Справа № 640/6924/19
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2020-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/6924/19 Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

за участю секретаря Островської О.В.,

розглянувши за відсутності осіб, які беруть участь в справі, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ст. 229 КАС України у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2020 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестком» до Львівської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестком» звернулося з позовом до суду, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2019/000135/2 від 01 березня 2019 року Львівської митниці ДФС;

- визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209000/2019/00020 Львівської митниці ДФС.

Позовні вимоги обґрунтовано вмотивовано протиправною відмовою відповідача в митному оформленні ввезеного на митну територію України позивачем товару за заявленою ним вартістю, визначеною самостійно за основним методом. На підтвердження митної вартості позивач надав необхідний пакет документів, передбачений статтею 53 Митного кодексу України, який відповідачем безпідставно не взято до уваги. Внаслідок прийняття рішення про коригування митної вартості за резервним методом, відповідачем скориговано митну вартість на частину товару, ввезеного позивачем на митну територію України, розмір якої склав 47487,79 доларів США, тоді як позивачем було визначено митну вартість товару в розмірі 17213,04 доларів США. Наведене призвело до того, що позивач змушений був випустити у вільний обіг товар за митною вартістю, необґрунтовано визначеною відповідачем.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що декларантом до митного органу подано митну декларацію для здійснення митного оформлення з документами, які мають суттєві розбіжності у датах, сумах та кількості товару, крім того не містять усіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Крім того, надані позивачем документи містили розбіжності та невідповідності, що унеможливлювало перевірку митним органом числового значення заявленої митної вартості та обумовлювало необхідність отримання від декларанта визначених статтею 53 Митного кодексу України додаткових документів та відомостей. Однак, надані документи для підтвердження рівня митної вартості товару (первинні та додатково надані), не дали можливості остаточно упевнитись в достовірності визначеної декларантом митної вартості товару, у зв`язку з чим було застосовано резервний метод визначення митної вартості товару.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Наголошує, що відповідно до умов контракту основним документом, в якому узгоджено ціну товарів, асортимент та який є підставою для оплати, це Проформа інвойс, проте в Проформі інвойсі від 12.10.2018 №NC2018036 вказана більша вартість товару, ніж в інвойсі від 31.01.2019 №NC2018036 та ніж зазначена у митній декларації від 28.02.2019 №UA20920/2019/4223. Крім того, в платіжному дорученні в іноземній валюті або банківських металах №2424 від 02.11.2018 в графі призначення платежу зазначено Проформу інвойс №NC2018036 від 19.10.2018, яка не подавалась, тому ідентифікувати дане платіжне доручення із відповідною партією товару є неможливим.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції

Відповідачем заявлено клопотання про заміну первісного відповідача Львівської митниці Державної фіскальної служби, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 №858 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби» реорганізовано Львівську митницю Державної фіскальної служби шляхом переходу її повноважень до Галицької митниці Держмитслужби.

Відповідно до ч.1 ст.52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Наведене клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню шляхом заміни відповідача Львівської митниці Державної фіскальної служби її правонаступником Галицької митниці Держмитслужби та після такої заміни усі дії, вчинені в адміністративному процесі до її вступу, обов`язкові для Галицької митниці Держмитслужби в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для Львівської митниці Державної фіскальної служби.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестком» (Покупець) та Henghui Plant Liling Hunan China (Продавець) укладено контракт на поставку товарів від 01 вересня 2016 року №01092016_HPPLHC, згідно якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестком» купує товар та сплачує за нього на умовах і відповідно до правил Інкотермс 2010, у кількості, асортименті і за цінами, узгодженими сторонами в Проформа Інвойсі (-ах) до цього контракту.

Згідно з додатковою угодою №1 від 18 жовтня 2018 року до контракту №01092016_HPPLHC від 01 вересня 2016 року на поставку продовжено дію контракту до 31 грудня 2020 року.

На виконання умов контракту, для митного оформлення та проходження всіх митних формальностей, позивачем подано до ВМО «Яворів» митного поста «Західний» Львівської митниці ДФС електронну митну декларацію від 27 лютого 2019 року, якій митним органом присвоєно №UA209200/2019/004123.

