Справа № 420/3973/20
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2020-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3973/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Самойлюк Г.П.

при секретарі: Казарян С.Б.

сторін:

позивач: ОСОБА_1 (представник за ордером)

відповідач: Аветюк С.В. (представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (65044, Одеська обл., місто Одеса, вул. Семінарська, буд. 5; ) про визнання незаконними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску № Ф- від 26.05.2020р. та рішень про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №№ , від 26.02.2020р., зобов`язання здійснити коригування відомостей в інтегрованій картці платника податків, -

На підставі ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 06 липня 2020 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (далі ГУ ДПС в Одеській області), в якій позивач, уточнивши позовні вимоги (вх. № 21661/20 від 05.06.2020р.), просить:

визнати незаконними та скасувати:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску № Ф- від 26.05.2020р. на загальну суму 57704,68 грн. (42947,96 грн. та 14756,72 грн.);

- рішення № від 26.02.2020р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 12884,39 грн.;

- рішення № від 26.02.2020р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 7378,36 грн.;

зобов`язати ГУ ДПС в Одеській області (ЄДРПОУ - 43142370) здійснити коригування відомостей в інтегрованій картці платника податку - ФОП ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), шляхом зменшення суми податкового боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в загальній сумі 57704,68 грн., а саме: від підприємницької діяльності в сумі 42947,96 грн. за 2017р. та з сум заробітної плати найманих осіб в 2017-2018 роках в сумі 14756,72 грн. (4928,00 2017 рік + 9828,72 2018 рік) та штрафних санкцій на загальну суму 20262,75 грн. (12884,39 грн. та 7378,36 грн.).

В обґрунтування позовних вимог зазначено про порушення відповідачем права позивача бути присутньою під час розгляду її заперечень до акту перевірки, що з урахуванням правової позиції Верховгого Суду, висловленої у постановах від 12.06.2019р. у справі № 813/3415/18, від 05.08.2019р. у справі № 7114/274/17, є самостійною підставою для скасування усіх рішень, прийнятих на підставі такого акту. Враховуючи, що відповідачем порушено строк розгляду скарги позивача, з урахуванням приписів абз. 7 ч.4 ст. 25 Закону Україи «Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», остання вважається задоволеною повністю на користь позивача. Крім того, позивач, посилаючись на правову позицію Верховного Суду (постанови від 26.09.2018р. у справі №822/723/17, від 24.10.2019р. у справі № 160/8664/18), зазначив щодо незаконності визнання трудовими відносинами робіт, які виконуються на підставі цивільно-правових угод. У зв`язку з зазначеним вказано про відсутність факту використання позивачем праці двох неоформлених працівників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у 2017-2018р.р., що були офіційно працевлаштовані в іншого підприємця та здавали готівку-виручку до банку на виконання цивільно-правової угоди. Крім того, зазначено, що посадовими особами податкового органу безпідставно не враховано наявності виписаних зі складу в аптечні пункти для реалізації товару накладних, які є підтвердженням факту походження та придбання товару та відповідно підтвердженням витрат.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №20955/20 від 01.06.2020р.), в якому в обґрунтування правової позиції, зокрема, зазначено про відсутність процедурних порушень при проведені перевірки, на які посилається позивач, враховуючи, що останнього про рогляд скарги повідомлено з дотриманням приписів п. 86.7 ст. 86, п. 42.2 ст. 42 ПК України. Під час перевірки ФОП ОСОБА_2 встановлено наявність найманих працівників, трудові відносини з якими не оформлені відповідно до чинного законодавства, повідомлення про прийняття працівників на роботу до податкових органів не надані. Зокрема, перевіркою встановлено використання праці найманих працівників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без дотримання вимог ст.ст. 21, 24, 26, 94 КЗпП України. В порушення постанови КМУ «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» №413 від 17.06.2015р., позивачем не повідомлено територіальні органи ДПС за місцем обліку. ФОП ОСОБА_2 не утримувала та не перераховувала до бюджету податок на доходи фізичних осіб всього в сумі 12073,68 грн. із сум заробітної плати найманих осіб, що є порушенням п.168.1.1, 168.1.2 ст. 168, ст. 171, пп. «а» п. 176.2 ст. 176 ПК України. У порушення п. 1 та 4 ч.2 ст. 6 та п.2 ч.1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» позивач внаслідок неправильного визначення чистого доходу (бази нарахуваня ЄСВ) у звітності про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017р. занижено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від підприємницької діяльності в сумі 42947,96 грн. за 2017р. У порушення п.1 та п.4 ч. 2 ст. 6 та п.2 ч.1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» позивачем занижено єдиний внесок з сум заробітної плати найманих осіб.

Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду від 18.05.2020р. відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження (з викликом сторін); призначено судове засідання по справі на 16.06.2020 р.

Ухвалою суду від 16.06.2020 р., яка занесена до протоколу засідання, судове засідання відкладено на 06.07.2020 р.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

У відкритому судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ГУ ДПС в Одеській області на підставі п. 77.1 ст. 77 гл. 8 ПК України, відповідно до направлення № 1614/33-04 від 19.11.2019р. та наказу № 1028 від 18.10.2019р., виданих ГУ ДПС в Одеській області, та плану-графіка проведення планових виїзних перевірок фізичних осіб-підприємців на 2019р. проведено планову документальну виїзну перевірку ФОП ОСОБА_5 . ОСОБА_6 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016р. по 31.12.2018р. та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за період 01.01.2016р. по 31.12.2018р.

За результатами проведеної перевірки складено акт № 663/15-32-33-04/ від 24.12.2019р. (т.1, а.с. 17-69), відповідно до висновків якого встановлено порушення:

п. 44.3 ст. 44 ПК України, незабезпечення зберігання первинних облікових документів;

п. 177.2, п. 177.3, п.177.4, п.177.10 ст. 177 ПК України, п.6 ст. 128 ГК України, неналежне ведення книги обліку доходів і витрат, включення до декларації про майновий стан і доходт перекручених даних;

п. 177.2 та п.177.4 ст. 177 ПК України, занижено податок на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності в сумі 35197,11 грн.;

ст.ст. 3, 21, 24, 26, 94 КЗпП України;

вимог постанови КМУ №413 від 17.06.2015р. в частині неподання до органів ДПС «Повідомлення про прийняття працівників на роботу»;

пп.168.1.1, 168.1.2, п.168.1 ст. 168, ст. 171, пп. «а» п. 176.2 ст. 176 ПК України, не утримував та не нараховував до бюджету податок на доходи фізичних осіб всього у сумі 12073,70 грн. із сум заробітної плати найманих осіб;

п. 51.1 ст. 51, пп. «а» п.176.2 ст. 176 ПК України, в податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку Форма №1 ДФ не відображено інформацію про всіх найманих осіб за період з 3 кварталу 2017 р. по 4 квартал 2018р.;

п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір від підприємницької діяльності в сумі 2933,09 грн. та військовий збір із суми заробітної плати найманих осіб в сумі 1006,14 грн.;

п.1 та п.4 ч. 2 ст. 6 та п.2 ч.1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», занижено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від підприємницької діяльності в сумі 42947,96 грн.;

п.4 ч.2 ст. 6, п.1 ч.1 ст. 7, абз. 1 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» занижено єдиний внесок із сум заробітної плати найманих осіб в сумі 14756,72 грн.;

п.12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», порушення порядку обліку товарних запасів підприємця (неоприбуткування придбаного товару для подальшої реалізації) на загальну суму 186176,03 грн.

11.02.2020р. позивачем подано до ГУ ДПС в Одеській області заперечення на вищезазначений акт перевірки (т.1, а.с. 71-77), за результатами розгляду яких відповідачем у листі від 20.02.2020р. (вих. №3083/Ш/15-32-33-04-09) повідомлено про залишення висновку акта перевірки без змін (т.1, а.с. 81-90).

