Справа № 420/1379/20
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2020-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/1379/20

Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О.В.

Дата і місце ухвалення: 28.05.2020р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді : Бойка А.В.,

суддів: Єщенка О.В.,

Федусика А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Савранського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Дніпровська митниця Держмитслужби, про визнання протиправною та скасування постанови та закриття виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом Савранського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Дніпровська митниця Держмитслужби, про визнання протиправною та скасування постанови головного виконавця Савранського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кравця О.В. від 12.07.2019 року про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 4 634 090,66 грн. та закриття виконавчого провадження №59535598.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року адміністративний позов залишено без розгляду на підставі п.8 ч.1 ст.240 КАС України.

Роз`яснено позивачу, що залишення позовної заяви без розгляду не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, 12.06.2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, не правильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки посиланням позивача, що з постановою державною виконавця про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 був ознайомлений наприкінці листопада 2019 року, однак факт прийняття вказаної постанови з порушенням чинного законодавства ним було виявлено значно пізніше.

Також, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції помилково ототожнено подану позивачем 14.01.2020 року заяву до Савранського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) з оскарженням рішення державного виконавця у порядку ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження». Вказаною заявою ОСОБА_1 намагався офіційно прояснити ситуацію та вказав на технічну помилку, допущену державним виконавцем при відкритті виконавчого провадження. А відтак, апелянт вважає, що строк, який надається для оскарження рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця, у даному випадку слід відраховувати з моменту отримання ним відповіді начальника Савранського районного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Посилається апелянт і на те, що судом першої інстанції необґрунтовано прийнято в якості доказу вручення 23.07.2019 року ОСОБА_1 копії спірної постанови відповідача від 12.07.2019 року, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, оскільки таке повідомлення оформлено з порушенням вимог законодавства. Судом не враховано наявність інших виконавчих проваджень за участю ОСОБА_1 , по яких державним виконавцем могла б бути надіслана поштова кореспонденція.

У зв`язку з цим, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 28.05.2020 року та направлення справи до суду першої інстанції на продовження розгляду.

Савранський районний відділ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) подав письмовий відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є оскарження ОСОБА_1 постанови головного виконавця Савранського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кравця О.В. від 12.07.2019 року про відкриття виконавчого провадження №59535598 про стягнення з позивача штрафу у розмірі 4 634 090,66 грн.

Суд першої інстанції, залишаючи поданий адміністративний позов без розгляду, дійшов висновку, що позивачем пропущено строк звернення з даним позовом до суду, встановлений статтею 287 КАС України, та не зазначено наявності поважних причин пропуску такого строку, які могли бути підставою для його поновлення.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частини перша, друга статті 55 Конституції України).

Частиною п`ятою статті 125 Конституції України визначено, що з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

За визначенням частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У свою чергу, частина перша статті 5 КАС України передбачає право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Строк звернення до адміністративного суду регламентовано статтею 122 КАС України, за приписами частин першої, другої якої, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 статті 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, вказаною нормою встановлено скорочені строки звернення до суду у справах щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, які не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету як найскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

З огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві національне законодавство має забезпечувати достатній рівень доступу до суду в аспекті права на суд. Для того, щоби право на доступ до суду було ефективним, особа має мати зрозумілу та реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France) від 4 грудня 1995 року, заява № 23805/94, § 36).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» (Peretyaka And Sheremetyev v. Ukraine) від 21 грудня 2010 року, заяви № 17160/06 та № 35548/06, § 33).

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Процесуальний кодекс установлює обмеження щодо відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, з урахуванням принципу правової визначеності, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду в розумних межах, з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

Виходячи з наведеного, можна дійти висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

При зверненні з позовом до суду та в обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що постанову про відкриття виконавчого провадження №59535598 від 12.07.2019р. ним отримано наприкінці листопада 2019 року.

З метою з`ясування обставин щодо набрання законної сили постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя №334/788/18 від 12.12.2018р., на виконання якої і було відкрито виконавче провадження №59535598, ОСОБА_1 23.12.2019р. звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя із заявою про отримання копій судових рішень по справі №334/788/18 з відмітками про набрання ними законної сили.

