Справа № 824/717/16-а
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2020-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року

м. Київ

справа № 824/717/16-а

адміністративне провадження № К/9901/40526/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т. М.,

суддів: Бившевої Л. І., Хохуляка В. В.,

розглянувши у судовому засіданні без повідомлення сторін касаційну скаргу підприємства «Дім» Чернівецького обласного товариства інвалідів «Мир та добробут інвалідів» на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду (головуючий суддя - Загороднюк А. Г., судді: Драчук Т. О., Полотнянко Ю. П.) від 14 червня 2017 року у справі № 824/717/16 за позовом підприємства «Дім» Чернівецького обласного товариства інвалідів «Мир та добробут інвалідів» до Чернівецької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України в Чернівецькій області про зобов`язання вчинити дії та стягнення пені,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року підприємство «Дім» Чернівецького обласного товариства інвалідів «Мир та добробут інвалідів» звернулося до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Чернівецької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області (далі - Чернівецька ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області), Головного управління Державної казначейської служби України в Чернівецькій області (далі - ГУ Держказначейства в Чернівецькій області), у якому просило:

- зобов`язати Чернівецьку ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області виконати вимоги п. 200.15 ст. 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України) щодо надання органу казначейства висновку про відшкодування з Державного бюджету України суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на суму 90 738,00 грн (по декларації за вересень 2009 року);

- стягнути з Державного бюджету України на користь позивача пеню у розмірі 52 850,42 грн (40 751,98 грн пеня за несвоєчасне відшкодування суми ПДВ по деклараціях за квітень, вересень та жовтень 2009 року та 12 098,44 грн пеня за несвоєчасне відшкодування суми ПДВ по декларації за квітень 2015 року).

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2016 року позов задоволено.

Приймаючи таке судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Вищим адміністративним судом України у справі № 2а-2470/10/2470 перевірялася законність зменшення суми бюджетного відшкодування на суму 90 738,00 грн на підставі податкових повідомлень-рішень форми «В1» від 29 грудня 2009 року № /0, від 27 січня 2010 року № /1, від 18 лютого 2010 року № /2, які постановою Вищого адміністративного суду України від 17 лютого 2016 року були скасовані, а тому у позивача існує право на відшкодування з Державного бюджету України суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість по декларації за вересень 2009 року у розмірі 90 738,00 грн. Крім того, матеріалами справи доведено порушення контролюючим органом обов`язків, покладених на нього п. 200.15 ст. 200 ПК України, та наявність у позивача права на відшкодування пені у зв`язку з порушенням відповідачем строків відшкодування такої заборгованості.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року апеляційну скаргу Чернівецької ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області задоволено частково. Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2017 року скасовано та прийнято нову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовну вимогу щодо відшкодування сум з податку на додану вартість за вересень 2009 року на суму 90 738,00 грн виконати неможливо, оскільки податкові повідомлення-рішення форми «В1» від 29 грудня 2009 року № /0, від 27 січня 2010 року № /1, від 18 лютого 2010 року № /2 є недійсними на підставі податкового повідомлення-рішення від 30 квітня 2010 року № /3.

Не погодившись із вказаним вище судовим рішенням, підприємство «Дім» Чернівецького обласного товариства інвалідів «Мир та добробут інвалідів» подало до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, у якій просила скасувати постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

На обґрунтування касаційної скарги підприємство стверджує, що постановою Вищого адміністративного суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 2а-2470/10/2470 скасовані усі без виключення податкові повідомлення-рішення, якими було зменшено позивачу суму бюджетного відшкодування на загальну суму 226 052,00 грн по деклараціях за квітень, вересень та жовтень 2009 року, однак податковим органом було лише частково перераховано суми бюджетної заборгованості у розмірі 135 334,00 грн (47 781,00 грн за квітень 2009 року та 87 553,00 грн за жовтень 2009 року). Також, скаржник зазначає, що на підставі постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року по справі № 824/2311/15 стягнуто з Державного бюджету суму заборгованості з бюджетного відшкодування 77 083,00 грн та пеню - 6 707,75 грн (за період з 01 серпня по 11 листопада 2015 року), проте вказану суму відповідачем фактично було відшкодовано лише 15 червня 2016 року, що є підставою для нарахування пені згідно п. 200.23 ст. 200 ПК України за період з 12 листопада 2015 року по 15 червня 2016 року у розмірі 12 098,44 грн.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 07 липня 2017 року відкрив провадження у цій справі за вказаною касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Відповідно до підп. 4 п. 1 розд. VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду ухвалою від 06 липня 2020 року цю справу призначив до розгляду у судовому засіданні без повідомлення сторін.

Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів встановила таке.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 2а-2470/10/2470 за позовом підприємства «Дім» Чернівецького обласного товариства інвалідів «Мир та добробут інвалідам» до ДПІ у м. Чернівцях ГУ ДФС у Чернівецькій області про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень скасовано податкові повідомлення рішення від 29 грудня 2009 року № /0, від 22 лютого 2010 року № /1, від 22 березня 2010 року № /2, від 03 червня 2010 року № /3, від 29 грудня 2009 року № /0, від 29 грудня 2009 року № /0, від 22 лютого 2010 року № /1, від 22 березня 2010 року № /2, від 03 червня 2010 року № /3, від 22 лютого 2010 року № /3, від 29 грудня 2009 року № /0, від 27 січня 2010 року № /1, від 18 лютого 2010 року № /2, від 15 січня 2010 року № /0, від 03 лютого 2010 року № /1.

Так, серед них податковими повідомленнями-рішеннями форми «В1» від 29 грудня 2009 року № /0, від 22 лютого 2010 року № /1, від 22 березня 2010 року №/2, від 03 червня 2010 року № /3 на підставі акту перевірки №4182/23-1/35158255 від 16 грудня 2009 року позивачу було зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за квітень 2009 року на суму 47 781,00 грн. Крім цього, податковими повідомленнями-рішеннями форми «В1» від 29 грудня 2009 року № /0, від 27 січня 2010 року № /1, від 18 лютого 2010 року № /2 на підставі акту перевірки №4190/23-2/35158255 від 17 грудня 2009 року та з урахуванням процедури адміністративного оскарження позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за вересень 2009 року на суму 90 738,00 грн. Також, податковими повідомленнями-рішеннями форми «В1» від 15 січня 2010 року № /0, від 03 лютого 2010 року № /1 на підставі акту перевірки №4338/23-2/35158255 від 30 грудня 2009 року позивачу було зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за жовтень 2009 року на суму 87 553,00 грн.

Отже, вказаними вище податковими повідомленнями-рішеннями, які, в свою чергу, скасовані постановою Вищого адміністративного суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 2а-2470/10/2470, підприємству «Дім» Чернівецького обласного товариства інвалідів «Мир та добробут інвалідам» зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за квітень, вересень та жовтень 2009 року на загальну суму 226 052,00 грн.

В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02 листопада 2016 року виправлено допущені описки у тексі описової, мотивувальної та резолютивної частини постанови Вищого адміністративного суду України від 17 лютого 2016 року стосовно номерів оспорюваних податкових повідомлень-рішень, а саме замість: від 22 березня 2010 року № /2, від 03 червня 2010 року № /3, від 22 лютого 2010 року № /3 слід вважати вірними: від 22 березня 2010 року № /2, від 03 червня 2010 року № /3, від 22 лютого 2010 року № /1.

09 грудня 2016 року на рахунок позивача згідно платіжного доручення № 3915-07 було відшкодовано податок на додану вартість по декларації за квітень 2009 року в сумі 47 781,00 грн та згідно платіжного доручення № 3916-07 по декларації за жовтень 2009 року в сумі 87 553,00 грн, що разом становить 135 334,00 грн, однак податок на додану вартість по декларації за вересень 2009 року (90 738,00 грн) відповідачем відшкодовано не було.

Поряд із цим судами установлено, що постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року, у справі № 824/2311/15-а за позовом підприємства «Дім» Чернівецького обласного товариства інвалідів «Мир та добробут інвалідам» до ДПІ у м. Чернівцях ГУ ДФС у Чернівецькій області, ГУ Держказначейства в Чернівецькій області про стягнення бюджетної заборгованості стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача суму заборгованості з бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 83 790,75 грн, а саме: суму бюджетного відшкодування за квітень 2015 року у розмірі 77 083,00 грн та пеню - 6 707,75 грн.

Вказані судові рішення у касаційному порядку не оскаржувалися, а тому постанова Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року набрала законної сили 23 листопада 2016 року.

На підставі цього судового рішення встановлено, що сума бюджетного відшкодування в розмірі 77 083,00 грн набула статусу заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість з 01 серпня 2015 року, проте така сума перерахована на рахунок позивача лише 15 червня 2016 року, що підтверджується платіжним дорученням № 7246.

Не погоджуючись з діями контролюючого органу щодо неподання до органу, який здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновку на суму 90 738,00 грн (по декларації за вересень 2009 року) із нарахуванням пені за несвоєчасне відшкодування та вважаючи, що відповідачами порушено строки відшкодування податку на додану вартість на підставі рішень Вищого адміністративного суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 2а-2470/10/2470 та Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року у справі № 824/2311/15-а, підприємство «Дім» Чернівецького обласного товариства інвалідів «Мир та добробут інвалідів» звернулося до суду з цим адміністративним позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Що стосується позовних вимог в частині зобов`язання відповідача надати органу казначейства висновок про відшкодування з Державного бюджету України суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на суму 90 738,00 грн (по декларації за вересень 2009 року), колегія суддів зазначає слідуюче.