26.02.2020р. ГУ ДПС в Одеській області відповідно до ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на підставі акта перевірки № 663/15-32-33-04/ від 24.12.2019р., з урахуванням відповіді від 20.02.2020р. (вих. №3083/Ш/15-32-33-04-09) винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-, якою зобов`язано позивача сплатити заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 57704,68 грн. (т.1, а.с. 91).

26.02.2020 р. ГУ ДПС в Одеській області у зв`язку з порушенням п.4 ч.2 ст. 6, п.1 ч.1 ст. 7, абз. 1 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача на підставі п.3 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застосовано штрафні санкції на суму 7378,36 грн. (т.1, а.с. 92).

26.02.2020 р. ГУ ДПС в Одеській області у зв`язку з порушенням п.1 та п.4 ч. 2 ст. 6 та п.2 ч.1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача на підставі п.3 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застосовано штрафні санкції на суму 12884,39 грн. (т.1, а.с. 93).

Не погодившись з прийнятими за наслідками перевірки, зокрема, вищезазначеними рішеннями, позивач направив до Державної податкової служби України скаргу від 11.03.2020р. (т.1, а.с. 96-107), яку рішенням Державної податкової служби України від 15.04.2020р. (вих. № 13488/6199-00-08060106) вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 26.02.2020р. скасовано та визнано відкликаною з моменту її прийняття у зв`язку з ти, що остання сформована не за встановленою формою, рішення №№ , від 26.02.2020р. залишено без змін. При цьому зобов`язано ГУ ДПС в Одеській області сформувати та направити нову вимогу на відповідну суму донарахованого єдиного внеску (т.1, а.с. 109-112).

26.05.2020р. ГУ ДПС в Одеській області відповідно до ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на підставі акта перевірки № 663/15-32-33-04/ від 24.12.2019р., з урахуванням відповіді від 20.02.2020р. (вих. №3083/Ш/15-32-33-04-09) винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- , якою зобов`язано позивача сплатити заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 57704,68 грн. (т.3, а.с. 34).

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI) визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) (абз. 3 п.1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI).

Згідно п.1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний подавати звітність та сплачувати до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Згідно положень п.1 ч.1 ст. 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

За приписами п.2 ч.1 ст. 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Згідно ч. 5 ст. 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

За змістом ч. 2 ст. 9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску податковими органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (ч. 3 ст. 9 Закону № 2464-VI).

Згідно абз. 1 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Згідно ч. 10 ст.9 Закону № 2464-VI днем сплати єдиного внеску вважається:

1) у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки податкового органу - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок податкового органу;

2) у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі;

3) у разі сплати єдиного внеску в іноземній валюті - день надходження коштів на відповідні рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ч. 12 ст. 9 Закону № 2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 1 Закону № 2464-VI недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною 4 ст. 25 Закону № 2464-VI передбачено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до п. 4 розділу ІV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015р. (далі Інструкція №449), вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Згідно п.3 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Відповідно до пп. 3 п. 2 розділу VII Інструкції №449, за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску до 01 січня 2015 року накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми, а після 01 січня 2015 року - 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за формою згідно з додатком 13 до цієї Інструкції.

Підставою для прийняття відповідного рішення є акт перевірки платника єдиного внеску.

За приписами п. 86.7 ст. 86 ПК України, у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.

У разі якщо платник податків виявив бажання брати участь у розгляді його заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів, зазначивши про це в запереченні та/або листі про надання додаткових документів у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний повідомити такому платнику податків про місце і час проведення такого розгляду. Таке повідомлення надсилається платнику податків не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від нього заперечень та/або листа про надання додаткових документів у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, але не пізніше ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду. Повідомлення має бути надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

За приписами ст. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 11.02.2020р. позивачем подано до ГУ ДПС в Одеській області заперечення на акт перевірки (т.1, а.с. 71-77).

