Справа № 161/16793/19
Суддя: Рудська С. М.
Дата ухвалення: 2020-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/79/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі - Ярмолюк В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП, інспектора роти № 2 батальну Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП старшого лейтенанта поліції Сень Віталія Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

04.10.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом на обгрунтування якого зазначив, що 20.09.2019 року інспектором роти № 2 БУПП у Волинській області старшим лейтенантом поліції Сень В.М. (далі - Інспектор) відносно нього було винесено постанову серії ДП18 № 257634, якою його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. (далі - оскаржувана постанова). Із оскаржуваної постанови слідує, що він 20.09.2019 року о 23:25 год. в м. Луцьку по вул. Ковельська, 175, керуючи транспортним засобом TOYOTA Corolla, д.н.з. НОМЕР_1 , всупереч вимогам п. 15.9 «и» ПДР України, здійснив зупинку ближче 10 м. до виїзду з прилеглої території. З даною постановою він категорично не погоджується, а також вважає її безпідставною та необгрунтованою, оскільки вимоги ПДР України він не порушував. Так, 20.09.2019 року о 23:25 год. зупинку транспортного засобу TOYOTA Corolla, д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Луцьку по вул. Ковельська, 175, здійснив ОСОБА_2 та пішов у власних справах. В свою чергу, він, перебуваючи у вказаному автомобілі, пересів на місце водія та розмовляв із ОСОБА_3 , який в той час також знаходився із ним в транспортному засобі. Однак, невдовзі до них підійшов Інспектор та повідомив про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. При цьому, жодних доказів, які б підтверджували його вину у вчиненому, Інспектором надано не було, а під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, останнім були порушені норми процесуального права. На підставі викладеного, просить визнати протиправною та скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі закрити.

У своєму позові, ОСОБА_1 також зазначає, що оскаржувана постанова ним була отримана рекомендованим листом 27.09.2019 року, а тому просить суд поновити йому пропущений строк на її оскарження.

22.10.2019 року представником відповідачів було подано до суду відзив на вищевказаний адміністративний позов, відповідно до якого заявлені вимоги заперечуються у повному обсязі виходячи з наступного. Так, 20.09.2019 року о 23:25 год. в м. Луцьку по вул. Ковельська, 175, було виявлено факт порушення водієм транспортного засобу TOYOTA Corolla, д.н.з. НОМЕР_1 , вимоги п. 15.9 «и» ПДР України, а саме: останній здійснив зупинку ближче 10 м. до виїзду з прилеглої території. Підійшовши до вказаного автомобіля Інспектором було встановлено його особу, яким виявився ОСОБА_1 . Таким чином, встановивши факт вчинення позивачем порушення вимог ПДР України, відносно нього було винесено оскаржувану постанову з дотриманням усіх норм процесуального законодавства, а доводи позивача про зворотне є безпідставними. При цьому, на місці вчинення правопорушення жодних пояснень працівникам поліції щодо того, що він не керував транспортним засобом ОСОБА_1 не надавав. Вважає оскаржувану постановою законною, обгрунтованою та такою, що не підлягає скасуванню, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 просить відмовити (а.с. 12-15).

В судовому засідання позивач ОСОБА_1 на його представник надали пояснення аналогічні до викладених в позовній заяві, просять її задовольнити.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти задоволенні позову заперечувала з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, просила у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання 14.07.2020 року сторони не з`явилися, надали суду заяви з проханням продовжувати розгляд справи за їх відсутності.

Вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши письмові та електронні докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі може бути подано протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Як вбачається із копії конверту УПП у Волинській області ДПП, адресованого позивачу, а також витягу із офіційного сайту ПАТ «Укрпошта», оскаржувана постанова була отриманою ОСОБА_1 27.09.2019 року (а.с. 4-5).

Отже, у даному випадку немає підстав для поновлення ОСОБА_1 строку на звернення до суду з даним позовом, оскільки такий строк позивачем пропущеним не був.

Судом встановлено, що 20.04.2020 року інспектором роти № 2 БУПП у Волинській області старшим лейтенантом поліції Сень В.М. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії ДП18 № 257634 про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

З оскаржуваної постанови вбачається, що 20.09.2019 року о 23:25 год. в м. Луцьку по вул. Ковельська, 175, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом TOYOTA Corolla, д.н.з. НОМЕР_1 , всупереч вимогам п. 15.9 «и» ПДР України, здійснив зупинку ближче 10 м. до виїзду з прилеглої території (а.с. 3).

Пунктом 15.9 «и» ПДР України передбачено, що ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду зупинка забороняється.

Диспозицією ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачається адміністративна відповідальність, зокрема, за порушення правил зупинки та стоянки.

При цьому, суб`єктом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, може бути виключно водій транспортного засобу, який вчинив таке діяння.

Згідно п. 1.10 ПДР України «водій» - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Із наведеного слідує, що до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки та стоянки, може бути підданою лише особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія.

Так, у своєму позові ОСОБА_1 зазначає, що до моменту зупинки транспортного засобу TOYOTA Corolla, д.н.з. НОМЕР_1 , який було зафіксовано інспектором поліції 20.09.2019 року о 23:25 год. в м. Луцьку по вул. Ковельська, 175, він автомобілем не керував.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

З аналізу вищевказаної норми законодавства слід зробити висновок, що неможливо притягнути особу до відповідальності на підставі доказів, які викликають сумніви та, в свою чергу, не встановлюють беззаперечності вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Так, постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.11.2019 року, в справі № 161/16290/19, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

З вищевказаної постанови від 26.11.2019 року вбачається, що 20.09.2019 року о 23:25 год. в м. Луцьку по вул. Ковельська, 175, ОСОБА_1 , керував транспортним засобом TOYOTA Corolla, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України (а.с. 41).

