Справа № 815/146/13-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2020-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2020 року

м. Київ

справа №815/146/13-а

адміністративне провадження №К/9901/24843/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Єй-Пі Інженірінг" до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС України в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС України в Одеській області на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2016 року (судді: Турецька І.О. (головуючий), Градовський Ю.М., Стас Л.В.) у справі № 815/146/13-а .

У С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Єй-Пі Інженірінг» (далі - позивач, Товариство) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Приморському районі міста Одеси Головного управління ДФС в Одеській області (далі - відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.12.2012 №, яким Товариству збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 617 657,00 грн, в тому числі за основним платежем на 507 759,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями на 109 898,00 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки контролюючого органу про порушення Товариством вимог податкового законодавства є не обґрунтованими та базуються виключно на припущеннях.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Справа розглядалась судами неодноразово.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 20.02.2013, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.06.2013, позов задоволено, оскаржуване податкове повідомлення - рішення визнано протиправним та скасовано.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.02.2016 скасовано постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20.02.2013 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.06.2013, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставою для направлення справи на новий розгляд слугувало те, що судами не було досліджено належним чином реальність спірних господарських операцій позивача з контрагентами.

4. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30.05.2016 у задоволенні позову Товариства відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що наявні у позивача первинні документи щодо спірних господарських операцій не відповідають вимогам законодавства щодо їх оформлення та не містять необхідну для цілей оподаткування інформацію щодо змісту спірних господарських операцій, не мають усіх необхідних реквізитів первинних документів, що дозволяють ідентифікувати учасників цих операцій та встановити факт надання послуг/виконання робіт.

5. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.07.2016 рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено, оскаржуване податкове повідомлення - рішення визнано протиправним та скасовано.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач мав право на формування податкового кредиту з ПДВ з огляду на реальність здійснення господарських операцій, що підтверджено первинними документами, натомість висновки контролюючого органу ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені належними доказами. Крім того суд врахував те, що підставами для висновку контролюючого органу про нереальність спірних господарських операцій було встановлення на підставі даних бази «Контрагенти» (автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України) недекларування контрагентами ТОВ «Алем ЛТД» та ТОВ «Градкомстрой» податкових зобов`язань з ПДВ за спірними операціями, а також наявність помилок в оформленні податкових накладних (неправильно вказано одиниці виміру, кількості та ціну поставки) виписаних на користь позивача контрагентами ТОВ «Техенергоресурс», ПП «Валенсія 5», ТОВ «Опттехконсалтінг», ТОВ «АВС Ресурси», ТОВ «Олдеко» та ПДВ за якими Товариством віднесено до податкового кредиту. Суд звернув увагу, що фактично реальність господарських операцій з контрагентами контролюючим органом в акті перевірки під сумнів не ставилась.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

6. Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, контролюючий орган подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.07.2016 та залишити в силі постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30.05.2016.

Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні відповідно до ст. 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що фактичною підставою для збільшення суми грошового зобов`язання з ПДВ та застосування штрафних санкції стали висновки контролюючого органу викладені в акті перевірки № 7518/22-50/312770611 від 07.12.2012, оформленого за результатами проведеної планової виїзної перевірки ТОВ «ЄЙ-ПІ ІНЖЕНІРІНГ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 по 30.09.2012, під час якої було виявлено порушення позивачем вимог пп. 7.2.1, пп. 7.2.3., пп. 7.2.6, пп. 7.2.8 п. 7.2 ст. 7, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» та пп. 201.1, пп. 201.2, пп. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 507 759,00 грн.

Висновки фахівців контролюючого органу про завищення позивачем податкового кредиту вмотивовано тим, що контрагенти позивача ТОВ «Алем ЛТД» та ТОВ «Градкомстрой» не декларували податкові зобов`язання з ПДВ за податковими накладними, що були виписані на користь Товариства, чим фактично не підтвердили податковий кредит позивача, а також тим, що до складу податкового кредиту включено суми ПДВ, згідно податкових накладних, отриманих від ТОВ «Техенергоресурс», ПП «Валенсія 5», ТОВ «Опттехконсалтінг», ТОВ «АВС Ресурси», ТОВ «Олдеко», в яких невірно вказано одиниці виміру, кількість, ціну поставки послуг, індивідуальний податковий номер продавця.

На підставі акту перевірки та вказаних висновків контролюючим органом прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Судами встановлено, що позивач мав взаємовідносини з контрагентами ТОВ «Алем ЛТД» та ТОВ «Градкомстрой» на підставі договорів поставки та підрядних робіт.

Судами також встановлено, що позивачем в підтвердження реальності здійснення господарських операцій було надано копії документів, зокрема, договори, специфікації, видаткові накладні, податкові накладні, платіжні доручення, кошторисна документація, акти приймання виконаних будівельних робіт КБ-2.

