Справа № 340/301/20
Суддя: А.В. Сагун
Дата ухвалення: 2020-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року м. Кропивницький Справа № 340/301/20

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Сагун А.В., розглянувши в загальному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (позивач) до Територіального управління Державної судової адміністрації у Кіровоградській області (відповідач 1), Ленінського районного суду м. Кіровограда (відповідач 2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Державна Казначейська служба України у Кіровоградській області (третя особа) про скасування наказів, визнання протиправною бездіяльності та стягнення суддівської виногради за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням заяв про доповнення до позовної заяви, просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ в.о. голови Ленінського районного суду м. Кіровограда "Про позбавлення отримання доплат до посадового окладу судді ОСОБА_1 №115-К від 22.06.2017 повністю;

- визнати протиправним та скасувати наказ голови Ленінського районного суду м. Кіровограда "Про зарахування ОСОБА_1 до штату Ленінського районного суду м. Кіровограда" № 205-К від 07.10.2019 частково, а саме: визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу голови Ленінського районного суду міста Кіровограда від 07.10.2019 року № 205-К, яким було визначено не здійснювати доплату до посадового окладу судді ОСОБА_1 на час тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя, тобто до ухвалення Вищою радою правосуддя рішення про його звільнення з посади або скасування рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 22 червня 2017 року № 1755/1 дп/15-17 "Про застосування дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення з посади судді Ленінського районного суду міста Кіровограда";

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління державної судової адміністрації України в Кіровоградській області щодо несплати ОСОБА_1 щомісячних доплат за вислугу років у розмірі 30 та 40 відсотків посадового окладу; оплати суддівської винагороди за час вимушеного прогулу з врахуванням доплат за вислугу років у розмірі 40 відсотків посадового окладу;

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 677 916,63 грн., в тому числі суму доплат за вислугу років за період із 22.06.2017 по 07.04.2018 року в розмірі 47 619,30 грн., суму суддівської винагороди (середнього заробітку) за час вимушеного прогулу (з врахуванням доплат за вислугу років) за період із 08.04.2018 по 06.10.2019 року в розмірі 620 669,00 грн., суму доплат за вислугу років за період із 07.10.2019 по 31.10.2019 року в розмірі 9 430,36 грн., суму індексації в розмір 197,97 грн. (т.1 а.с.1-5,199-204, 216-226).

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року (справа №9901/485/18) скасовано рішення Вищої ради правосуддя від 15.02. 2018 №490/0/15-18 про звільнення його з посади судді Ленінського районного суду м. Кіровограда.

Наказом голови Ленінського районного суду м. Кіровограда № 205-К від 07.10.2019 позивача зараховано до штату Ленінського районного суду м. Кіровограда, як суддю цього суду, однак без здійснення доплати до посадового окладу за вислугу років на час тимчасового відсторонення до розгляду скарги позивача Вищою радою правосуддя.

В подальшому, рішенням Вищої ради правосуддя № 2860/0/15-19 від 31.10.2019 скасоване рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 22.06.2017 № 1755/1дп/15-17 про застосування дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення позивача з посади судді Ленінського районного суду м. Кіровограда, дисциплінарне провадження було закрите.

Позивач, звернувся із заявою до ТУ ДСА України в Кіровоградській області про сплату суддівської грошової винагороди, яка складається з посадового окладу та доплати за вислугу років з 07.04.2018 по 04.10.2019 та доплату за вислугу років з 22.06.2017 по 06.04.2018, яка змінювалася з одночасним підвищенням посадових окладів суддів. З наданої відповіді №2375/19-вих. від 02.12.2019 вбачається, що питання щодо обчислення та виплати суддівської винагороди за час вимушеного прогулу законодавством не врегульовано, а тому ТУ ДСА У Кіровоградській області не має правових підстав самостійно вирішувати питання щодо виплати суддівської винагороди за час вимушеного прогулу. Позивач вважає, що протиправною бездіяльністю відповідача, порушено його право на належне отримання суддівської винагороди за вимушений прогул, яке підлягає судовому захисту.