Відповідно до електронної митної декларації ТОВ «ІНВЕСТКОМ» заявлено до митного декларування «товар №1», а саме: «Посуд кухонний, виготовлений з кераміки: кружка: шт.; 16034-45-3024 шт.; 16065-46 3120 шт.; 16154-4500 шт.; 171152 - 4032 шт.; 171199 - 4032 шт.; 17478-4008 шт.; 18152-3024 шт.; 18478 - 3528 шт.; салатник: 16073 - 2520 шт.; 171269 - 1984 шт.; 18581 - 1504 шт.; торгівельна марка: LIMITED EDITION; виробник: Henghui Plant Liling Hunan China, країна виробництва:СЫ», код товару за УКТ ЗЕД: 69120090, умови поставки: FOB CN Shenzhen, ціна товару: 17213,04 доларів США, та на підставі пункту І частини першої статті 57 Митного кодексу України визначено митну вартість імпортованого товару за основним методом - ціною контракту, щодо товарів, які імпортується (вартість операції).

З метою проходження митних формальностей та підтвердження заявленої митної вартості товару, декларантом надано митному органу наступні електронні копії документів: пакувальний лист (Packing list) від 31 січня 2019 року; проформа-інвойс (proforma invoice) №NC2018036 від 12 жовтня 2018 року; інвойс (commercial invoice) №NC2018036 від 31 січня 2019 року; коносамент (bill of lading) №S від 27 січня 2019 року; автотранспортна накладна (CMR) №426660 від 25 лютого 2019 року; сертифікат про походження товару №С80004 від 01 лютого 2019 року; платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах №2704 від 04 лютого 2019 року; платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах №2424 від 02 листопада 2018 року; рахунок-фактуру №LS-4182528 від 26 лютого 2019 року; довідку про транспортні витрати «справка о транспортных расходах» №301590 от 26 лютого 2019 року; прайс-лист б/н від 12 жовтня 2018 року; страховий поліс №109190051/1 від 27 січня 2019 року; контракт на поставку товарів №01092016_HPPLHC від 01 вересня 2016 року з додатковою угодою №1 від 18 жовтня 2018 року; митну декларацію країни відправлення від 24 січня 2019 року.

Разом із тим, декларант отримав від інспектора митного органу повідомлення, в якому зазначено про необхідність надання оригіналів товаросупровідних документів та відбору зразків для проведення відділом класифікації товарів експертизи відповідності товару заявленому коду УКТ ЗЕД.

Декларант надав митному органу оригінали товаросупровідних документів та митним органом було проведено відбір зразків товару.

Оскільки, проведення експертизи зразків товару та отримання результатів експертизи займає тривалий час, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестком», керуючись частиною першою статті 260 МК України, 28 лютого 2019 року подало до ВМО «Яворів» митного поста «Західний» Львівської митниці ДФС електронну тимчасову митну декларацію від 28 лютого 2019 року, якій митним органом присвоєно №UA209200/2019/004223.

З метою проходження митних формальностей та підтвердження заявленої митної вартості товару, декларантом було надано митному органу ідентичні електронні копії документів, які додавались до митної декларації від 27 лютого 2019 року №UA209200/2019/004123, перелік яких зазначено у графі « 44» митної декларації №UA209200/2019/004223.

В цей же день, від митного органу надійшло електронне повідомлення №112329, в якому викладено вимогу надання додаткових документів. В повідомленні митного органу відсутня інформація про причини витребування додаткових документів та підстави невизнання митної вартості заявленого товару за основним методом на підставі раніше поданих документів.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестком» 01 березня 2019 року звернулося до начальника відділу митного оформлення «Яворів» митного поста «Західний» Львівської митниці ДФС Шестопалову Т.В. із заявою вих. №010319-1 «Про завершення митного оформлення митної декларації №UA209200/2019/004223 від 28 лютого 2019 року».

Однак, Львівська митниця ДФС 01 березня 2019 року на електронну пошту Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестком» надіслала повідомлення про винесення рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2019/000135/2 від 01 березня 2019 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209200/2019/00020.

У зв`язку із незгодою декларанта з рішенням про коригування митної вартості, Товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестком», керуючись частиною сьомою статті 55 МК України, надано згоду на випуск товарів у вільний обіг під гарантійні зобов`язання, шляхом сплати до державного бюджету сум податків і зборів згідно митної вартості, визначеної митним органом на підставі пункту «ґ» частини першої статті 57 Митного кодексу України (резервний метод) у розмірі 241722,66 грн (тимчасова митна декларація №UA209200/2019/004800 від 06 березня 2019 року).