Також було встановлено, що позивачем здійснювались операції з придбання датчиків перепаду тиску різних моделей, сенсорів температури різних моделей, рівнемірів різних моделей, датчиків контролю температури різних моделей, контролерів різних моделей, клапанів різних моделей та інше промислове обладнання, а також придбання брокерських послуг, проектних та пусконалагоджувальних робіт, послуг зв`язку, субпідрядних послуг з технічного обслуговування тощо.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що товар, отриманий позивачем від ТОВ «Градкомстрой» та ТОВ «Алем ЛТД» за договором Товариством було реалізовано іншим господарюючим суб`єктам (ТОВ «Азовська нафтова компанія», ВАТ «Укрнафта», ПАТ «Укртатнафта», ЗАТ «ЛИНІК», ЗАТ «ГАЗ-МДС», УГП «Укрхимтрансамиак»), що підтверджується первинними бухгалтерськими документами, які наявні в матеріалах справи.

Обсяг виконаних робіт за договорами підряду увійшли до складу робіт, які виконувались ТОВ «ЄЙ-ПІ ІНЖЕНІРІНГ» на користь ТОВ «Лукойл технолоджи сервіс Україна» за договором підряду на виконання окремих видів робіт № 103 від 31.08. 2009 та додаткових угод до нього, та на користь ПП «Білпрофкомпані» за договором на підрядні роботи № 777/10 від 22.04.2010.

Судом апеляційної інстанції також встановлено і наявність правосуб`єктності сторін на час укладення та виконання спірних правочинів, зокрема, контрагенти позивача на момент укладення договорів та оформлення первинних документів, як і позивач, були належними учасниками цивільних та господарських правовідносин та були платниками ПДВ.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

8. У доводах касаційної скарги відповідач вказує на те, що суд апеляційної інстанції помилково не врахував всіх обставин справи, не взяв до уваги доводів контролюючого органу щодо наявності факту недекларування та несплати контрагентами податкових зобов`язань з ПДВ та наявності недоліків в оформленні податкових накладних, що виключає право позивача на податковий кредит.

В касаційній скарзі не вказано, в чому саме полягає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, контролюючий орган фактично просить здійснити переоцінку встановлених обставин справи.

9. Товариством відзиву (заперечень) на касаційну скаргу контролюючого органу надано не було.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

10. Податковий кодекс України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):

10.1. Пункт 44.1 статті 44.

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

10.2. Пункт 201.1 статті 201.

Платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках, такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

10.3. Пункт 201.10 статті 201.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

11. Закон України «Про податок на додану вартість» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):

11.1. Пункт 1.7. статті 1.

Податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

11.2. Підпункт 7.2.1 пункт 7.2 статті 7.

Платник податку зобов`язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками: а) порядковий номер податкової накладної; б) дату виписування податкової накладної; в) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; е) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об`єм); є) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача; ж) ціну поставки без врахування податку; з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

11.3. Підпункт 7.2.6 пункт 7.2 статті 7.

Податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

11.4. Підпункт 7.4.1. пункту 7.4. статті 7.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше, ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1. статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

11.5 Підпункт 7.4.4 пункту 7.4 статті 7.

Якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв`язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

11.6. Підпункт 7.4.5 пункту 7.4 статті 7.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

12. Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»:

12.1. Стаття 1.

12.1.1. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

12.1.2. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

12.2. Частина 1 статті 9.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

12.3. Частина 2 статті 9.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

13. Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

14. Наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

15. Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними.

При цьому платник податку має право на формування податкового кредиту лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

16. Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

17. Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування як об`єкту оподаткування податком на додану вартість так і податкового кредиту.

При цьому з норм законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, не вбачається залежність права платника податку на формування податкового кредиту від декларування контрагентами своїх податкових зобов`язань з ПДВ.

18. При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Проте у разі надання контролюючим органом доказів, які і свідчать, що платником неправомірно сформовано податковий кредит, такий платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

19. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону, що діяв до набрання чинності Закону України від 15.01.2020 № 460-ІХ).

20. У ході розгляду справи судом апеляційної інстанції було надано належну оцінку доказам у їх сукупності з дотриманням норм статей 70-72, 86 Кодексу адміністративного судочинства України та іншим обставинам, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування податкового кредиту.

Так, судом досліджено первинні документи, які згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, є підставою для податкового обліку та формування податкового кредиту, та які містять відомості, що у повній мірі відображають суть господарських операцій, підтверджують їх фактичне здійснення та дають право позивачу для формування на їх підставі податкового кредиту.

20. Колегія суддів зазначає, що згідно акту перевірки підставою для висновку про неправомірність формування позивачем податкового кредиту слугувало те, що позивачем сформовано податковий кредит за податковими накладними, які містять недоліки в заповненні.

Суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що судами під час розгляду справи (постанова Одеського окружного адміністративного суду від 20.02.2013, ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.06.2013) було встановлено, що спірні податкові накладні складені у відповідності до вимог п. п. 7.2.1, 7.2.3, 7.2.6 п. 7. 2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (чинного станом на дату виникнення спірних правовідносин) та п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, оскільки містять всі встановлені законом реквізити. Крім того, податкові накладні є належними та підтверджують право покупця на податковий кредит і в тому разі, якщо вони заповнені з окремими недоліками, що зумовлені, зокрема, результатом описок чи механічних помилок, проте при цьому дають змогу ідентифікувати продавців, містять достатні дані про зміст господарських операцій, підтверджують фактичність здійснення таких операцій та інші обставини, що підлягають відображенню в податковому обліку.

