Справа № 240/3326/20
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2020-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
10 липня 2020 року м. Житомир справа № 240/3326/20
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Семенюка М.М.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправними та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 22.10.2019 щодо припинення виплати їй пенсії за вислугу років, призначеної на підставі її заяви від 25.07.2019 відповідно ст. 86 Закону України "Про прокуратуру";
- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області поновити виплату їй щомісячної пенсії за вислугу років, призначеної на підставі моєї заяви від 25.07.2019 відповідно ст. 86 Закону України "Про прокуратуру", а також здійснити виплату усієї суми заборгованості.
В обґрунтування позову зазначає, що відповідачем при прийнятті рішення про призначення пенсії наявність необхідного стажу, що дає право на пенсію відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру", не заперечувалось; передбачених законом підстав для припинення нарахування і виплати призначеної пенсії у відповідача не було.
Пунктом 3 Розділу VI КАС України продовжено процесуальні строки щодо подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, розгляду адміністративної справи на строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), установленого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України та постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 з 22 травня 2020 р. до 31 липня 2020 р. на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211.
Ухвалою від 16.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач подав відзив на позовну заяву (а.с. 33-35), в якому просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що у позивача відсутній необхідний стаж роботи на посадах прокурорів 14 років та загального стажу за вислугу років - 24 роки, якіб давали йому право на отримання пенсії відповідно до Закону України "Про прокуратуру".
Ухвалою від 10.06.2020 позовну заяву призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи.
В судовому засіданні:
- позивач позов підтримав;
- представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
За згодою учасників справи суд перейшов до розгляду справи у письмовому провадженні.
Проаналізувавши та оцінивши досліджені по справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, на підставі її заяви позивач від 25.07.2019 (а.с. 50-51) про призначення пенсії за вислугою років прокурорів, рішенням відповідача від 30.08.2019 (а.с. 48-49) ОСОБА_1 була призначена пенсія з 25.07.2019 з розрахунку страхового стажу 27 років 6 місяців 10 днів.
22.10.2019 відповідачем було прийнято рішення "Про припинення виплати пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру"" (а.с.55-56) з тих підстав, що оскільки ОСОБА_1 станом на дату звернення 25.07.2019 не має стажу 24 роки, що дає право на пенсію за вислугу років, та стажу на посаді прокурора 14 років, то заявника відсутнє право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону. У вказаному рішенні зазначено, що за наявними документами страховий стаж ОСОБА_1 становить 27 років 06 місяців 10 днів, стаж, що дає право на вислугу років становить 16 років 08 місяці 14 днів, у тому числі роботи на посаді прокурора становить 07 років 01 місяців 25 днів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
З листа-відмови вбачається, що однією з підстав для припинення виплати пенсії є те, що стаж роботи на посаді прокурора становить 07 років 01 місяців 25 днів, замість 14 років належних.
Суд не погоджується з даним твердженням, виходячи з наступного.
Спірні правовідносини регулюються законом України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII в редакції, що діяла станом на 25.07.2019 (далі - Закон № 1697-VII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Згідно ч. 1 ст. 86 Закон № 1697-VII, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:
з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років.
Відповідно до ч. 6 ст. 86 Закону № 1697-VII, до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів;
слідчими, суддями;
на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою;
у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання;
на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України;
на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури;
військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання;
відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.
Підпунктом 1 пункту 3 ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ Закону № 1697-VII, який набрав чинності 15.07.2015, визнано такими, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом Закон України "Про прокуратуру" (Відомості Верховної Ради України, 1991 р., № 53, ст. 793, № 50, ст. 474; 1995 р., № 11, ст. 71, № 34, ст. 268; 2001 р., № 9, ст. 38, № 44, ст. 233; 2002 р., № 17, ст. 117, ст. 125; 2003 р., № 29, ст. 233, № 30, ст. 247; 2004 р., № 8, ст. 66; 2005 р., № 2, ст. 32, № 6, ст. 132, № 11, ст. 198; 2006 р., № 1, ст. 18, № 19-20, ст. 156; 2007 р., № 7-8, ст. 66, № 33, ст. 442; 2008 р., №№ 5-8, ст. 78, № 48, ст. 357; 2010 р., № 37, ст. 497, №№ 41-45, ст. 529; 2011 р., № 23, ст. 160, № 30, ст. 279; 2012 р., № 12-13, ст. 82; 2013 р., № 14, ст. 89, № 21, ст. 208, № 37, ст. 490, № 39, ст. 517; 2014 р., № 11, ст.132, № 17, ст. 593, № 20-21, ст. 745, № 22, ст. 816; із змінами, внесеними Законом України від 14 серпня 2014 року № 1642-VII), крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п`ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року
Відповідно до ч. 6 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-XII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону.