13.02.2020р. ГУ ДПС в Одеській області рекомендованим листом з повідомленням про вручення (штрих-кодовий ідентифікатор 708) направлено на адресу ФОП ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) повідомлення про розгляд заперечення на акт перевірки від 12.02.2020р. (вих. № 2515/Ш/15-32-33-04-09) на 19.02.2020р. (т.1, а.с. 78-79).

Таким чином, відповідач на виконання вимог п. 86.7 ст. 86, п. 42.2 ст. 42 ПК України надіслав позивачу повідомлення про місце і час проведення розгляду заперечень до акта перевірки за адресою (місцезнаходженням) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду. Проте не дотримав вимоги абз. 2 п. 86.7 ст. 86 ПК України у частині надіслання платнику податків такого повідомлення не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від нього заперечень, оскільки його надіслано через два дні з дня отримання заперечень (заперечення отримано 11.02.2020р., повідомлення надіслано 13.02.2020р.).

Згідно акта перевірки, відповідачем встановлено використання ФОП ОСОБА_2 праці найманих працівників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без дотримання ст.ст. 21, 24, 26, 94 КЗпП України, зокрема не оформлення належним чином трудових відносин з фізичними особами.

Так, з наданої до перевірки банківської виписки по рахунку № НОМЕР_2 відповідачем встановлено використання ФОП ОСОБА_2 праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин, а саме: фізичної особи ОСОБА_3 у періоді з липня 2017р. по вересень 2017р. та фізичної особи ОСОБА_4 у період з вересня 2017р. по грудень 2018р.

За твердженням податкового органу, зазначені фізичні особи залучалися ФОП ОСОБА_2 до виконання трудових функцій по внесенню на банківський рахунок № НОМЕР_2 готівкових коштів з призначенням «надходження торгівельної виручки від продажу товарів через ОСОБА_4 ОСОБА_2 ФОП». Згідно банківських квитанцій по зазначених операціях платником є та отримувачем є ФОП ОСОБА_2 через ОСОБА_4 або ОСОБА_3 .

При цьому, відповідач вказав, що згідно наданого до перевірки трудового договору від 01.10.2014р., ОСОБА_3 працювала у ФОП ОСОБА_2 головним бухгалтером та була звільнена 21.12.2016р.

Згідно даних ІС «Податковий блок» ФОП ОСОБА_2 у періоді, що перевірявся, не відображала інформацію про найманих осіб ОСОБА_3 у періоді з липня 2017р. по вересень 2017р. та ОСОБА_4 у періоді з вересня 2017р. по гудень 2018р. у повідомленнях про прийняття працівника на роботу, податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма 1 ДФ), звітності про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів ДПС не надавались, доходи на користь найманих осіб не нараховувались та до бюджету не сплачувались.

Так, згідно приписів ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

За змістом ч.3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 26 КЗпП України в період випробування на працівників поширюється законодавство про працю.

За приписами ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її териоріальним органам про прийняття працівника на роботу» № 413 від від 17.06.2015 р., повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації) до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів:

засобами електронного зв`язку з використанням кваліфікованого електронного підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронних довірчих послуг;

на паперових носіях разом з копією в електронній формі;

на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Визначальним для вирішення спірних правовідносин у цій справі є наявність ознак трудових правовідносин між ФОП ОСОБА_2 та фізичними особами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Слід зазначити, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Судом встановлено, що 01.01.2015р. між ФОП ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_2 укладено договір про співробітництво, предметом якого є взаємодія та співробітництво сторін договору з метою активізації та збільшення обсягу продажу фармацевтичник та лікарських зсобів та послуг кожної із сторін окремо, розширення сфер діяльності сторін, підвищення господарської та економічної ефективності їх діяльності (т.1, а.с. 118).

