Справа № 380/3225/20
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№ 380/3225/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, в якому із урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 13 травня 2020 року просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області № від 09 квітня 2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21 серпня 2019 року позивач отримала ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями № 01905427, видану Головним управлінням ДФС у Львівській області за місцем здійснення торгівлі: м. Червоноград, вул. С. Бандери, 6-в, кафе-бар, 20 кв.м., термін дії ліцензії - з 01 вересня 2019 року до 01 вересня 2020 року.

10 грудня 2019 року Червоноградський відділ поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області видав подання № 7382/15 про порушення позивачем пункту 2 частини 1 статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме: реалізації пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років. 09 квітня 2020 року Головне управління ДПС у Львівській області на підставі вказаного подання Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області прийняло податкове повідомлення-рішення № , яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 6800,00 грн. Позивач вважає, що спірне податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області № від 09 квітня 2020 року прийняте відповідачем безпідставно та необґрунтовано, у зв`язку з чим є протиправним та таким, що його належить скасувати з наступних підстав:

- позивач стверджує, що ні вона, ні інші працівники кафе-бару продаж пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особам, які не досягнули 18 років не здійснювали. Вказує, що була відсутня у момент відвідування працівниками поліції, а продавець кафе-бару надала пояснення про те, що вона продаж алкогольних напоїв неповнолітнім особам не здійснювала;

- на підтвердження факту продажу позивачем алкогольних напоїв особі, яка не досягла 18 років, уповноважена особа не надала належні, достатні та допустимі докази, які б дали змогу встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення та вину особи у його вчиненні. Позивач зазначає, що доказами вчинення правопорушення можуть бути дані технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, розрахунковий документ (чек), показання свідків, тощо. Зауважує, що до подання Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, на підставі якого прийняте спірне податкове повідомлення-рішення, не додані ні фото, ні відеоматеріали вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Жодних свідків, які б підтвердили, що позивач продала алкогольні напої особі, яка не досягла 18 років не було опитано. Крім того, відсутні відомості про вилучення в неповнолітньої особи алкогольних напоїв, відомості щодо акцизної марки, штрих-коду проданого товару, розрахункового документа (чеку), які б дозволили ідентифікувати вказаний товар як такий, продаж якого здійснено фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , як суб`єктом підприємницької діяльності. Отже, на думку позивача, обвинувачення про здійснення продажу нею алкогольних напоїв особі, яка не досягла вісімнадцяти років не підтверджене належними та допустимими доказами, а тому має бути визнане таким, що ґрунтується на припущеннях;

- спірне податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем із порушенням встановленого законом строку накладення штрафних (фінансових) санкцій, а саме майже через чотири місяці після видання Червоноградським відділом поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області подання № 7382/15 про порушення позивачем пункту 2 частини 1 статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», що не відповідає вимогам статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно із якою адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення;

- відповідач не дотримався встановленої Порядком застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» форми рішення про застосування фінансових санкцій, а всупереч зазначеному порядку прийняв податкове повідомлення-рішення, що є підставою для його скасування;

- відповідач не проводив жодних перевірок, пов`язаних із питанням щодо якого ним було прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення. Щодо матеріалів правоохоронних органів про недотримання суб`єктом господарювання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів щодо реалізації алкогольних напоїв та тютюнових виробів позивач вважає, що у них відсутні належні, допустимі та достатні докази порушення позивачем вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів». Крім того, відповідач не повідомив позивача про розгляд питання щодо застосування до нього фінансових санкцій, як це передбачено абзацом другим пункту восьмого Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»;

- підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення є підпункт 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України. На думку позивача, вказана норма Податкового кодексу України закріплює обов`язок контролюючого органу визначити суму грошових зобов`язань щодо податку на прибуток або податку на додану вартість. Натомість до позивача застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу за порушення вимог статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», що не є ні податком, ні збором в розумінні норм Податкового кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що відсутні правові підстави вважати оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідача правомірним, оскільки твердження податкового органу про порушення позивачем вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження зібраними у справі належними та допустимими доказами.