Представником відповідача 1 подано відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні вимог зазначивши, що позивач з 22.06.2017 по 31.10.2019 був відсторонений від здійснення правосуддя, а тому йому правомірно не нараховувалось та не сплачувалась доплата за вислугу років до посадового окладу. Також вказано, що з урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу з квітня 2018 року по жовтень 2019 року складає 443 335 грн. Щодо вимоги про стягнення суддівської винагороди (середнього заробітку) за час вимушеного прогулу з урахуванням доплат за вислугу років у розмірі 40 % посадового окладу то представником відповідача зазначено, що діючим законодавством України не визначено питання щодо виплати судді компенсації за вимушений прогул в разі протиправного звільнення. Рішеннями суддів не було поновлено позивача на роботі, а тому, з урахуванням наказу Ленінського районного суду м. Кіровограда" № 205-К від 07.10.2019, у відповідача 1 відсутні правові підстави для виплати позивачу суддівської винагороди за час вимушеного прогулу. На думку представника відповідача, не підлягає задоволенню вимога позивача в частині зобов`язання відповідача провести індексацію доплати суддівської винагороди за час вимушеного прогулу, оскільки відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою КМУ від 17.07.2003 № 1078, індексації підлягають грошові доходи населення межах прожиткового мінімуму, встановленою для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Також зазначено, що у разі часткового задоволення позовних вимог, виконання рішення у даній справі здійснюватися Державною казначейською службою України шляхом списання визначеної суми коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апарату суддів» у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Постановою КМУ від 03.08.2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» (т.1 а.с.150-155, т.2 а.с.1-6).

Ухвалою суду від 07.05.2020 залучено другого відповідача - Ленінський районний суд м. Кіровограда (вул. Велика Перспективна, 40, м. Кропивницький, 25006) (т.1 а.с.230).

Представником відповідача 2 подано відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні вимог в частинні визнання протиправними та скасування наказів, оскільки накази прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України (т.1 а.с.243-246).

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Від представників позивача та відповідача 1 надійшли заяви про розгляд справи в порядку письмового провадження ( т.2 а.с. 18-19).

Згідно ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведені норми процесуального права, заяву позивача та клопотання представника відповідача про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Позивач є суддею Ленінський районний суд м. Кіровограда (т.1 а.с.7).

Рішенням Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя віл 22.06.2017 року № 1755/1 дп/15-17 "Про притягнення судді Ленінського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1. до дисциплінарної відповідальності" до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення з посади судді Ленінського районного суду міста Кіровограда.

Наказом в.о. голови Ленінського районного суду міста Кіровограда від 22.06.2017 року № 115-к "Про позбавлення права на отримання доплат до посадового окладу судді ОСОБА_1", на підставі частини 5 статті 51 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" та частини 8статті 49 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402- VIII, на час тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя позбавили права на отримання доплат до посадового окладу суддю Ленінський районний суд м. Кіровограда ОСОБА_1. до ухвалення Вищою радою Правосуддя рішення про його звільнення з посади або скасування рішення Дисциплінарної палати (т.1 а.с.9).

14.11.2017 рішенням Вищої ради правосуддя № 3677/0/15-17 "Про залишення без змін рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 22червня 2017 року № 1755/1 дп/15-17 про притягнення судді Ленінською районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, рішення Першої Дисциплінарної палати залишено без змін.

Відповідно до наказів Ленінського районного суду міста Кіровограда від 30.03.2018 №52-к та від 15.10.2019 №208-к позивача з 07 квітня 2018 року відраховано зі штату суду згідно рішення Вищої ради правосуддя від 15.02.2018 року № 490/0/15-18 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Ленінського районного суду міста Кіровограда на підставі пункту 3 частини 6 статті 126 Конституції України" (т.1 а.с.10-11).

Рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року (справа №9901/485/18) скасовано рішення ВРП від 15.02. 2018 №490/0/15-18 про звільнення позивача з посади судді Ленінського районного суду м. Кіровограда.

Вищевказане Рішення суду залишено без змін Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2019 (справа № 9901/485/18).

Наказом голови Ленінського районного суду м. Кіровограда № 205-К від 07.10.2019 позивача зараховано до штату Ленінського районного суду м. Кіровограда, як суддю цього суду, однак без здійснення доплати до посадового окладу за вислугу років на час тимчасового відсторонення до розгляду його скарги ВРП (а.с.12).

В подальшому, рішенням Вищої ради правосуддя № 2860/0/15-19 від 31.10.2019 скасоване рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 22.06.2017 № 1755/1дп/15-17 про застосування дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення позивача з посади судді Ленінського районного суду м. Кіровограда, дисциплінарне провадження було закрите.

Головою Ленінського районного суду м. Кіровограда видано наказ від 22.11.2019 № 242-К "Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років", яким встановлено позивачу з 01.11.2019 року щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 40 відсотків від посадового окладу, стаж роботи якого складає 15 років 07 місяців 29 днів.