Згідно п. 1.2 вказаного договору, сторони зобов`язуються на безоплатній основі надавати один одному:

інформаційну підтримку щодо товарів та послуг у сфері продажу фармацевтичних та лікарських засобів;

надавати інформаційні бази, програмні продукти, поточну інформацію щодо товарів та послуг у сфері фармацевтичних та лікарських засобів для спільного користування та обміну; щоденної здачі виручки в банківські установи;

допомогу в веденні податкового та бухгалтерського обліку, подачі податкової звітності.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у 2017-2018р.р. були офіційно працевлаштовані в іншого підприємця (ФОП ОСОБА_7 та здавали готівку-виручку ФОП ОСОБА_2 до банку на виконання цивільно-правової угоди (договір про співробітництво від 01.01.2015р., укладений між ФОП ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_2 ).

На підтвердження факту офіційного працевлаштування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у ФОП ОСОБА_7 у 2017-2018р.р., позивачем надано копії: заяв, трудових договорів наказів, роздруківок ОК-5 та ін. (т.1, а.с. 119-142).

Згідно матеріалів справи у періоді з 01.01.2016р. по 31.03.2017р. ФОП ОСОБА_2 перебувала на спрощеній системі оподаткування згідно глави 1 розділу XIV ПК України.

У період з 01.04.2017р. по 31.12.2018р. ФОП ОСОБА_2 перебувала на загальній системі оподатківання на підставі ст. 177 ПК України

За змістом акта перевірки, перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 22 %, встановлено розбіжності, а саме встановлено відхилення на суму (+) 42947,96 грн., з урахуванням чого відповідачем зроблено висновок про порушення позивачем п.1 та п.4 ч. 2 ст. 6 та п.2 ч.1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», внаслідок неправильного визначення чистого доходу (бази нарахування ЄСВ) у звітності про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017р., що призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 42947,96 грн. за 2017р.

В акті перевірки зафіксовано, що згідно наявних під час перевірки документів було встановлено, що: до складу витрат, пов`язаних з придбанням товарів (робіт, послуг) графи 6 книги обліку доходів та витрат №159 ФОП ОСОБА_2 включено податок на додану вартість (детальний аналіз наведено у додатку №1 до акту перевірки); до графи 6 (сума витрат, пов`язаних з придбанням товарів, робіт та послуг) книги обліку доходів та витрат №159 ОСОБА_2 відносила витрати по товарним накладним, які були відсутні під час перевірки; деякі накладні декілька разів віднесено (витрати подвоєно); встановлено випадки невідповідності (завищення) зазначених витрат у книзі даним наявних під час перевірки товарних накладних (детальний аналіз наведено у додатку №1 до акту перевірки).

З урахуванням зазначених висновків, відповідачем донараховано позивачу єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від підприємницької діяльності в сумі 42947,96 грн. за 2017р. та з цієї суми застосовано штрафні санкціі у сумі 12884,39 грн.

Щодо висновку про включення до складу витрат податку на додану вартість позивач зазначила, що дійсно така помилка була, проте остання призвела не до зменшення доходу, а до його збільшення, тому, що так само податок на додану вартість включався і до складу доходу у періоді, який перевірявся, що в результаті призвело не до заниження податку, а до його завищення, про що взагалі не було зазначено у акті перевірки. Відповідач зазначеного не спростовував та протилежного не підтверджував належними та допустимими доказами.

Щодо тверджень про відсутність документів, які підтверджують наявність витрат, пов`язаних з придбанням товарів, що відображено в додатку №1 до акту перевірки, позивач пояснив, що посадовими особами податкового органу безпідставно не було прийнято до уваги витрат на придбання лікарських засобів, які реалізовувалися в аптеках позивача, які були придбані під час перебування позивача на спрощеній системі оподаткування у першому кварталі 2017р., а реалізовані вже коли позивач перейшла на загальну систему оподаткування у другому та третьому кварталах 2017 року.

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб-підприємців передбачено ст. 177 ПК України.

За приписами п. 177.2 ст. 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4 ст. 177 ПК України визначено перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів.