Вищезазначені постанови суду позивачем було отримано 04.01.2020р., та саме за наслідками дослідження отриманих документів ним було встановлено, що постанова Ленінського районного суду м. Запоріжжя №334/788/18 від 12.12.2018р. вступила в закону силу не 25.03.2019р., як було зазначено державним виконавцем у постанові про відкриття провадження №59535598 від 12.07.2019р., а 07.02.2020р., що свідчить про пропуск Дніпровською митницею строку пред`явлення до виконання постанови Ленінського районного суду м.Запоріжжя по справі №334/788/18.

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 стверджує, що про порушення своїх прав прийняттям державним виконавцем постанови від 12.07.2019 року про відкриття виконавчого провадження він дізнався 04.01.2020р.

З матеріалів справи вбачається, що 14.01.2020р. ОСОБА_1 звернувся до Савранського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) із вимогою закрити виконавче провадження. Однак, листом від 05.02.2020р. №47-983 відповідач відмовив у задоволенні його заяви, що і слугувало підставою звернення позивача до суду 19.02.2020р.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість таких доводів позивача виходячи з наступного.

По-перше, матеріалами справи підтверджено, що копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.07.2019р. позивачем отримано 23.07.2019р., а не наприкінці листопада 2019 року, як про це стверджує ОСОБА_1 .

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №376 не є беззаперечним доказом направлення на його адресу саме спірної постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанції позивачем не надано жодного доказу отримання відповідним поштовим відправленням будь-яких матеріалів по інших виконавчих провадженнях, в яких позивач має статус боржника.

По-друге, як стверджує позивач, оскаржувану постанову відповідача ним отримано наприкінці листопада 2019 року, однак до Ленінського районного суду м.Запоріжжя із заявою про отримання копій судових рішень по справі №334/788/18 ОСОБА_1 звернувся лише 23.12.2019р. Будь-яких пояснень з приводу того, чому відповідне звернення ОСОБА_1 направлено до Ленінського районного суду м.Запоріжжя через місяць з дня отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження апелянт не надає.

По-третє, навіть врахувавши, що про порушення своїх прав прийнятою 12.07.2019р. державним виконавцем постановою про відкриття виконавчого провадження, ОСОБА_1 дізнався 04.01.2020р. при отриманні ним з Ленінського районного суду м.Запоріжжя копій судових рішень по справі №334/788/18, позов до суду першої інстанції про скасування вказаної постанови позивачем подано 19.02.2020р., тобто з пропуском десятиденного строку, передбаченого ч.2 ст.287 КАС України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звернення ОСОБА_1 14.01.2020р. до Савранського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) із вимогою закрити виконавче провадження не може вважатися досудовим порядком вирішення спору, оскільки зі змісту статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що досудове урегулювання спору для стягувача та інших учасників виконавчого провадження можливе шляхом саме оскарження рішень, дій або бездіяльність державного виконавця до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Водночас, для боржника у виконавчому провадженні такої можливості законодавством не передбачено.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, жодним нормативно правовим актом не встановлено обов`язковості досудового урегулювання спорів для категорії адміністративних справ, віднесених законодавцем до категорії термінових у параграфі 2 Глави 11 Розділу 2 КАС України. Положеннями КАС України не передбачено також можливості у разі вчинення до звернення до суду зазначених позивачем дій (надіслання учасником справи запитів до суду та клопотань про закриття виконавчого провадження до органу, що виконує рішення), продовжити або призупинити перебіг строків звернення до суду, або визнавати їх поважними причинами пропуску строку звернення до суду.

Законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем пропущено строк звернення до суду, встановлений статтею 287 КАС України, та не зазначено наявності поважних причин, які могли б бути підставою для його поновлення. А відтак, судом першої інстанції обґрунтовано застосовано наслідки пропуску строку звернення до суду, встановленні п.8 ч.1 ст.240 КАС України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду не спростовують.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 122, 287, 308, 311, 312, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя Бойко А.В.
Судді Єщенко О.В. Федусик А.Г.