Позивач звернувся із заявою до ТУ ДСА України в Кіровоградській області про сплату суддівської грошової винагороди, яка складається з посадового окладу та доплати за вислугу років з 07.04.2018 по 04.10.2019 та доплату за вислугу років з 22.06.2017 по 06.04.2018, яка змінювалася з одночасним підвищенням посадових окладів суддів.

З наданої відповіді №2375/19-вих. від 02.12.2019 вбачається, що питання щодо обчислення та виплати суддівської винагороди за час вимушеного прогулу законодавством не врегульовано, а тому ТУ ДСА України в Кіровоградській області не має правових підстав самостійно вирішувати питання щодо виплати суддівської винагороди за час вимушеного прогулу (а.с.8).

Згідно довідки №282 від 07.07.2020 Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області, сума грошової винагороди позивача за період з 08.04.2018 по 06.10.2019 становить 443 335 грн. ( т.2 а.с.32).

Проте, суддівська винагорода за час вимушеного прогулу у період з 08.04.2018 по 06.10.2019 позивачу виплачена не була, що не заперечувалось представником відповідача 1.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016, № 1402-VIII (далі по тексту - Закон № 1402-VIII) та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100).

Відповідно до частини 1 статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з частиною 6 статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

За змістом частин 1, 2 статті 135 Закону України № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно частини 8 статті 135 Закону України № 1402-VIII суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу в.о. голови Ленінського районного суду м. Кіровограда "Про позбавлення отримання доплат до посадового окладу судді ОСОБА_1 №115-К від 22.06.2017 то суд зазначає наступне.

В обґрунтування вимоги позивач зазначив, що його позбавлено доплат до посадового окладу за відсутності складу дисциплінарного проступку, а тому, в зв`язку із закриттям дисциплінарного провадження відносно позивача, оскаржуваний наказ має бути визнаний протиправним та скасованим.

Згідно ч.5 ст. 51 закону України "Про Вищу раду правосуддя" від 21.12.2016, 1798-VIII (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного наказу) з дня ухвалення Дисциплінарною палатою рішення про застосування дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення судді з посади суддя автоматично відстороняється від здійснення правосуддя до ухвалення Вищою радою правосуддя рішення про його звільнення з посади або скасування рішення Дисциплінарної палати.

Відповідно до ч.8 ст. 49 Закону № 1402-VIII суддя на час тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя позбавляється права на отримання доплат до посадового окладу судді.

Враховуючи, що на час прийняття оскаржуваного наказу №115-К від 22.06.2017, рішенням Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя віл 22.06.2017 року № 1755/1 дп/15-17 до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення з посади судді Ленінського районного суду міста Кіровограда, суд зазначає, що оскаржуваний наказ прийнято відповідачем в межах повноважень та відповідно до закону, а тому вимоги про визнання наказу протиправним та скасування не підлягають задоволенню.

Також, позивачем заявлена вимога про визнання протиправним та скасування наказу голови Ленінського районного суду м. Кіровограда "Про зарахування ОСОБА_1 до штату Ленінського районного суду м. Кіровограда" № 205-К від 07.10.2019 частково, а саме: визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу голови Ленінського районного суду міста Кіровограда від 07.10.2019 року № 205-К, яким було визначено не здійснювати доплату до посадового окладу судді ОСОБА_1 на час тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя, тобто до ухвалення Вищою радою правосуддя рішення про його звільнення з посади або скасування рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 22 червня 2017 року № 1755/1 дп/15-17 "Про застосування дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення з посади судді Ленінського районного суду міста Кіровограда".

Судом встановлено, що рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року (справа №9901/485/18) скасовано рішення ВРП від 15.02. 2018 №490/0/15-18 про звільнення позивача з посади судді Ленінського районного суду м. Кіровограда.

Рішення набрало законної сили 03.10.2019.

Частиною третьою статті 52 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» передбачено, що у випадку скасування судом рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, ВРП розглядає відповідну дисциплінарну справу повторно. Повторний розгляд справи здійснюється ВРП у пленарному складі у порядку, визначеному статтею 49 цього Закону.