У зв`язку з наведеним просить адміністративний позов задоволити у повному обсязі.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує про те, що спірне податкове повідомлення-рішення прийняте Головним управлінням ДПС у Львівській області на підставі подання Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області видав подання № 7382/15 від 10 грудня 2019 року, а також постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Червоноградської міської ради № 42 від 03 грудня 2019 року про накладення адміністративного стягнення відповідно до якої громадянку ОСОБА_2 , яка будучи продавцем магазину «Бейкер-маркет», в якому господарську діяльність здійснює позивач, 15 жовтня 2019 року реалізувала алкогольні напої особі, яка не досягла 18 років, притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 1700,00 грн. за правопорушення передбачене частиною другою статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Таким чином, відповідач стверджує, що Головне управління ДПС у Львівській області, розглянувши матеріали про адміністративне порушення, зокрема протокол про адміністративне порушення, пояснення учасників адміністративного правопорушення, правомірно використало вказані матеріали, як матеріали правоохоронних органів, та на їх підставі винесло оскаржуване податкове повідомлення-рішення, що відповідає вимогам пункту 5 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів». Відповідач звертає увагу на те, що податковий орган є контролюючим органом, якому надано право застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів і межі його компетенції полягають виключно у застосуванні фінансових санкцій, а не встановленні правопорушення, покладеного в основу цього застосування.

Щодо доводів позивача про неправильність форми рішення про накладення штрафу за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів відповідач зазначає, що відповідно до пункту 10 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, Державної податкової адміністрації України та інших центральних органів виконавчої влади, прийняті до набрання чинності цим Кодексом на виконання законів з питань оподаткування, та нормативно-правові акти, які використовуються при застосуванні норм законів про оподаткування (в тому числі акти законодавства СРСР), застосовуються в частині, що не суперечить цьому Кодексу, до прийняття відповідних актів згідно з вимогами цього Кодексу. Отже, будь-які норми, що прийняті до набрання чинності Податковим кодексом України або одночасно з ним можуть застосовуватися лише в частині, що не суперечать нормам цього Кодексу. Відповідач зауважує, що форма рішення про застосування фінансових санкцій, яке приймається у разі виявлення порушення вимог законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, затверджена Порядком застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів». Натомість, вказаний Порядок суперечить вимогам Податкового Кодексу України, яким у свою чергу встановлено, що у разі, коли контролюючий орган діє на підставі статті 54 цього Кодексу (тобто, коли він зобов`язаний визначити, зокрема, суму штрафу за порушення вимог законодавства, дотримання якого він контролює), такий орган приймає податкове повідомлення-рішення (пункт 58.1 статті 58 Податкового Кодексу України). Тому відповідач вважає, що з огляду на пріоритет норм Податкового Кодексу України над положеннями підзаконних нормативно-правових актів правомірно прийняв спірне податкове повідомлення-рішення.

Щодо тверджень позивача про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте із порушенням встановленого Кодексом України про адміністративні правопорушення строку притягнення особи до відповідальності відповідач зазначає, що Кодекс України про адміністративні правопорушення не здійснює правового регулювання порядку притягнення податковим органом платників податків до фінансової відповідальності, а тому строки прийняття податкових повідомлень-рішень є іншими, ніж ті, які встановлені статтею 38 цього Кодексу та на які посилається позивач.

Саме тому відповідач вважає вимоги позивача, викладені в позовній заяві необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно з пунктом третім частини третьої статті 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 30 квітня 2020 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 14 травня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 15 червня 2020 року в задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 06 березня 2015 року та основним видом її економічної діяльності є: 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (а.с.16).

Згідно з ліцензією на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, реєстраційний номер 1905427 від 21 серпня 2019 року адресою місця торгівлі фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 . (а.с.19).

Постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Червоноградської міської ради № 42 від 03 грудня 2019 року про накладення адміністративного стягнення встановлено, що громадянка ОСОБА_2 15 жовтня 2019 року близько 11:00 год., перебуваючи на своєму робочому місці в магазині «Бейкер Маркет» по вул. Бандери, 6в, в м. Червоноград реалізувала пляшку пива «Арсенал міцне» ємкістю 1,25 л. неповнолітньому ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зазначеною постановою громадянку ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною другою статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 1700,00 грн. (а.с.59).

10 грудня 2019 року начальник Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області звернувся до Головного управління ДФС у Львівській області із поданням (а.с.52), у якому зазначив про те, що 15 жовтня 2019 року працівниками ювенальної превенції сектору превенції Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області на території м. Червоноград проводилися оперативно-профілактичні заходи щодо протидії дитячій злочинності та правопорушень. В ході проведення заходів об 11 год. 26 хв. на березі річки Західний Буг у зоні відпочинку в місті Червоноград було виявлено неповнолітніх, які розпивали алкогольні напої та курили тютюнові вироби. Окрім того, в ході проведення перевірки було встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає в АДРЕСА_2 , ліцеїст ліцею ім. Героїв Крут, 15 жовтня 2019 року близько 11 год. 00 хв., перебуваючи в м. Червоноград по вул. С. Бандери, 6В, у магазині «Бейкер-маркет», придбав пляшку пива «Арсенал міцне» ємкістю 1,25 л., яке в подальшому розпивали неповнолітні, яких було притягнуто до адміністративної відповідальності відповідно до чинного законодавства України. Цей факт зареєстровано в ЖЄО № 8964 від 23 жовтня 2019 року. В ході проведення перевірки по матеріалах ЖЄО № 8964 від 23 жовтня 2019 року було встановлено, що 15 жовтня 2019 року в магазині «Бейкер-маркет» по вул. С. Бандери, 6В у місті Червонограді працювала гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає у АДРЕСА_3 , яка реалізувала алкогольний напій «Арсенал міцне» неповнолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає в АДРЕСА_2 , чим порушила вимоги статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення. За вказане правопорушення на гр. ОСОБА_2 складено адміністративний протокол за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення, який скеровано для прийняття рішення до адміністративної комісії Червоноградської міської ради.

У зв`язку з вищевикладеним просив вжити відповідних заходів реагування щодо позбавлення ліцензії фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями відповідно до вимог закону.

09 квітня 2020 року Головним управлінням ДПС у Львівській області прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким на підставі подання Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області № 7382/15 від 10 грудня 2019 року встановлено порушення пункту 2 частини першої статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» та на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» застосовано до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 6800,00 грн. (а.с.22).

Вважаючи податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області № від 09 квітня 2020 року протиправним та таким, яке прийняте відповідачем з порушенням вимог чинного законодавства, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Предметом спору у даній справі є оцінка правомірності прийнятого Головним управлінням ДПС у Львівській області податкового повідомлення-рішення № від 09 квітня 2020 року.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України встановлені Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР (тут і надалі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 481/95-ВР).

Відповідно до пункту другого частини першої статті 15-3 Закону № 481/95-ВР забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років.

Згідно із частиною четвертою цієї ж статті продавець пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових або тютюнових виробів зобов`язаний отримати у покупця, який купує пиво (крім безалкогольного), алкогольні напої, слабоалкогольні напої, вина столові або тютюнові вироби, паспорт або інші документи, які підтверджують вік такого покупця, якщо у продавця виникли сумніви щодо досягнення покупцем 18-річного віку.

Таким чином, законодавець запровадив безальтернативне застереження у вигляді заборони продажу пива та алкогольних напоїв особі, котра не досягла 18 років.

Частиною п`ятою статті 15-3 Закону № 481/95-ВР передбачено, що у разі відмови покупця надати такий документ продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових або тютюнових виробів такій особі забороняється.

