Справа № 520/6429/2020
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків
10 липня 2020 р. № 520/6429/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бадюкова Ю.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі по тексту відповідач, управління), в якому просить суд:

- визнати протиправним рішення Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (ЄДРПОУ - НОМЕР_2 ) про відмову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) у виплаті компенсації за період з 01.07.2015 по 01.12.2018 втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення;

- зобов`язати Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України (ЄДРПОУ - 14321937) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) за період з 01.07.2015 по 01.12.2018 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).

З військової служби, позивача було звільнено наказом начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 27.06.2019 № 359- ОС за підпунктом а) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із закінченням строку контракту. Наказом начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 31.08.2019 №501- ОС позивача було знято з усіх видів забезпечення та виключено зі списків військової частини НОМЕР_1 з 01.09.2019.

У період проходження позивачем служби у Східному регіональному управлінні Державної прикордонної служби України позивачеві не було здійснено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 01.12.2018.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2019 по справі № 520/10110/19 було задоволено позов позивача до відповідача з приводу сплати індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 01.12,2018. Цим же рішенням, також задоволено вимоги про нарахування та виплату компенсації за несвоєчасно виплачену індексацію.

11.03.2020 Другим апеляційним судом, рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про нарахування та виплату компенсації за несвоєчасно виплачену індексацію було відмовлено з мотивів передчасності заявлених позовних вимог в цій частині.

Відповідачем рішення суду про нарахування та виплату індексації виконано - 15.04.2020.

В подальшому, позивач 16.04.2020, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» звернувся до відповідача з листом стосовно здійснення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.

Листом відповідача від 21.04.2020 № 11/3044/С-127 (лист отримано 14.05.2020), було відмовлено позивачеві у виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.

Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним, у зв`язку з чим просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана сторонам та отримана повноважними представниками, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та зазначив, що щомісячні додаткові та одноразові види грошового забезпечення військовослужбовців визначені у додатках 25-29 до постанови КМУ «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 № 1294 та в Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом АДПСУ від 20.05.2008 № 425 (далі - Інструкція № 425). Всі види грошового забезпечення нараховувались та виплачувались позивачу своєчасно та в повному обсязі.

При цьому, індексація грошового забезпечення не входить до складу грошового забезпечення, на яке мав право позивач та не відноситься до інших грошових доходів, які підлягають компенсації відповідно до Закону №2050-111 та Порядку 159.

Зазначає, що виплату компенсації втрати частини доходів Законодавець пов`язує з фактом нарахування таких доходів.

Нарахування індексації грошового забезпечення було здійснено 15.04.2020 року на підставі постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2020 року у справі № 520/10110/19. Таким чином, на переконання СхРУ, вимога позивача про нарахування йому компенсації за період з 01.07.2015 по 01.12.2018 необґрунтована, оскільки сума індексації за цей період не нараховувалася. Період нарахування та виплати індексації позивачу є 11.03.2020 (набрання чинності рішення Другого ААС) - 15.04.2020 (дата фактичної виплати нарахованої індексації).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Згідно положень ст. ст. 12, 257 КАС України даний спір віднесено до категорії справ, що підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача повідомлено належним чином про наявність позову щодо оскарження його рішення.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАСУ суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, повно та всебічно дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 по 27.06.2019 року проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).

Наказом начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 27.06.2019 №359-ОС позивача було звільнено з військової служби за підпунктом а) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку із закінченням строку контракту. Наказом начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 31 серпня 2019 року №501-ос позивача було знято з усіх видів забезпечення та виключено зі списків військової частини НОМЕР_1 з 01 вересня 2019 року.

Відповідно до пункту 293 Положення про проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року №1115, - особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпечення.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, в порушення вимог закону відповідачем на день його виключення зі списків особового складу не було здійснено нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 липня 2015 року по 01 грудня 2018 року, що відповідач аргументує відсутністю бюджетних асигнувань для здійснення цієї виплати.

Вищевказані обставини встановлені рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2019 по справі №520/10110/19 та в силу ч.4 ст.78 КАС України не доказуються при розгляді даної справи.

Позивач оскаржив до суду бездіяльність відповідача щодо невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01 липня 2015 року по 01 грудня 2018 року та компенсації за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 01.12.2018.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2019 по справі №520/10110/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії- задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), яка полягає у не виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 01.12.2018 та не виплаті компенсації за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 01.12.2018.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 01.12.2018 та компенсацію за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 01.12.2018.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2020 року по справі №520/10110/19 апеляційну скаргу Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України задоволено частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2019 по справі № 520/10110/19 скасовано в частині визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), яка полягає у не виплаті компенсації за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 01.12.2018, зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 01.12.2018.