Тобто, на час прийняття оскаржуваного наказу в частинні не здійснення доплат до посадового окладу позивачу, рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя віл 22.06.2017 року № 1755/1 дп/15-17 "Про притягнення судді Ленінського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1. до дисциплінарної відповідальності" було чинним, а тому, з урахуванням положень ч.5 ст. 51 закону України "Про Вищу раду правосуддя" від 21.12.2016, 1798-VIII, ч.8 ст. 49 Закону № 1402-VIII, відповідачем 2 правомірно наказано не здійснювати доплату до посадового окладу судді ОСОБА_1 на час тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя, тобто до ухвалення Вищою радою правосуддя рішення про його звільнення з посади або скасування рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 22 червня 2017 року № 1755/1 дп/15-17 "Про застосування дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення з посади судді Ленінського районного суду міста Кіровограда".

Отже позовні вимоги щодо часткового визнання протиправним та скасування наказу відповідача 2 № 205-К від 07.10.2019 задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги про визнання протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області щодо несплати ОСОБА_1 щомісячних доплат за вислугу років у розмірі 30 та 40 відсотків посадового окладу; оплати суддівської винагороди за час вимушеного прогулу з врахуванням доплат за вислугу років у розмірі 40 відсотків посадового окладу то суд зазначає наступне.

Так, Вищою радою правосуддя щодо позивача здійснювалося дисциплінарне провадження, яке було закрито за відсутністю у його діях складу дисциплінарного проступку. В ході дисциплінарного провадження позивача було позбавлено виплати суддівської винагороди та щомісячних доплат за вислугу років в зв`язку із звільненням з посади та відстороненням від здійснення правосуддя.

Суд зазначає, що під час здійснення Вищою радою правосуддя дисциплінарного провадження щодо позивача, у відповідач 1 були відсутні повноваження сплачувати позивачу суддівську винагороду та щомісячні доплати за вислугу років, а тому в задоволенні вимоги про визнання протиправною бездіяльність Територіального управління державної судової адміністрації України в Кіровоградській області щодо несплати ОСОБА_1 щомісячних доплат за вислугу років у розмірі 30 та 40 відсотків посадового окладу; оплати суддівської винагороди за час вимушеного прогулу з врахуванням доплат за вислугу років у розмірі 40 відсотків посадового окладу задоволенню не підлягають.

Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача 1 суму доплат за вислугу років за період з 22.06.2017 по 07.04.2018 в розмірі 47 619,30 грн., суму доплат за вислугу років за період з 07.10.2019 по 31.10.2019 в розмірі 9 430,36 грн.

Згідно розрахунку позивача сум відшкодування (т.1 а.с.224) з 22.06.2017 по 03.10.2017 доплата за вислугу років позивачу складає 30%; з 04.10.2017 по 07.04.2018 доплата за вислугу років складає 40%. Зазначена обставина не заперечувалась відповідачем 1 у відзивах на позовну заяву.

Відповідно до довідки відповідача 1 №278 від 07.07.2020 позивачу за червень 2017 року не було виплачено доплату за вислугу років за 5 робочих днів (т.2 а.с.36).

Згідно з наказом голови Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22.11.2019 № 242-К "Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років", встановлено позивачу з 01.11.2019 року щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 40 відсотків від посадового окладу, стаж роботи якого складає 15 років 07 місяців 29 днів. Зазначена обставина не заперечувалась представником відповідача 1.

Судом встановлено, що в період з 22.06.2017 по 07.04.2018 та з 07.10.2019 по 31.10.2019 позивачу на виплачувалась щомісячна доплата за вислугу років в зв`язку із здійсненням щодо нього Вищою радою правосуддя дисциплінарного провадження, яке було закрите в зв`язку з відсутністю у його діях складу дисциплінарного проступку.

Суд вважає, що право на отримання щомісячних доплат за вислугу років є невід`ємним правом позивача, захист якого гарантовано частиною першою статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Невідшкодування позивачу частини його суддівської винагороди у вигляді щомісячних доплат за вислугу років являє собою "контроль за користуванням" майном у розумінні частини другої статті 1 Протоколу № 1 і, таким чином, є втручанням у його право на мирне володіння своїм майном.