Як вбачається з ч. 1 ст. 56 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-XII, під поняттям "прокурор" у статті 50-1 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України, перший заступник, заступники Генерального прокурора України, їх старші помічники та помічники, прокурори Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, спеціалізованих прокуратур (на правах обласних), їх перші заступники, заступники, міжрайонні прокурори, прокурори міст, районів, районів у містах та прирівняних до них спеціалізованих прокуратур, їх перші заступники і заступники, начальники головних управлінь, управлінь, відділів прокуратур, їх перші заступники, заступники, старші прокурори та прокурори прокуратур усіх рівнів, які діють у межах своєї компетенції.
Таким чином, до стажу роботи на посадах прокурорів, який дає право на призначення пенсії позивачу, має зараховуватись крім стажу роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 Закону № 1697-VII, також і стаж роботи до набрання чинності Закону № 1697-VII на посадах, які ч. 1 ст. 56 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-XII віднесені під поняття "прокурор".
Суд звертає увагу що до посад прокурора (прокурорських посад) ні Закон України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-XII, ні Закону № 1697-VII не відносить посади помічника прокурора міста, на якій позивач працювала, згідно трудової книжки (а.с.29) в період з 13.11.2002 по 31.05.2012.
Тобто доводи відповідача, що ОСОБА_1 станом на 25.07.2019 і на момент прийняття спірного рішення не мала стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років підтверджуються матеріалами справи і відповідають вищевказаному законодавству.
Також, підставою для припинення виплати пенсії є те, що вислуга років позивача станом на 25.07.2019 становила 16 років 06 місяців 14 днів, замість належних 24 років.
Суд погоджується з твердженням відповідача, що станом на 25.07.2019 позивач не мала вислуги років, яка дає їй право на пенсійне забезпечення за вислугу років виходячи з наступного.
У вислугу років, який дає право на пенсію за ст. 86 Закону № 1697-VII і в даному випадку повинна бути не менше 24 років, зараховують визначені ч. 6 вказаної статті періоди.
В матеріалах справи міститься трудова книжка та пенсійна справа позивача (а.с. 23-30; 49, 53), з якої вбачається наступне: з 01.09.1990 по 30.06.1995 - навчання в Хабаровському інституті народного господарства по спеціальності "Фінанси та кредит"; з 06.07.1995 по 04.04.1998 - робота в "Отделе образования администрации Ягоднинского района" (мовою оригіналу) на посадах спеціаліста, економіста, заступника завідуючого по фінансам та економіці; з 06.04.1998 по 28.06.1999 - робота в "Администрации Ягоднинского района Магаданской области" (мовою оригіналу) на посаді спеціаліста; з 02.07.1999 по 12.10.1999 - робота в "Ягоднинском филиале центра технического обслуживания кассовых аппаратов и оргтехники "Континент-тех-сервис" (мовою оригіналу) на посаді головного бухгалтера; з 14.10.1999 по 22.12.1999 - робота в "Ягоднинское ремонтно-техническое предприятие Магаданская область" ( мовою оригіналу) бухгалтера-економіста; з 19.06.2000 по 02.07.2002 - робота в "Инспекции Министерства РФ по налогам и сборам по Ягоднинскому району Магаданской области" (мовою оригіналу); з 13.11.2002 по теперішній час в органах прокуратури.
Вищевказані періоди роботи та навчання свідчать про те, що станом на 25.07.2019 і на момент прийняття спірного рішення позивач не мала, відповідно до приписів ч. 6 ст. 86 Закону № 1697-VII, вислуги років не менше 24 років.
Судом також не встановлено обставин, які давали б право на призначення пенсії позивачу за ч. 5 ст. 86 Закону № 1697-VII.
Таким чином позивач не мала з 25.07.2019 права на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі ст. 86 Закону № 1697-VII і пенсія їй була призначена незаконно.
Згідно ч. 1 ст. 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;
3) у разі смерті пенсіонера;
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;
5) в інших випадках, передбачених законом.
Враховуючи, що відповідно до діючого законодавства пенсія повинна виплачуватись особам, які мають право на пенсійне забезпечення, то відсутність такого права, на переконання суду, є тим випадком, передбаченим законом, коли за рішенням територіального органу Пенсійного фонду виплата незаконно призначеної пенсії повинна бути припинена.
Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідач, прийнявши рішення "Про припинення виплати пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру"", діяв з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, а тому в задоволенні позову належить відмовити.
На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням п. 3 Розділу VI КАС України.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Семенюк