Прийнято в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2019 по справі № 520/10110/19 - залишено без змін.

Таким чином, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2019 по справі №520/10110/19 в частині, яка постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2020 року залишилась без змін, набрало законної сили 11.03.2020 року, зокрема в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 01.12.2018.

На виконання зазначених рішень судів відповідач здійснив розрахунок індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 01.12.2018, згідно якого сума нарахованої індексації складає 30094,64 грн., яка виплачена 15.04.2020 р., що підтверджується копією листа від 21.04.2020 № 11/3044/С-127 (а.с.16).

16 квітня 2020 року позивач звернувся до начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України з вимогою щодо проведення компенсаційних виплат відповідно до статті 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (а.с.14).

Позивач зазначає, що відповідач протиправно при цьому не нарахував та не виплатив йому компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із несвоєчасною виплатою індексації грошового забезпечення з 01.07.2015 по 01.12.2018.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, суд виходить з наступного.

За статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" 19 жовтня 2000 року № 2050-III (далі по тексту - Закон № 2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 Закону № 2050-III передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст.3 Закону № 2050-III).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст.4 Закону № 2050-III).

Своєчасно не отриманий з вини громадянина доход компенсації не підлягає (ст. 5 Закону № 2050-III).

Відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку (ч.1 ст.7 Закону № 2050-III).

Конституційний Суд України у рішенні від 15.10.2013 №9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 зазначив, що під заробітною платою, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем. При цьому, Конституційний Суд України дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Також, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Зі змісту наведеної вище ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати. А статті 2,3 цього Закону встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, визначення поняття "доходи" для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Підстави та механізм виплати компенсацій встановлено відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі по тексту Порядок №159).

Відповідно до п. 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1- 3 вказаного Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Верховний Суд у постанові від 15.08.2019 по справі №674/24/17 дійшов висновку про те, що: наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункті 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права Верховний Суд України висловив раніше у постановах від 19 грудня 2011 року (справа №6-58цс11), від 11 липня 2017 року (справа №21-2003а16). Такий підхід підтримано і Верховним Судом, зокрема, у постанові від 3 липня 2018 року (справа №521/940/17).

Суд відхиляє доводи відповідача, щодо періоду нарахування та виплати індексації позивачу, який починається з 11.03.2020 (набрання чинності рішення Другого ААС) по 15.04.2020 (дата фактичної виплати нарахованої індексації), оскільки судовими рішеннями по справі №520/10110/19 встановлено право позивача на нарахування та виплату індексації, що мала бути нарахована та виплачена позивачу за період з 01.07.2015 по 01.12.2018.

Зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 01.12.2018 є обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача, оскільки відповідач протиправно, що було встановлено судовим рішенням, не здійснив нарахування та виплату належних сум.

Таке зобов`язання повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, який у своєму рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення саме з 01.07.2015 по 15.04.2020 (дата фактичної виплати нарахованої індексації).

Твердження відповідача про те, що індексація не є частиною грошового забезпечення, тому на неї не нараховується компенсація, суд вважає необґрунтованими, з наступних підстав.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 №9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 щодо офіційного тлумачення ст.233 КЗпП України, індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Тому системний аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23.10.2019 по справі № 825/1832/17, від 19.07.2019 у справі №240/4911/18 та від 07.08.2019 у справі № 825/694/17.

З урахуванням викладеного, у відповідача відсутні підстави не вважати індексацію частиною грошового забезпечення військовослужбовця та відмовляти у нарахуванні та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою цієї індексації.

Враховуючи викладене, частковому задоволенню підлягає вимога позивача про визнання протиправним рішення Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, що викладене у листі від 21.04.2020 № 11/3044/С-127, про відмову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) у виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення з 01.07.2015.

Суд також акцентує увагу на тому, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (постанова ВС України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14).

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 р. (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява N 28924/04) констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. theUnitedKingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

У зв`язку з викладеним частковому задоволенню підлягає вимога про зобов`язання Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (ЄДРПОУ - 14321937) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення з 01.07.2015.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Оскільки витрат по сплаті судового збору за подання цього позову позивач не поніс, то відсутні підстави для розподілу судових витрат зі сплати судового збору на підставі статті 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, що викладене у листі від 21.04.2020 № 11/3044/С-127, про відмову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) у виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення з 01.07.2015 року.

Зобов`язати Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_2 , ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення з 01.07.2015 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення .

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повне рішення складено 10 липня 2020 року.

Суддя Бадюков Ю.В.