Отже, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1 суму доплат за вислугу років та в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

При прийнятті рішення у справі, в частині зазначених вище позовних вимог, судом враховано правові висновки викладенні у рішенні Європейського суду з прав людини від 21.04.2020 у справі «Anюelika Рimaitienл v. Lithuania» ( СПРАВА АНЖЕЛІКА СІМАІТІЕНЕ ПРОТИ ЛИТВИ (Заява № 36093/13))

Щодо розрахунку розміру доплат то суд, з урахуванням табелів обліку використання відпрацьованого часу Ленінського районного суду м. Кіровограда (т.1 а.с.13-111), перевірив розрахунок позивача розміру щомісячної доплати за вислугу років з червня 2017 по березень 2018 року у розмірі 47 619,30 грн. (т.1 а.с.224), встановив його відповідність обставинам справи, правильність арифметичних показників та погоджується із сумою зазначеною у розрахунку.

З огляду на викладене підлягає стягненню на користь позивача з відповідача 1 сума доплати за вислугу років за період з червня 2017 по березень 2018 року у розмірі 47 619,30 грн.

Також, підлягає стягненню на користь позивача з відповідача 1 доплати за вислугу років за період 07.10.2019 по 31.10.2019 в розмірі 9 430,36 (( 28 815/22х18)/40%) грн. (т.1 а.с.226).

Щодо вимоги про стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області на користь позивача суми суддівської винагороди (середнього заробітку) за час вимушеного прогулу (з врахуванням доплат за вислугу років) за період із 08.04.2018 по 06.10.2019 року в розмірі 620 669,00 грн., то суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що в період з 09.04.2018 (наступний робочий день за днем відрахування зі штату суду) по 04.10.2019 (останній робочий день перед виданням наказу № 205-К від 07.10.2019) мав місце вимушений прогул позивача.

Разом з тим, враховуючи, що Законом України № 1402-VIII не врегульовано питання виплати суддівської винагороди за час вимушеного прогулу, суд вбачає наявними підстави застосування в даному випадку норм Кодексу законів про працю України.

Статтею 3 КЗпП України передбачено, що законодавством про працю, яке відповідно до статті 4 КЗпП України складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього, регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Право на отримання суддівської винагороди за час вимушеного прогулу є невід`ємним правом позивача, захист якого гарантовано частиною першою статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Тому, підлягають задоволенню позовні вимоги, щодо стягнення суддівської винагороди за час вимушеного прогулу.

Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24 грудня 1999 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу розраховується відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Так, відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 24 січня 2014 року № 21-395а13.

Відповідно до довідки відповідача 1 №280 від 07.07.2020 про розмір судової винагороди виплаченої позивачу за два останні місяці перед звільненням з посади - лютий 2018, березень 2018 складає 4 405 грн. за 5 робочі дні (т.2 а.с.34).

Тобто, відповідно до положень Порядку №100 середньоденна заробітна плата за вказаний період складає 881 грн.

Позивачем у розрахунок середньоденної заробітної плати за період з лютого по березень 2018 року включено доплата за вислугу років (40%) у розмірі 1 762 грн., що не була нарахована та виплачена у зазначений період. Так, позивач вважає, що середньоденний заробіток складає 1 233,40 грн. (т.1 а.с.224-225).

Суд зазначає, що відповідно до абз. 6 п.2 розділу ІІ Порядку №100 час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Таким чином, на думку суду, з урахуванням положень абз. 6 п.2 розділу ІІ Порядку №100, період з 22.06.2017 по 07.04.2018, в який за позивачем зберігався частковий заробіток (не виплачувалося надбавка за вислугу років), необхідно виключити з розрахункового періоду.

Отже, розрахунковим періодом є квітень, травень 2017 року.

Відповідно до довідки відповідача 1 від 07.07.2020 щодо суддівської винагороди позивача за період квітень - травень 2017 року нараховано за 38 календарний день 41 600 грн. грошового забезпечення (т.2 а.с.36), тобто 1 094,74 грн. за один день.

Згідно пункту 10 Постанови № 100, у зв`язку із підвищенням посадових окладів середньоденний заробіток коригується на коефіцієнт.

З 01.01.2017 року посадовий оклад судді складав 16 000 грн. ( т.2 а.с.33).

З 01.01.2018 року посадовий оклад становив 17 620,00 грн., коефіцієнт підвищення 1,1 (17620,00/16000,00).

Середньоденний заробіток за час вимушеного прогулу за період з квітня 2018 року по 01 грудня 2018 року становить 1 204,21 (1 094,74*1,1) грн.

З 04.12.2018 посадовий оклад становив 26 430, 00 грн., коефіцієнт підвищення 1,5 (26 430,00/17620,00).

Середньоденний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.12.2018 по 31.12.2018 становить 1 806,32 (1 204,21*1,5) грн.

