрацювання) документів.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Слід зауважити, що забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Статтею 151 КАС України визначено вичерпний перелік заходів забезпечення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Необхідно зазначити, що за своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за заявою позивача.

Перевіривши зазначені в заяві позивача про забезпечення позову доводи на предмет їх відповідності вищевикладеним нормам та з`ясованим судом обставинам, а також оцінивши докази, які уже містяться у матеріалах справи, суд зазначає, що поняття очевидної протиправності вимагає наявності встановлених фактів, які безумовно свідчать про порушення норм права, зокрема, суб`єктом владних повноважень.

У той же час, заявлені в заяві про забезпечення позову доводи є лише інформацією, достовірність якої належить перевірити та встановити вичерпний перелік обставин, що мають значення, що є завданням суду при розгляді справи по суті.

Оскільки дії відповідачів є частиною складного порядку прийняття рішення, суд не убачає очевидної протиправності в діях відповідачів.

З приводу неможливості виконання рішення по суті спору, у разі задоволення позовних вимог, суд наголошує, що предметом даної справи є реалізація гарантованого державою права на першочергове відведення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва.

Конституцією України та Земельним кодексом України передбачено право громадян безоплатно отримувати у приватну власність земель державної та комунальної власності, яка є власністю Українського народу (ст. 13 Конституції України).

При цьому, забезпечення позову шляхом заборони компетентному органу розпоряджатись землею, що перебуває у державній чи комунальній власності порушує баланс співмірності та, фактично, є попереднім рішенням у справі, що надає ОСОБА_1 пріоритет права над іншими особами, які наразі знаходяться у рівних умовах.

Надання такого роду привілей не узгоджується з нормами КАС України, Конституції України, а також правами людини у відношенні до третіх осіб.

Застосовуючи той чи інший вид забезпечення позову, суд не завжди може знати про реальний стан речей та наслідки вжиття заходу для відповідача, проте суд діє на підставі доказів та фактів, наданих позивачем.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що підстави для забезпечення позову в даному випадку відсутні.

Керуючись статтями 150- 154, 241, 243, 256, 293- 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позовної заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України та може бути оскаржена у порядку та строки, передбачені статтями 293-297 КАС України із урахуванням п. 3 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.М. Шевченко