Справа № 640/15272/20
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2020-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

13 липня 2020 року м. Київ № 640/15272/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Аблов Є.В., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

за позовомОСОБА_1
доУправління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м.Києві в особі в.о. директора Ксьондза Сергія Миколайовича, Виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в особі в.о. директора Михайленко Тетяни Олександрівни
провизнання дій протиправними та визнання протиправним і скасування індивідуального акту,
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м.Києві в особі в.о. директора Ксьондза Сергія Миколайовича (далі по тексту - відповідач 1) та Виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в особі в.о. директора Михайленко Тетяни Олександрівни (далі по тексту - відповідач 2), в якому просить:

визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві в частині незаконного збирання та порушення захисту персональних даних безпідставного втручання в особисте життя та видання індивідуальних актів, що порушують конституційні права ОСОБА_1 ;

визнати протиправними дії Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, які полягають у невжитті передбачених законом заходів та протиправній передачі скарги на розгляд суб`єкту оскарження;

зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м.Києві скасувати індивідуальні акти, що порушують права ОСОБА_1 описані в позові.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі, суддя виходить з наступного.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Згідно з пунктами 4, 5 та 9 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. У справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло.

Натомість, під викладом обставин розуміється обґрунтування порушених прав та інтересів позивача оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача у сфері публічно-правових відносинах.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

У резолютивній частині адміністративного позову позивач просить суд, зокрема, зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м.Києві скасувати індивідуальні акти, що порушують права ОСОБА_1 .

При цьому, не конкретизуючи відомості (дата, реєстраційний номер) про такі індивідуальні акти, що також не можливо встановити зі змісту адміністративного позову, а відтак не дає суду можливості вирішити питання про відкриття провадження у справі.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що звертаючись до суду з вимогою про визнання протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві в частині незаконного збирання та порушення захисту персональних даних безпідставного втручання в особисте життя та видання індивідуальних актів, що порушують конституційні права ОСОБА_1 , позивач не врахував наступне.

Так, відповідно до частини першої статті 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про захист персональних даних" від 03 липня 2013 року № 383-VI цей Закон регулює правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних.

Відповідно до абзацу десятого статті 2 зазначеного закону персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Відповідно до суб`єкт персональних даних відповідно до пунктів 7, 8 та 9 частини другої статті 8 Закону наділений такими правами:

на захист своїх персональних даних від незаконної обробки та випадкової втрати, знищення, пошкодження у зв`язку з умисним приховуванням, ненаданням чи несвоєчасним їх наданням, а також на захист від надання відомостей, що є недостовірним чи ганьблять честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи;

звертатися із скаргами на обробку своїх персональних даних до Уповноваженого або до суду;

застосовувати засоби правового захисту в разі порушення законодавства про захист персональних даних.

Згідно зі статтею 21 Закону України "Про захист персональних даних" про передачу персональних даних третій особі володілець персональних даних протягом десяти робочих днів повідомляє суб`єкта персональних даних, якщо цього вимагають умови його згоди або інше не передбачено законом. Повідомлення, зазначені у частині першій цієї статті, не здійснюються у разі: 1) передачі персональних даних за запитами при виконанні завдань оперативно-розшукової чи контррозвідувальної діяльності, боротьби з тероризмом; 2) виконання органами державної влади та органами місцевого самоврядування своїх повноважень, передбачених законом; 3) здійснення обробки персональних даних в історичних, статистичних чи наукових цілях; 4) повідомлення суб`єкта персональних даних відповідно до вимог частини другої статті 12 цього Закону.

Відповідно до статті 14 зазначеного закону поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб`єкта персональних даних. Поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Суд зазначає, що згідно статей 270-271 Цивільного кодексу України відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи. Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним. Зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.

Відповідно до частини першої статті 275 Цивільного кодексу України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу (Захист цивільних прав та інтересів).

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги позивача в цій частині підлягають розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

З огляду на викладене, адміністративний позов слід привести у відповідність до вимог КАС України.

Крім того, враховуючи, що позивачем не зазначено, які саме акти індивідуальної дії він просить скасувати, досліджуючи матеріали позовної заяви, суд вважає за необхідне також звернути увагу позивача на строки звернення до суду.

Так, у відповідності до вимог частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною шостою статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Зважаючи на те, що зі змісту адміністративного позову вбачається, що одним із актів індивідуальної дії, який, ймовірно, оскаржує позивач, є лист-відповідь Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м.Києві від 09 грудня 2019 року, останнім пропущено строк звернення до суду, встановлений статтею 122 КАС України.

Відповідно до частин першої, другої статі 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

З огляду на викладене, у разі звернення до суду з вимогою про скасування листа-відповіді Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м.Києві від 09 грудня 2019 року, позивачу необхідно надати суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з обґрунтуванням поважності причин.

Відповідно до частини першої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Також, згідно з частиною десятою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України заяви, скарги, клопотання, визначені цим Кодексом, за подання яких передбачено сплату судового збору, залишаються судом без руху також у випадку, якщо на момент відкриття провадження за відповідною заявою, скаргою, клопотанням суд виявить, що відповідна сума судового збору не зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

Вказані недоліки позивач може усунути шляхом подання до суду:

- уточненого адміністративного позову, приведеного у відповідність вимогам КАС України, із зазначенням чіткого і зрозуміло змісту позовних вимог;

- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Залишити позовну заяву ОСОБА_1 без руху.

2. Встановити позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання даної ухвали.

3. Попередити позивача про те, що у випадку не усунення недоліків позовної заяви, вона буде повернута йому відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства.

Ухвала оскарженню не підлягає. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями), відповідно частини другої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.В. Аблов