Отже, з метою виконання вимог Закону № 481/95-ВР продавцю надано право вимагати у фізичної особи-громадянина документи про вік, і у разі відсутності таких документів або у разі виявлення факту недосягнення вікового цензу (18 років) - відмовляти у вчиненні правочину купівлі-продажу товару, який передбачений у частині четвертій статті 15-3 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону № 481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Частиною другою статті 17 Закону № 481/95-ВР встановлено, що до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі порушення вимог статті 15-3 цього Закону - 6800 гривень.

Таким чином, заборона продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових або тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років та наділення продавця правом отримувати у покупця документи, які підтверджують його вік, спонукає суб`єкта господарювання дотримуватися відповідного рівня обачності, який би унеможливлював порушення чітко визначеної заборони продавати неповнолітній особі зазначену продукцію, а відсутність у продавця сумніву щодо віку покупця та продаж, у зв`язку з цим, забороненого товару неповнолітній особі не може бути підставою звільнення суб`єкта господарювання від відповідальності.

При цьому, суд зазначає, що Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» не пов`язує відповідальність суб`єкта господарювання з тим, хто саме здійснив продаж алкогольного напою, тютюнового виробу неповнолітній особі (офіціант, бармен, продавець чи інший працівник господарської одиниці), а достатнім є встановлення факту продажу забороненого товару неповнолітньому.

Згідно із частиною четвертою статті 17 Закону № 481/95-ВР рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та пальним, зберігання пального, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України.

Механізм застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» визначений Порядком застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02 червня 2003 року № 790 (далі - Порядок № 790).

Відповідно до пункту 5 Порядку № 790 підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є, зокрема, матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб`єктами господарювання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Аналіз наведених норм права вказує, що податковий орган є контролюючим органом, якому надано право застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення правил роздрібної торгівлі алкогольними виробами (пиво алкогольне) неповнолітній особі. Водночас, суд звертає увагу на те, що межі компетенції податкового органу полягають виключно у застосуванні фінансових санкцій, а не у встановленні правопорушення, покладеного в основу цього застосування.

Як слідує з матеріалів справи постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Червоноградської міської ради № 42 від 03 грудня 2019 року про накладення адміністративного стягнення встановлено, що громадянка ОСОБА_2 15 жовтня 2019 року близько 11:00 год., перебуваючи на своєму робочому місці в магазині «Бейкер Маркет» по вул. Бандери, 6в, в м. Червоноград реалізувала пляшку пива «Арсенал міцне» ємкістю 1,25 л. неповнолітньому ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Зазначеною постановою громадянку ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною другою статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 1700,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 291 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Доказів оскарження постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Червоноградської міської ради № 42 від 03 грудня 2019 року про накладення адміністративного стягнення на громадянку ОСОБА_2 у встановленому порядку та її скасування чи закриття справи про адміністративне правопорушення матеріали справи не містять, отже така постанова набрала законної сили.

Відповідно до частини шостої статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Оскільки постанова у справі про адміністративне правопорушення відносно громадянки ОСОБА_2 , яку визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення набрала законної сили, така постанова має преюдиційне значення при встановленні фактів судом.

Відповідно до наявної у матеріалах справи ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, реєстраційний номер 1905427 адресою місця торгівлі фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 .

Зважаючи на те, що факт продажу пива особі, яка не досягла 18 років відбувся у місці здійснення позивачем підприємницької діяльності (адресою місця торгівлі) - вул. Степана Бандери, 6в, місто Червоноград, склад правопорушення, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 15-3 Закону № 481/95-ВР, є доведеним.

Тому з огляду на положення Порядку № 790 у межах спірних правовідносин у податкового органу наявна підстава для прийняття податкового повідомлення-рішення про застосування фінансових санкцій до позивача, а саме: матеріали правоохоронних органів щодо недотримання суб`єктом господарювання вимог правил роздрібної торгівлі алкогольними виробами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач, діючи у порядку та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, правомірно прийняв спірне податкове повідомлення-рішення, яким застосовано до позивача фінансові санкції відповідно до частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» у розмірі 6800,00 грн.

