Справа № 480/2490/20
Суддя: О.В. Соп'яненко
Дата ухвалення: 2020-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 липня 2020 р. справа № 480/2490/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Соп`яненка О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Фермерського господарства "Нива-2007" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,-
В С Т А Н О В И В:
У відзиві на позову заяву відповідач проти позову заперечував, пояснив, що підприємством протягом 2019 року було створено робоче місце для працевлаштування інваліда. Крім того, господарством щомісячно подавалась інформація до служби зайнятості про попит на робочу силу до центру зайнятості, звіт з відображенням незайнятих робочих місць. Обов`язок створення робочих місць для працевлаштування інвалідів не супроводжується обов`язком підприємства займатись пошуком інвалідів для їх працевлаштування. Тому підстави для нарахування адміністративно-господарських санкцій відсутні. Просить у задоволенні позову відмовити.
У відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідач самостійно у звіті про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2019 рік підтвердив факт відсутності інвалідів-штатних працівників та не визначив суму адміністративно-господарських санкцій за кожне місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Просить позов задовольнити.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.
Судом встановлено, що відповідачем до відділення Фонду соціального захисту інвалідів подано звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2019 рік, відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників особового складу становила 12 осіб, при цьому зазначено, що з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - немає, кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" - немає, фонд оплати праці працівників - 1552 грн, середньорічна заробітна плата штатного працівника - 129333,33 грн, сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів - немає (а.с. 5).
Суд вважає, що підстави для стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій відсутні.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.
Підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів у разі потреби створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей осіб з інвалідністю.
Статтею 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» особа з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованою у державній службі зайнятості як безробітна. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.
Згідно зі статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.
Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю.
Керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю несуть відповідальність у встановленому законом порядку.
Відповідно до статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю.
Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.
Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.
Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Судом встановлено, що на підприємстві відповідача у 2019 році середньооблікова чисельність штатних працівників, яким встановлена інвалідність - немає. Як вбачається з копій інформації про попит на робочу силу (вакансій), яка подавалась підприємством до служби зайнятості, щомісячно протягом 2019 року, підприємство щомісячно подавало інформацію про наявність вакансій до Сумської районної філії Сумського обласного центру зайнятості (а.с. 38-55).
Враховуючи вимоги статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю становить чотири відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, при цьому розрахунках кількості робочих місць округлюється до цілого значення.
Отже норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів ФГ "Нива-2007" повинен становити 4 особи (12 х 0,04 = 1).
З матеріалів справи вбачається, що відповідач виконав свій обов`язок, що полягав у повідомленні центру зайнятості про наявність вільних робочих місць для працевлаштування особи з інвалідністю та потребу у направленні такої категорії осіб для працевлаштування, направляючи форму звітності №3-ПН.
Наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року № 316 затверджено Форму звітності N3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», яка подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.
Наведене свідчить про те, що обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині першій статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».
На підприємство покладається обов`язок створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю та інформувати про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування. Такий обов`язок підприємство виконало.
Підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало інваліда з причин незалежних від нього: відсутність інвалідів, відмова інваліда від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню інвалідів.
Закон не покладає обов`язок на підприємство здійснювати самостійний пошук працівників - інвалідів. Господарсько-правова відповідальність в такому випадку настає саме за недотримання законодавчих вимог щодо незабезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що підприємством вживались всі залежні від нього заходи, спрямовані на працевлаштування інвалідів, які вимагає Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». Підстави для застосування адміністративно-господарських санкцій, як відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язання відсутні.
Доводи позивача про те, що відповідач самостійно у звіті про зайнятість та працевлаштуванні інвалідів не зазначив середньооблікову кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, не зазначив кількість штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", а також не розрахував суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць не є підставою для задоволення позову.
Сам по собі факт, що роботодавець самостійно не розрахував суму адміністративно-господарських санкцій не є підставою для висновку про порушення ним вимог законодавства та притягнення його до відповідальності у вигляді стягнення таких санкцій.
Позивач також просить стягнути з відповідача пеню за порушення строків сплати адміністративно-господарських санкцій. Вказана вимога є похідною від вимоги про стягнення санкцій, у задоволенні якої відмовлено. Тому вимога про стягнення пені також задоволенню не підлягає.
З урахуванням вищевикладеного, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку із чим позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та неправомірними.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Відповідно до п. 3 розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені, зокрема, статтею 295 цього кодексу продовжуються на строк дії такого карантину.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Соп`яненко