Позивач вважаючи вищевказане рішення про коригування митної вартості товару та картку відмови протиправними, прийнятими з порушенням норм чинного законодавства, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем подано до Львівської митниці ДФС повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, а відповідачем не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за першим методом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі ст. 49 Митного кодексу України (далі - МК України), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

З аналізу ч. 1, ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний , перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

За змістом ч. 3 ст. 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з ч. 4 ст. 53 МК України, у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Згідно з ч. 5 ст. 54 МК України, орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

За змістом ч. 6 ст. 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 55 МК України, у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

За змістом ч. 9 ст. 55 МК України, у разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Згідно зі ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Аналіз наведених законодавчих норм дає підстави для висновку про те, що орган доходів і зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України.

Митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Отже, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію митниці при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.

Частина 2 ст. 64 МК України встановлює, що митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Як вбачається з матеріалів справи, разом із митною декларацією позивач надав відповідачу для митного оформлення товарів документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару відповідно до вимог частини другої статті 53 Митного кодексу України.

У подальшому відповідачу на його вимогу надано додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів. При цьому, така його вимога не містила причин та їх обґрунтування, через які заявлену позивачем митну вартість не може бути визнано та яку саме складову митної вартості товару повинен підтвердити позивач.

Згідно з графою 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості відповідач уважає, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, у зв`язку з неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у п.2-3 статті 53 Митного кодексу України: каталоги, специфікації; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені) спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; виписку з бухгалтерської документації.

Крім того, під час розгляду документів було виявлено, що рахунок-проформа подається до митного оформлення якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу, у платіжних доручення наданих на оплату товару міститься посилання на Інвойс, тоді як відповідно до умов контракту пункт 5 оплата за товар здійснюється відповідно до умов вказаних у Рахунку-проформі.

Прайс-лист виданий на обмежений перелік товарів не може вважатися таким, що є пропозицією товарів підприємства широкому колу осіб.

Позиція митного органу зводиться до того, що позивачем надано документи, які містять не точності та викликають сумніви, а саме зазначив, що відповідно до вимог пункту 4.1 строк поставки товару не повинен перевищувати 45 днів від підписання та узгодження проформи-інвойсу на кожну партію поставки Товару. Однак, поставка товару (відповідно до умов, викладених у пункті 3.3 контракту) відбулася 27 лютого 2019 року, що перевищує 45 днів від дати проформи-інвойса - 12 жовтня 2018 року.

Крім того, Проформа-інвойс від 12 жовтня 2018 року № NC2018036 та інвойс від 31 січня 2019 року №NC2018036 містять різні відомості щодо кількості (1315 та 1220 коробок, відповідно) та вартості (18593,04 дол. США та 17213,04 дол. США відповідно). Це суперечить змісту абзацу 2 пункту 2.5 контракту, згідно з яким продавець в проформах-інвойсах вказує кінцеву вартість товару до оплати.

В той же час, коносамент від 27 січня 2019 року №S містить відомості щодо кількості товару (1220 ящиків), що відповідає кількості, вказаній у інвойсі та пакувальному листі. Однак, на момент складання коносаменту інвойс та пакувальний лист (датовані 31 січня 2019 року) ще не були створені. Який комерційний документ супроводжував вантаж на борт судна з поданих документів не зрозуміло.

Суд першої інстанції вірно вказав, що на підтвердження митної вартості товару разом з ЕМД від 28 лютого 2019 року №209200/2019/004223, а потім додатково, декларант надав відповідачу повний пакет документів для підтвердження визначеної ним митної вартості товару, передбачений статтею 53 Митного кодексу України.

Зазначені документи не містять ознак підробки та містять всі дані, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Відповідно до ЕМД від 28 лютого 2019 року №UA209200/2019/004223 розрахунок митної вартості товару здійснювався позивачем за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Загальна вартість товару складала 17213,04 доларів США.

До митного оформлення надано: контракт №01092016_HPPLHC на поставку товарів від 01 вересня 2016 року (код документу 4104) з додатковою угодою №1 від 18 жовтня 2018 року (код документу 4103).

При цьому, доводи відповідача на невідповідність проформи-інвойса та комерційного інвойса в частині кількості товару та загальної суми поставленого товару, спростовуються абзацом 2 пункту 3.1 контракту №01092016_HPPLHC від 01 вересня 2016 року, де визначено, що умови поставки конкретної партії товару вказуються сторонами у проформі-інвойсі та Інвойсі. Інвойс виставляється після підписання проформи-інвойсу, шляхом електронного зв`язку або факсимільного зв`язку перед поставкою (відвантаженням) товару і є підтвердженням від продавця щодо готовності товару до поставки.

З даного пункту вбачається, що основним документом, який підтверджує кількість та вартість товару, в кожній окремій партії, є інвойс.