При цьому суд апеляційної інстанції правильно вказав, що реальність господарських операцій, за результатами яких і було оформлено податкові накладні, які як стверджує контролюючий орган містять недоліки в заповненні, контролюючим органом під сумнів не ставилась, проте судом на виконання вимог ухвали Вищого адміністративного суду України було досліджено реальність господарських операцій та встановлено, що фактично такі відбулись про що свідчать наявні у позивача первинні документи, зокрема, технічне завдання, акт прийомки - здачі виконаних робіт, податкові накладні, платіжні доручення, ліцензія та інші. Також судом апеляційної інстанції встановлено, що контрагенти позивача ТОВ «Опттехконсалтінг» ТОВ «Олдеко» є основними платниками податку, ТОВ «Техенергоресурс», ПП «Валенсія 5» на час нового розгляду цієї справи припинені, але не зняті з обліку, ТОВ «АВС Ресурси» визнано банкрутом, проте на час укладення, вчинення господарських операцій та оформлення первинних документів всі контрагенти позивача, як і позивач, були належними учасниками цивільних та господарських правовідносин та були платниками ПДВ.

21. Також згідно акту перевірки підставою для висновку про неправомірність формування позивачем податкового кредиту слугувало те, що позивачем сформовано податковий кредит за податковими накладними, що виписані на користь позивача контрагентами, які фактично не декларували та не сплатили податкові зобов`язання з ПДВ, що було виявлено контролюючим органом шляхом аналізу бази «Контрагенти» (автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України).

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо безпідставності вказаного висновку контролюючого органу, з огляду на те, що податкове законодавство, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту з ПДВ від встановлення факту правильності декларування та сплати контрагентами податку до бюджету по всьому ланцюгу постачальників. Таким чином, підтвердження чи не підтвердження факту декларування (правильності декларування) чи сплати контрагентами податку до бюджету не впливає на право позивача (покупця) на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого ПДВ таким постачальникам товару.

Крім того, позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни. У разі якщо контрагентами були допущені порушення норм податкового чи норм іншого законодавства, у тому числі по декларуванню податкових зобов`язань чи по їх сплаті, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що висновок контролюючого органу про наявність розбіжностей по податкових зобов`язаннях контрагентів та сформованого позивачем податкового кредиту зроблено виключно на підставі даних бази «Контрагенти» (автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України), проте будь - яка інформація, що наявна в інформаційно - аналітичних базах контролюючих органів відносно контрагентів носить виключно інформативний характер і така інформація сама по собі не доводить та не може свідчити про наявність податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган.

Крім того, як правильно вказав суд апеляцій6ної інстанції будь-яких перевірок або зустрічних звірок щодо вказаних контрагентів контролюючим органом не проводилося.

Як зазначено раніше судом апеляційної інстанції на виконання вимог ухвали Вищого адміністративного суду України було досліджено реальність господарських операцій та встановлено, що фактично такі відбулись про свідчать наявні у позивача первинні документи, які оформлені у відповідності до вимог чинного законодавства, в повній мірі відображають суть таких операцій та ідентифікують осіб, які приймали участь у таких операціях. Зокрема, акт приймання виконаних підрядних робіт № КБ-2в, містить інформацію щодо найменування об`єкту, а не зазначення адреси такого об`єкту, на що посилався суд першої інстанції, за умови заповнення інших рядків, в тому числі і рядка «Найменування об`єкта» та «Локальний кошторис», який відповідає затвердженому в установленому порядку проектно-кошторисній документації, та іншої інформації, що передбачена для вказаного виду документи, свідчить про фактичне вчинення господарських операцій, крім того, як вже зазначалось вище певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

22. Контролюючим органом всупереч вимог Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на момент розгляду справи судами) не було доведено та надано належних доказів наявності фактів, які встановлені судами, однак не були враховані під час прийняття рішень, та свідчили б про протиправну поведінку контрагентів та про обізнаність платника податків щодо такої та злагодженості дій між ними.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

23. Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що позивач правомірно сформував податковий кредит за реально вчиненими господарськими операціями, про що свідчать оформлені первинні документи в сукупності, що надані позивачем, натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

24. Переглянувши судове рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, враховуючи норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судового рішення, а тому касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі міста Одеси Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.07.2016 слід залишити без задоволення.

25. Відповідно до п. 1 частини першої ст. 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

26. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша стаття 350 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону, що діяв до набрання чинності Закону України від 15.01.2020 № 460-ІХ).

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС України в Одеській області залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2016 року у справі 815/146/13-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіІ.Я.Олендер І.А. Гончарова Р.Ф. Ханова