Справа № 500/217/20
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 рокуЛьвівСправа № 500/217/20 пров. № А/857/5226/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Заверухи О.Б., Старунського Д.М.,

за участю секретаря судових засідань Михальської М.Р.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року (головуючий суддя: Баранюк В.С., місце ухвалення - м. Тернопіль, дата складення повного тексту рішення 23.03.2020) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, відділ освіти Бережанської районної державної адміністрації про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 , 13.01.2020 звернулася з позовом до суду, в якому просила: 1) визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області, викладену в листі № 241/03-02 від 24.09.2019, в призначенні пенсії за вислугу років згідно з п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області зарахувати до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоди роботи: - з 15.08.1989 по 19.09.1989 - старшою піонервожатою Шибалинської неповної середньої школи; - з 01.01.1992 по 31.08.1995 - педагога-організатора Шибалинської неповної середньої школи; - з 16.08.1996 по 01.09.2004 - педагога-організатора Шибалинської неповної середньої школи; 3) призначити позивачці з 02.09.2019 пенсію за вислугу років, відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Обґрунтовує позов тим, що 02.09.2019 вона звернулась із заявою до Головного управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області про призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Однак, 24.09.2019 відповідач листом № 241/03-02 відмовив їй у призначенні пенсії за вислугу років. Позивачка вважає, що така відмова є протиправною, оскільки її спеціальний стаж працівника освіти становить 25 років 10 місяців і 4 дні, що дає їй право на пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 24 вересня 2019 року № 241/03-02 в призначенні пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано відповідача зарахувати позивачці стаж роботи старшого піонервожатого та педагога-організатора Шибалинської ЗОШ І-ІІ ступенів за періоди з 20 вересня 1989 року по 31 серпня 1995 року та з 16 серпня 1996 року по 01 вересня 2004 року та призначити пенсію відповідно до пункту «е» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 02 вересня 2019 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що згідно п. 2-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV, особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений ст. ст. 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». Тобто, з 11.10.2017, дати набрання чинності вищенаведених положень Закону № 1058-ІV, працівники освіти мають право на призначення пенсії лише, якщо на дату набуття чинності цього закону вказані особи вже набули право на призначення пенсії за вислугу років. Однак, відповідно до поданих позивачем документів необхідного стажу для призначення пенсії у позивача не має.

Третя особа, 19.06.2020 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила розгляд справи проводити за відсутності його представника, щодо вирішення заявлених в апеляційній скарзі вимог покладається на думку суд.

Позивач, 25.06.2020 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити в її задоволенні за безпідставністю.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 і ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлених про дату, час, місце розгляду справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.09.2019 ОСОБА_1 , звернулась із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом від 24.09.2019 № 241/03-02 повідомило ОСОБА_1 , що їй відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки враховуючи вимоги чинного законодавства, необхідного стажу для призначення пенсії за вислугу років у позивача не має.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що в позивачки наявний спеціальний стаж роботи, що дає їй право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тому відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 24 вересня 2019 року в призначенні пенсії ОСОБА_1 є протиправною.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).

Так, статтею 2 Закону № 1788-XII визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Відповідно до ст. 51 Закону № 1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

У силу вимог ст. 52 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.

Пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, чинній до 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Однак, Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набув чинності з 01.04.2015 пункт «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ (далі - Закон № 213-VIII) було викладено в іншій редакції, згідно якої право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

У подальшому, до статті 55 Закону № 1788-ХІІ з 01.01.2016 також було внесено зміни згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII (далі - Закон № 911-VIII), відповідно до якого пункт «е» вказаної статті має наступний зміст: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.

Таким чином, Закон № 911-VIII встановив раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - при наявному спеціальному стажі діяльності не менше 25 років.

У подальшому, рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Приймаючи вказане рішення, Конституційний Суд України зазначив, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного віку (для працівників, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ - 55 років), нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04 червня 2019 року.

З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що з 04.06.2019 при призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII та Законом № 911-VIII.

Отже, на день звернення позивачки до відповідача із заявою, пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, незалежно від віку, при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років, що дає право на призначення цього виду пенсії.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем зараховані, тобто не оспорюються, наступні періоди, для призначення пенсії за вислугу років (13 років 9 місяців):

з 20.09.1989 по 31.12.1991 (2 роки 3 місяці 12 днів) - на посаді старшої піонервожатої Шибалинської неповної середньої школи;

з 01.09.1995 по 15.08.1996 (11 місяців 15 днів) на посаді вчителя 1-го класу Шибалинської ЗОШ І-ІІ ст.;

з 01.09.2005 по 04.03.2016 (10 років 6 місяців 3 дні) на посаді педагога-організатора СЗШ І-ІІ ст. с. Шибалин 0,25 тарифної ставки.