Щодо доводів позивача про те, що спірне податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем із порушенням встановленого законом строку накладення штрафних (фінансових) санкцій, що не відповідає вимогам статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно із пунктом першим частини першої статті 24 Кодексу України про адміністративні правопорушення за вчинення адміністративних правопорушень можуть застосовуватись такі адміністративні стягнення: штраф.

Статтею 27 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що штраф є грошовим стягненням, що накладається на громадян, посадових та юридичних осіб за адміністративні правопорушення у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до частини першої статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Отже, Кодекс України про адміністративні правопорушення регулює порядок, умови та строки накладення на особу, яка вчинила адміністративне правопорушення адміністративних стягнень, зокрема, й штрафу, який є одним із видів таких стягнень та накладається на громадян, посадових та юридичних осіб за адміністративні правопорушення у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Разом з тим, відповідно до пункту 111.1 статті 111 Податкового кодексу України за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: фінансова; адміністративна; кримінальна.

Пунктом 111.2 статті 111 Податкового кодексу України визначено, що фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

Згідно із статтею 112 Податкового кодексу України притягнення до фінансової відповідальності платників податків за порушення законів з питань оподаткування, іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не звільняє їх посадових осіб за наявності відповідних підстав від притягнення до адміністративної або кримінальної відповідальності.

Згідно із пунктом 113.3 статті 113 Податкового кодексу України штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Пунктом 114.1 статті 114 Податкового кодексу України передбачено, що граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Відповідно до статті 102 Податкового кодексу України такі строки становлять 1095 днів.

З аналізу наведених норм права слідує, що чинне законодавство розмежовує адміністративну та фінансову відповідальність. При цьому, Кодекс України про адміністративні правопорушення не здійснює правого регулювання порядку притягнення податковим органом платника податків до фінансової відповідальності, а відтак, і строки прийняття податкових повідомлень-рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) ним не визначаються. Такі строки встановлені Податковим кодексом України та відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Тому посилання позивача на те, що спірне податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем із порушенням встановленого законом строку накладення штрафних (фінансових) санкцій, що не відповідає вимогам статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд відхиляє у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Щодо тверджень позивача про те, що відповідач не дотримався встановленої Порядком застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» форми рішення про застосування фінансових санкцій, а всупереч зазначеному порядку прийняв податкове повідомлення-рішення, що є підставою для його скасування слід звернути увагу на таке.

Як вже було зазначено судом вище, частиною четвертою статті 17 Закону № 481/95-ВР визначено, що органи доходів і зборів приймають рішення про стягнення штрафів, які передбачені частиною другою цієї статті. Водночас, суд зауважує, що приписи статті 17 Закону № 481/95-ВР не встановлюють форми та вимог до рішень про застосування санкцій за порушення законодавства у сфері обігу спиту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів. Такі норми містить Порядок № 790, пунктом 8 якого передбачено, що рішення про застосування фінансових санкцій до суб`єкта господарювання за порушення норм Закону складається за формою згідно з додатком до цього Порядку. Додатком до Порядку № 790 визначено форму рішення про застосування фінансових санкцій.

Разом з тим, відповідно до пункту 10 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, Державної податкової адміністрації України та інших центральних органів виконавчої влади, прийняті до набрання чинності цим Кодексом на виконання законів з питань оподаткування, та нормативно-правові акти, які використовуються при застосуванні норм законів про оподаткування (в тому числі акти законодавства СРСР), застосовуються в частині, що не суперечить цьому Кодексу, до прийняття відповідних актів згідно з вимогами цього Кодексу.

Отже, будь-які норми, що прийняті Кабінетом Міністрів України, Державною податковою адміністрацією України та іншими центральними органами виконавчої влади до набрання чинності Податковим кодексом України можуть застосовуватися лише в частині, що не суперечать нормам цього Кодексу.

Підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового Кодексу України визначено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

З цього приводу суд звертає увагу на те, що відповідно до частини четвертої статті 17 Закону № 481/95-ВР саме податковий орган є контролюючим органом, якому надано право застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пиво алкогольне) особі, яка не досягла 18 років.

Відповідно до пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян).

Отже, зазначена норма встановлює, що у разі, коли контролюючий орган діє на підставі статті 54 Податкового кодексу України, тобто, коли він зобов`язаний визначити, зокрема, суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення вимог законодавства, дотримання якого він контролює, такий орган приймає податкове повідомлення-рішення.

Враховуючи те, що форма рішення про застосування фінансових санкцій, яке виноситься в разі виявлення порушення вимог законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, затверджена Порядком № 790 суперечить вимогам Податкового кодексу України, яким, в свою чергу, встановлено, що в разі, коли контролюючий орган діє на підставі статті 54 цього Кодексу (тобто коли він зобов`язаний визначити, зокрема, суму штрафу за порушення вимог законодавства, дотримання якого ним контролюється), такий орган приймає податкове повідомлення-рішення (пункт 58.1 статті 58 ПК). Тому, з огляду на пріоритет норм Податкового кодексу України над положеннями підзаконних нормативно-правових актів, відповідач правомірно прийняв податкове повідомлення-рішення, а не рішення про застосування фінансових санкцій.

Суд також критично оцінює доводи позивача про те, що відповідач не проводив жодних перевірок, пов`язаних із питанням щодо якого ним було прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення, оскільки Порядком № 790 чітко та недвозначно передбачено, що підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є, зокрема, матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб`єктами господарювання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Посилання позивача на те, що відповідач не повідомив її про розгляд питання щодо застосування до неї фінансових санкцій, як це передбачено абзацом другим пункту восьмого Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» суд відхиляє з огляду на те, що пункт 8 Порядку № 790 не вимагає обов`язкової участі особи щодо якої вирішується питання про застосування фінансових санкцій під час розгляду такого питання.

Щодо тверджень позивача про те, що підпункт 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України закріплює обов`язок контролюючого органу визначити суму грошових зобов`язань щодо податку на прибуток або податку на додану вартість, а до позивача застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу за порушення вимог статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», що не є ні податком, ні збором в розумінні норм Податкового кодексу України слід зазначити таке.

Підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового Кодексу України визначено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити, зокрема, суму грошових зобов`язань, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Поняття грошового зобов`язання визначає підпункт 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до зазначеного підпункту грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Отже, з наведеного можна зробити висновок, що поняття грошового зобов`язання платника податків охоплює всі суми коштів, які платник податків повинен сплатити до бюджету, зокрема, і як штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Оскільки відповідно до частини четвертої статті 17 Закону № 481/95-ВР саме податковий орган є контролюючим органом, якому надано право застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пиво алкогольне) особі, яка не досягла 18 років, яким у цій справі є відповідач, а визначення таким органом суми штрафних (фінансових) санкцій на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України прямо передбачено вказаною нормою, посилання позивача на те, що підпункт 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України закріплює обов`язок контролюючого органу визначити суму лише грошових зобов`язань щодо податку на прибуток або податку на додану вартість ґрунтується на неправильному тлумаченні норм закону, а тому відхиляються судом.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оскільки у даній справі оспорюється рішення прийняте відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України, перевіряє чи прийнято (вчинено) воно: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених правових положень, суд дійшов висновку, що під час прийняття спірного податкового повідомлення-рішення відповідач дотримався критеріїв, які встановлені частиною другою статті 2 КАС України, а тому підстави для визнання його протиправним та скасування у суду відсутні.

Відповідно до вимог частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Системно проаналізувавши приписи чинного законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову належить відмовити в повному обсязі.

Відповідно до статті 139 КАС України повернення судових витрат позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову не передбачено.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п.3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ) до Головного управління ДПС у Львівській області (вул. Стрийська, 35, м. Львів, 79003) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити повністю.

Судові витрати стягнення не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 20 липня 2020 року.

Суддя Клименко О.М.