Позивач акцентував увагу на тому, що посадовими особами податкового органу безпідставно не враховано наявності виписаних зі складу в аптечні пункти для реалізації товару накладних, які є підтвердженням факту походження та придбання товару та відповідно підтвердженням витрат. Враховуючи, що позивач здійснює свою діяльність з роздрібної торгівлі лікарськими засобами, які не можна продавати без наявності документів, що підтверджують їх походження (сертифікації), що у свою чергу обумовлює необхідність наявності документів (накладних) на їх придбання, які і є підтвердженням витрат.

При переході на загальну систему оподаткування фізична особа-підприємець має право враховувати суму витрат, яка безпосередньо пов`язана з отриманням доходу, незалежно від того на якій системі оподаткування вони були фактично понесені.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав до суду засвідчені копії книги обліку доходів і витрат, накладних на видачу зі складу та накладних на придбання, видаткових накладних тощо (т.1, а.с. 144-242; т.2, а.с. 1- 244).

З урахуванням викладеного, оскільки твердження податкового органу про те, що правовідносини позивача з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 містять ознаки трудових відносин є необґрунтованимими, недоведення відповідачем факту заниження позивачем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 42947,96 грн. за 2017р. , висновки податкового органу про порушення позивачем п.1 та п.4 ч. 2 ст. 6 та п.2 ч.1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в зв`язку з чим занижено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від підприємницької діяльності в сумі 42947,96 грн.; п.4 ч.2 ст. 6, п.1 ч.1 ст. 7, абз. 1 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в зв`язку з чим занижено єдиний внесок із сум заробітної плати найманих осіб в сумі 14756,72 грн. не знайшли підтвердження під час судового розгляду.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску № Ф- від 26.05.2020р. та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №№ , від 26.02.2020р. є протиправними та підлягають скасуванню.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання ГУ ДПС в Одеській області здійснити коригування відомостей в інтегрованій картці платника податку, суд вважає їх обгрунтованими та такими, що підлягають задвооленню, виходячи з наступного.

Так, організацію діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) визначає Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України №422 від 07.04.2016 р. (далі - Порядок №422).

Пунктом 3 розділу І Порядку №422 визначено, що оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС.

У розділі VII Порядку №422 визначений механізм перенесення до ІКП результатів адміністративного та/або судового оскарження рішень органів ДФС та методи контролю достовірності відповідних показників.

Аналіз положень Порядку свідчить, що відображення податковим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально - правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, відповідно належним способом захисту порушеного права товариства є вимога про зобов`язання відповідача здійснити дії по відображенню/коригуванню у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2018р. №816/2042/16, від 26.02.2019 р. у справі №805/4374/15-а.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи висновки суду про задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з ГУ ДПС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ФОП ОСОБА_2 судового збору у розмірі 2942,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (65044, Одеська обл., місто Одеса, вул. Семінарська, буд. 5; ) про визнання незаконними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску № Ф- від 26.05.2020р. та рішень про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №№ , від 26.02.2020р., зобов`язання здійснити коригування відомостей в інтегрованій картці платника податків, - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску № Ф- від 26.05.2020р.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС в Одеській області № від 26.02.2020р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 12884,39 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС в Одеській області рішення № від 26.02.2020р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 7378,36 грн.

Зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області здійснити коригування відомостей в інтегрованій картці платника податку - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), шляхом зменшення суми податкового боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в загальній сумі 57704,68 грн., а саме: від підприємницької діяльності в сумі 42947,96 грн. за 2017р. та з сум заробітної плати найманих осіб в 2017-2018 роках в сумі 14756,72 грн. (4928,00 2017 рік + 9828,72 2018 рік) та штрафних санкцій на загальну суму 20262,75 грн. (12884,39 грн. та 7378,36 грн.).

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області (65044, Одеська обл., місто Одеса, вул. Семінарська, буд. 5; ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 2942,80 грн. (дві тисячі дев`ятсот сорок дві гривні 80 коп.).

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст виготовлено та підписано 10.07.2020р.

Суддя: Г.П. Самойлюк

.