Відповідно до п. 200.7 ст. 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Пункт 200.10 цієї статті визначає, що протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

За приписами п. 200.12, 200.13 ст. 200 ПК України установлено, що орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. На підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Згідно з п. 200.15 ст. 200 ПК України передбачено, що у разі якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або контролюючий орган розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний повідомити про це орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, тимчасово припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням.

Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

У разі неузгодження контролюючим органом суми податку, заявленої до відшкодування, або її частини зобов`язання з бюджетного відшкодування податку в частині неузгодженої суми виникає з дня закінчення процедури адміністративного або судового оскарження, за результатами якої прийнято рішення на користь платника податків.

Суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення (п. 200.23 ст. 200 ПК України).

Як убачається з матеріалів справи, податковими повідомленнями-рішеннями форми «В1» від 29 грудня 2009 року № /0, від 27 січня 2010 року № /1 та від 18 лютого 2010 року № /2 позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за вересень 2009 року на 90 738,00 грн.

Після оскарження цих рішень у адміністративному порядку, 30 квітня 2010 року відповідачем було прийнято нове податкове повідомлення-рішення форми «В1» № /3, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за вересень 2009 року на суму 90 738,00 грн.

Тобто, податкові повідомлення-рішення форми «В1» від 29 грудня 2009 року № /0, від 27 січня 2010 року № /1 та від 18 лютого 2010 року № /2 фактично є недійсними.

Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу, що правомірність податкового повідомлення-рішення форми «В1» від 30 квітня 2010 року № /3 Вищим адміністративним судом України у справі № 2а-2470/10/2470 не досліджувалось і рішення про його скасування - не приймалось.

Також, підприємством «Дім» Чернівецького обласного товариства інвалідів «Мир та добробут інвалідів» податкове повідомлення-рішення форми «В1» від 30 квітня 2010 року № /3 ані в адміністративному, ані в судовому порядку не оскаржувалось.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду про те, що відсутні правові підстави для зобов`язання контролюючого органу надати органу казначейства висновок про відшкодування з Державного бюджету України суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на суму 90 738,00 грн (по декларації за вересень 2009 року).

Як наслідок, колегія суддів вважає, що відсутні й підстави для стягнення з Державного бюджету України на користь позивача пені за несвоєчасне відшкодування суми ПДВ по декларації за вересень 2009 року.

Що стосується позовним вимог в частині стягнення з Державного бюджету України на користь позивача пені по деклараціях за квітень, жовтень 2009 року та квітень 2015 року, колегія суддів звертає увагу, що судом апеляційної інстанції взагалі не було надано будь-якої оцінки щодо правомірності нарахування такої пені.

Вищезазначене свідчить про порушення апеляційним судом основоположного принципу адміністративного судочинства - офіційного з`ясування обставин справи, які мають значення до правильного вирішення спору.

Поряд з цим, колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що обґрунтовуючи свою позицію, скаржник стверджує, що затримка у відшкодуванні сум податку на додану вартість позивачу виникла з незалежних від відповідача причин, оскільки у постанові Вищого адміністративного суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 2а-2470/10/2470 були невірно зазначені податкові повідомлення-рішення, на підставі яких підлягало таке відшкодування.

При цьому, податковий орган наголошує на тому, що після отримання Чернівецькою ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області ухвали Вищого адміністративного суду України від 02 листопада 2016 року про виправлення описки у судовому рішенні від 17 лютого 2016 року останнім було невідкладно (24 листопада 2016 року) надані відповідні розрахунки сум бюджетного відшкодування, а 09 грудня 2016 року відшкодовано на розрахунковий рахунок платника суму ПДВ, а тому, на думку контролюючого органу, пеня повинна була розрахована таким чином: з 29 листопада по 09 грудня 2016 року у розмірі 685,20 грн.

Проте, судом апеляційної інстанції не було надано оцінки вказаним доводам податкового органу.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожному доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що містяться у справі, мотивуючи відхилення або врахування кожному доказу (групи доказів).

Частиною 2 ст. 94 КАС України визначено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченої копії, якщо інше не визначено цим Законом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

За змістом ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду наголошує, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 725/254/16-а.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення у справі.

Суд звертає увагу, що встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суди повинні належним чином мотивувати свої висновки та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до ч. 1- 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Відповідно до ст.350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ч. 2 розд. ІІ «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, ст. 341, 344, 349, 355-356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу підприємства «Дім» Чернівецького обласного товариства інвалідів «Мир та добробут інвалідів» задовольнити частково.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України на користь підприємства «Дім» Чернівецького обласного товариства інвалідів «Мир та добробут інвалідів» пеню у розмірі 52 850,42 грн (40 751,98 грн пеня за несвоєчасне відшкодування суми ПДВ по деклараціях за квітень, жовтень 2009 року та 12 098,44 грн пеня за несвоєчасне відшкодування суми ПДВ по декларації за квітень 2015 року) - скасувати.

Справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Т. М. Шипуліна

Л. І. Бившева

В. В. Хохуляк