З 01.01.2019 підвищився посадовий оклад та становив 28 815,00 грн., коефіцієнт підвищення 1,09024 (28815,00/26430,00).

Середньоденний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.01.2019 по 06.10.2019 становить 1 969,32 (1 806,32* 1,09024) грн.

Розрахунок заробітку за час вимушеного прогулу, з урахуванням табелів обліку використання відпрацьованого часу Ленінського районного суду м. Кіровограда (т.1 а.с.13-111), розрахунків позивача та відповідача 1, в частині кількості робочих днів ( т.1 а.с.225-226, т.2 а.с.32) :

- з квітня 2018 року по 01 грудня 2018 року становить 197 490,44 (1 204,21х164 днів) грн.;

- з 04.12.2018 по 31.12.2018 становить 34 320,08 ( 1 806,32х19 днів) грн.;

- з 01.01.2019 по 06.10.2019 становить 374 170,8 (1 969,32х190 днів) грн.

Всього: 605 981,32 грн.

Таким чином стягненню за період з 09.04.2018 по 04.10.2019 (включно) підлягає 605 981,32 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області на користь позивача суму індексації в за липень - вересень 2019 року, 4 дні жовтня 2019 року розмір 197,97 грн. то суд зазначає наступне.

Статтею 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру.

Вказана норма кореспондується з приписами п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, де також зазначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру.

Виплата позивачу середньої заробітної плати з урахуванням індексації суперечить чинному порядку проведення вказаних виплат, оскільки така проводиться тільки із виплат, які законодавчо визначені, як об`єкти виплат, що підлягають індексації. Зазначені виплати повинні носити постійний характер.

Суд зазначає, що виплата середнього заробітку позивачу за рішенням суду носить разовий характер і така виплата не тотожна поняттю "заробітна плата".

При цьому суд звертає увагу на те, що п.3 вище зазначеного Порядку проведення індексації грошових доходів населення передбачає, що до об`єктів індексації, визначених у пункті 2, не відносяться, зокрема, виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати.

В даному випадку розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за спірний період з 09.04.2018 по 04.10.2019 було здійснено на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, п. 5 якого визначено, що "основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника".

Таким чином, оскільки середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу не є заробітною платою, тобто оплатою його праці, а є компенсацією за час вимушеного прогулу, позовні вимоги щодо виплати йому нарахованої індексації в розмірі розмір 197,97 грн., є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно п.10 ч.2 .2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів;

Таким чином, зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом дійсні обставини справи, суд вважає, що адміністративний позов слід задовольнити частково.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до абз. 2.п.8 Постанови №100 середньомісячна заробітна плата позивача складає 20 800,06 ( 1 094,74х19днів) грн.

Судових витрат, які б підлягали стягненню на користь сторін, відповідно до ст. 139 КАС України, судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 139, 243 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) ( АДРЕСА_1 , РНОКП НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації у Кіровоградській області (відповідач 1) (вул. Велика Перспективна, 40, м. Кропивницький, 25006, ), Ленінського районного суду м. Кіровограда (відповідач 2) (вул. Велика Перспективна, 40, м. Кропивницький, 25006, код ЄДРПОУ 0289905), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Державна Казначейська служба України у Кіровоградській області (третя особа) (просп. Винниченка, 1-а, м. Кропивницький, 25000, код ЄДРПОУ не відомий) про скасування наказів, визнання протиправною бездіяльності та стягнення суддівської виногради за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 суму доплат за вислугу років за період з 22.06.2017 по 30.03.2018 року в розмірі 47 619,30 грн. з подальшим вирахуванням обов`язкових податків та зборів.

Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 суму доплат за вислугу років за період із 07.10.2019 по 31.10.2019 року в розмірі 9 430,36 грн. з подальшим вирахуванням обов`язкових податків та зборів.

Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 суму суддівської винагороди (середнього заробітку) за час вимушеного прогулу за період із 09.04.2018 по 04.10.2019 року в розмірі 605 981,32 грн. з подальшим вирахуванням обов`язкових податків та зборів.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди (середнього заробітку) за час вимушеного прогулу в сумі 20 800,06 грн., з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства допустити до негайного виконання.

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене у порядку та строки, встановлені статтями 293, 295-296 та пунктом 15.5 Перехідних положень цього Кодексу.

Під час карантину, встановленого постановою Кабінетом Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, строки на апеляційне оскарження, визначені КАС України продовжуються на строк дії карантину.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду А.В. Сагун