Для здійснення розрахунків за контрактом №01092016_HPPLHC від 01 вересня 2016 року та за інвойсом від 31 січня 2019 року №NC2018036 до вказаного контракту позивачем надано платіжні доручення в іноземній валюті або банківських металах №2424 від 02 листопада 2018 року та №2704 від 04 лютого 2019 року.

Дані щодо асортименту та ціни товару, що містяться в інвойсі від 31 січня 2019 року №NC2018036 на суму 17213,04 доларів США, збігаються із даними, що містяться в платіжних дорученнях на оплату. Кількість товару є ідентичною, як в коносаменті, так і в автотранспортній накладній (CMR) №426660 від 25 лютого 2019 року, та в сертифікаті відповідності від 01 лютого 2019 року №С60004.

Доводи відповідача про неможливість взяти до уваги наданий позивачем прайс-лист компанії Henghui Plant Liling Hunan China від 12 жовтня 2018 року на підтвердження заявленої ним ціни товарів, вмотивовані обмеженням датою дії даного прайс-листа до 31 березня 2019 року, не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається з матеріалів справи, декларантом позивача надано відповідачу достатню кількість інших документів, що містять необхідну інформацію про продавця товарів та їхній продаж саме відповідачу.

Таким чином, всупереч доводам відповідача, позивачем належним чином підтверджено ціну товарів, ввезених на митну територію України.

Колегія суддів дійшла до висновку, що саме інвойс є документом, який безпосередньо підтверджує вартість товару, який імпортується з договором (контрактом) купівлі-продажу. Крім того, контрактом передбачено,що кожна поставка товару супроводжується в тому числі інвойсом, який виставляється після підписання проформа-інвойсу перед поставкою товару і є підтвердженням продавця щодо готовності товару до поставки.

Таким чином, після виготовлення товару, його пакування та оформлення виробником, останній виставляє саме інвойс (рахунок), який є підтвердженням готовності поставки виробником товару у його певній кількості, підсумковій вартості та на певних умовах поставки.

Щодо доводів апелянта, що в платіжному дорученні в іноземній валюті або банківських металах №2424 від 02.11.2018 в графі призначення платежу зазначено Проформу інвойс №NC2018036 від 19.10.2018, яка не подавалась, тому ідентифікувати дане платіжне доручення із відповідною партією товару є неможливим, колегія суддів погоджується з доводом позивача, що це є технічною помилкою, оскільки у даному платіжному доручення вірно вказано всі інші реквізити, а саме: контракт №01092016_HPPLHC від 01.09.2016, проформа-інвойс №NC2018036 та виробник товару Henghui Plant Liling Hunan China.

Крім того, даний недолік не покладений в основу оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2019/000135/2 від 01 березня 2019 року.

Отже, відповідачем не наведено переконливих аргументів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів того, що подані позивачем документи не дозволяли митному органу у належний спосіб перевірити числове значення складових митної вартості товарів та відомості щодо їх ціни, тому рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2019/000135/2 від 01 березня 2019 року та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209000/2019/00020 є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

У силу приписів статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За змістом частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з пунктами 6, 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Окрім зазначеного вище колегія суддів звертає увагу на положення частин шостої - сьомої цієї статті КАС України, відповідно до яких, визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною першою ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини сьомої ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в розмірі 9500 грн позивач надав: договір про надання правничої (правової) допомоги №І-58/18-03/20 від 18.03.2020, детальний опис робіт (наданих послуг), додаткова угода №1 від 18.03.2020 до договору, рахунок-фактура №І-58/18-03/20 від 26.03.2020, платіжне доручення №42998 від 31.03.2020 на суму 9500,00 грн.

Надаючи оцінку наданим вище документам, судова колегія, вважає за необхідне зазначити, що зі змісту наявних у матеріалах справи документів вбачається, що останніми підтверджується факт надання правничої допомоги позивачу щодо оскарження рішень митного органу. При цьому, вказані документи містять усі необхідні реквізити та найменування дій, вчинених адвокатом, кількість витрачених годин.

Відповідачем було подано заперечення на заяву щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, однак доводи, що викладені в даній заяві не доводять не співмірність заявлених до відшкодування витрат.

Таким чином, колегія суддів, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, ціну позову, приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання про розподіл судових витрат у повному обсязі.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2020 року - без змін.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестком» (04112, м. Київ, вул. Дорогожицька, 1, ) за рахунок бюджетних асигнувань Галицької митниці Держмитслужби (79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1, ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9500,00 грн (дев`ять тисяч п`ятсот гривень).

Повний текст постанови виготовлено 13.07.2020.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Н.В. Безименна