Згідно ч. 2 ст. 9 ст. КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що у свої позовних вимогах позивачка просить, зокрема, зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області зарахувати до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоди роботи:

- з 15.08.1989 по 19.09.1989 (1 місяць 4 дні) - старшою піонервожатою Шибалинської неповної середньої школи;

- з 01.01.1992 по 31.08.1995 (3 роки 9 місяців) - педагога-організатора Шибалинської неповної середньої школи;

- з 16.08.1996 по 01.09.2004 (9 років 2 місяців 16 дні) педагога-організатора Шибалинської неповної середньої школи.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю, ст. 62 Закон №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в Порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно трудової книжки ОСОБА_2 БТ НОМЕР_1 (а. с. 12), 15.08.1989 позивачку призначено на посаду старшого піонервожатого Шибалинської неповної середньої школи (наказ № 264 від 15.08.2019).

Однак, згідно первинного документу, зокрема - наказу № 264-к від 19.09.1989, позивачку призначено на посаду старшої піонервожатої з 20.09.1989 (а. с. 48), а тому підстави для задоволення позовної вимоги про зарахування стажу роботи на посаді старшою піонервожатого Шибалинської неповної середньої школи з 15.08.1989 по 19.09.1989 (1 місяць 4 дні), на думку суду апеляційної інстанції відсутні, оскільки записи трудової книжки суперечать первинним документам.

Щодо задоволення позовних вимог про зарахування стажу роботи за період з 01.01.1992 по 31.08.1995 - педагога-організатора Шибалинської неповної середньої школи, то суд апеляційної інстанції вважає, що такі підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 № 963 затверджено «Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників».

Так, згідно вказаного переліку, до посад педагогічних працівників віднесено, зокрема: педагог-організатор.

Згідно запису № 2 трудової книжки (а. с. 10) позивачку переведено з посади старшої піонервожатої на посаду педагога-організатора з 01.04.1991, що підтверджується наказом по школі № 25 від 01.04.1991 (а. с. 71).

Оскільки, факт переведення позивачки з посади старшої піонервожатої на посаду педагога-організатора підтверджується вищенаведеним наказом та посада «педагог-організатор» відноситься до посад педагогічних працівників, а тому вимоги щодо зарахування стажу роботи за період з 01.01.1992 по 31.08.1995 (3 роки 8 місяців) на посаді педагога-організатора Шибалинської неповної середньої школи підлягають задоволенню.

Щодо задоволення позовних вимог про зарахування стажу за період з 16.08.1996 по 01.09.2004 на посаді педагога-організатора Шибалинської неповної середньої школи, то суд апеляційної інстанції, вважає, що такі підлягають задоволенню, оскільки в ході розгляду справи як судом першої інстанції так і судом апеляційної судом не здобуто, а відповідачем не надано жодних доказів того, що позивачка займала у наведений спірний період будь-яку іншу посаду, крім «педагог-організатор», а тому період з 16.08.1996 по 01.09.2004 (8 років 0 місяців 16 днів) необхідно зарахувати до стажу, який дає право на пенсію за вислугою років.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що 03 жовтня 2017 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, яким з 11.10.2017 розділ XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV доповнено пунктом 2-1.

Згідно п. 2-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV, особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений ст. ст. 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Крім того, Законом № 2148-VІІІ також були внесені зміни і до пункту 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-XII, після внесення яких вказаний пункт викладений у наступній редакції: «до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону № 1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії».

З аналізу наведених норм вбачається, що пенсія за вислугу років згідно положень статті 55 Закону України № 1788-XII може бути призначена особам, які мають стаж необхідний для її призначення, мінімум 25 років, станом на 11 жовтня 2017 року.

Враховуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки періоди роботи позивача з 01.01.1992 по 31.08.1995 (3 роки 8 місяців), з 16.08.1996 по 01.09.2004 (8 років 0 місяців 16 днів) необхідно зарахувати до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, крім цього з огляду на те, що відповідачем зараховані, тобто не оспорюються (13 років 9 місяців) періоди роботи позивачки з 20.09.1989 по 31.12.1991 (2 роки 3 місяці 12 днів), з 01.09.1995 по 15.08.1996 (11 місяців 15 днів), з 01.09.2005 по 04.03.2016 (10 років 6 місяців 3 дні), тобто станом на 11.10.2017 стаж роботи позивачки за вислугу років як працівника освіти є достатнім для призначення пенсії з 02.09.2019, оскільки становить понад необхідних - 25 років, а саме 25 років 5 місяців 16 днів.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що суд першої інстанції задовольняючи позов, зарахував період роботи ОСОБА_1 , зокрема з 20.09.1989 по 31.12.1991, однак необхідно зауважити, що цей період не оспорюється та зарахований відповідачем (а. с. 8), крім цього, позивачка не просила у своїх позовних вимогах зарахувати вказаний період для призначення пенсії за вислугою років як працівнику освіти.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при відмові у задоволенні позову, допустив помилкове застосування норм процесуального права, а тому оскаржене рішення слід змінити.

Керуючись ст. ст. 313, 317, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задовольнити частково.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року у справі № 500/217/20 змінити в частині зарахування періоду роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугою років ОСОБА_1 як працівнику освіти з 20.09.1989 по 31.12.1991, виключивши вказаний період з резолютивної частини рішення.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням строку передбаченого п. 3 Прикінцевих положень КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді О. Б. Заверуха
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 10.07.2020.