Справа № 448/674/20
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2020-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 рокуЛьвівСправа № 448/674/20 пров. № А/857/7514/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Громадянки Республіки Гана ОСОБА_1 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 10 червня 2020 року у справі № 448/674/20 (суддя Білоус Ю.Б., місто Мостиська, час ухвалення рішення 14:46 год, повний тест рішення виготовлено 10.06.2020) за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до Громадянки Республіки Гана ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації,-

ВСТАНОВИВ:
У червні 2020 року ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся в суд з позовом до Громадянки Республіки Гана ОСОБА_1 , в якому просив продовжити строк затримання відповідача у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на термін 6 місяців, починаючи з 15.06.2020.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 10 червня 2020 року позов задоволено повністю.

Продовжено термін затримання особи, яка ідентифікувала себе як громадянка Республіки Гана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 6 місяців, тобто до 14 грудня 2020 року включно, у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою її ідентифікації.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Громадянка Республіки Гана ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що шкодує про свою спробу перетнути кордон.

Надсилання позивачем листів до дирекції Волинського ПТПІ з вимогою сприяти ідентифікації іноземця не може вважатись спробою ідентифікації відповідача. Позивач не надав доказів спроб ідентифікації апелянта шляхом направлення запитів з заповненими анкетами та фотокартками відповідача до представництва держави походження скаржника.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що вона жінка і їй надзвичайно складно знаходитись у ПТПІ за відсутності там необхідних умов.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Мостиський прикордонний загін подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про наявність підстав для продовження строку затримання відповідача у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Учасники справи викликалися в судове засідання, проте у зв`язку з їх неявкою фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що 15.06.2019 о 20:30 год. в міжнародному пункті пропуску «Шегині», що на території Мостиського району Львівської області, відповідачка була пасажиром рейсового автобуса «Харків-Свістал». При перетині Українсько-Польського кордону на паспортному контролі відповідачка надала паспорт громадянина Нідерландів серії NURCCJ8CD, виданий 03.12.2015 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . В ході перевірки паспорта встановлено, що паспорт не належить пред`явнику.

18.06.2019 постановою судді Мостиського районного суду Львівської області відповідачка визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП та піддана адміністративному стягненню у вигляді адміністративного арешту строком на 2 доби.

18.06.2019 Мостиський районний суд Львівської області ухвалив рішення про затримання відповідачки з метою ідентифікації, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідачка була поміщена до Волинського ПТПІ, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

10.12.2019 Мостиський районний суд Львівської області ухвалив рішення про продовження затримання відповідачки з метою ідентифікації на строк до шести місяців, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

14.06.2020 закінчується строк затримання відповідачки у Волинському ПТПІ.

Листами від 06.12.2019 № 21/8513, від 26.02.2020 № 21/1497 та від 31.03.2020 № 21/2484 позивач звертався до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України з метою ідентифікації відповідача.

Відповідь на вказані листи не одержана (на час звернення до суду з даним позовом).

Відповідач відмовилась від заповнення заяви для оформлення документа для виїзду за межі України.

З врахуванням наведеного, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що позивачем вживалися усі необхідні дії з метою ідентифікації особи відповідачки, однак остання відмовилася співпрацювати під час процедури її ідентифікації. Відсутність відповідей на запити позивача свідчить про неодержання інформації про особу відповідача.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до частини 1 статті 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, на підставі заяви поданої органом охорони державного кордону до іноземця або особи без громадянства суд може застосувати такий захід як затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Частинами 11-13 статті 289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

З аналізу вказаних норм видно, що у справах про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення слід встановити наявність двох умов, а саме: відсутність співпраці з боку іноземця з органами державної міграційної служби та неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або його походження.

Так, Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка затверджена спільним Наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України №353/271/150 від 23.04.2012 (далі - Інструкція) регламентовано порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.

Пунктом 1 розділу 6 Інструкції №353/271/150 передбачено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування. З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство. Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Судом першої інстанції вірно враховано, що в матеріалах справи наявні листи та письмові запити до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України, а саме: від 06.12.2019 № 21/8513, від 26.02.2020 № 21/1497 та від 31.03.2020 № 21/2484.

Таким чином, позивачем вживались заходи з метою ідентифікації відповідача, що підтверджується матеріалами справи, однак відповідна інформація щодо особи відповідача на момент звернення до суду з даним позовом не одержана.

Крім цього, судова колегія враховує висновки ЄСПЛ у справах щодо питань обмеження права на свободу, передбаченого підпунктом «f» п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, який не спростовано доводами апеляційної скарги, про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Згідно п.11 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет спору, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 289, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Громадянки Республіки Гана ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Мостиського районного суду Львівської області від 10 червня 2020 року у справі № 448/674/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 09.07.2020