Із наведеного слідує, що обставини, які викладені в оскаржувані постанові та обставини, зафіксовані у постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.11.2019 року в справі № 161/16290/19, є однією і тією ж подією.

Разом з тим, постановою Волинського апеляційного суду від 01.07.2020 року в справі № 161/16290/19, було скасовано постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.11.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення (а.с. 72-74).

Закриваючи провадження у справі відносно ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції виходив з того, що особою, уповноваженою на складення адміністративних матеріалів не було надано жодного доказу, який свідчив би про факт керування позивачем 20.09.2019 року о 23:25 год. в м. Луцьку по вул. Ковельська, 175, транспортним засобом TOYOTA Corolla, д.н.з. НОМЕР_1 .

Постановою Волинського апеляційного суду від 01.07.2020 року в справі № 161/16290/19 набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Частиною 6 ст. 78 КАС України імперативно визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення було фактично встановлено, що ОСОБА_1 20.09.2019 року о 23:25 год. в м. Луцьку по вул. Ковельська, 175, транспортним засобом TOYOTA Corolla, д.н.з. НОМЕР_1 не керував.

Крім того, вищевказана обставина, об`єктивно підтверджується показаннями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , допитаних судом.

Так, свідок ОСОБА_2 суду пояснив, що 20.09.2019 року у вечірній час до нього підійшов знайомий йому ОСОБА_1 і попросив відвезти його на АЗС, розташовану в м. Луцьку по вул. Ковельська, 175. Своє прохання ОСОБА_1 обґрунтував тим, що він вживав спиртне. На прохання ОСОБА_1 він сів за кермо належного останньому автомобіля і відвіз ОСОБА_1 та їх спільного знайомого ОСОБА_3 на вказану АЗС. Там він припаркував автомобіль на узбіччі та пішов по своїх справах. Через деякий час йому зателефонував позивач и попросив відвезти його додому. Також ОСОБА_1 повідомив йому, що до нього підходили працівники поліції і склали щодо нього протокол за ст. 130 КУпАП.

Вищевказане в повній мірі виключає наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, які було покладено в оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи наведене вище, суд вважає за необхідне позов задовольнити, оскаржувану постанову скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року № 543/775/17 зроблений наступний правовий висновок.

Відповідно до положень статей 3, 5 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI) серед осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, немає таких, які б звільнялися від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, чи виключали б позовну заяву на постанову про накладення адміністративного стягнення з об`єктів оплати судовим збором.

Також Законом України від 19 вересня 2013 року № 590-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» внесені зміни до положень КУпАП щодо сплати судового збору. Так статтею 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, а розмір та порядок сплати судового збору встановлюється законом. Згідно з приписами частини сьомої статті 283 КУпАП постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору.

Розмір судового збору, який підлягає стягненню у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина п`ята статті 4 Закону № 3674-VI.

Інших видів платежів (зокрема, у вигляді державного мита) у випадку звернення особи до суду Закон № 3674-VI не передбачає.

Тож особи, стосовно яких ухвалено судове рішення про накладення адміністративного стягнення, є платниками судового збору. У випадку незгоди із судовим рішенням про накладення адміністративного стягнення, прийнятим за наслідками розгляду справи цієї категорії, учасники справи вправі оскаржити його в апеляційному порядку і Закон № 3674-VI винятків чи застережень щодо сплати судового збору за оскарження таких судових рішень не містить.

За частиною другою статті 171-2 КАС України у редакції, чинній до 14 грудня 2017 року, рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності було остаточним і оскарженню не підлягало. Водночас, положення цієї частини втратили чинність як такі, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 8 квітня 2015 року № 3-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 171-2 КАС України. У пункті 3 резолютивної частини цього Рішення Конституційний Суд України рекомендував Верховній Раді України невідкладно врегулювати питання щодо оскарження судового рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Адже у справах щодо притягнення до адміністративної відповідальності особи повинні мати право на інстанційне оскарження рішення місцевих загальних судів як адміністративних судів.

Як до, так і після прийняття Конституційним Судом України Рішення від 8 квітня 2015 року № 3-рп/2015, Закон № 3674-VI не визначав і не визначає окремо об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок його сплати за подання апеляційної чи касаційної скарг на рішення адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Водночас, вирішуючи порушене у конституційному поданні питання, Конституційний Суд України виходив з обсягу прав у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, який би забезпечував ефективний судовий захист, включаючи в себе, зокрема, можливість оскарження судових рішень в апеляційному та касаційному порядку, що є однією з конституційних гарантій реалізації інших прав і свобод учасників судового провадження, захисту їх від порушень і протиправних посягань, у тому числі від помилкових і неправосудних судових рішень, як складової права осіб на доступ до суду.

У випадку незгоди із судовим рішенням, прийнятим за наслідками розгляду справи цієї категорії, позивач вправі оскаржити його в апеляційному порядку. Однаковою мірою це стосується й відповідача у спірних правовідносинах, оскільки він як рівноправна сторона в адміністративній справі також має право на апеляційне/касаційне оскарження судового рішення.

Отже, за системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У даному випадку, як слідує з матеріалів справи, при зверненні до суду позивач не сплачував судового збору, хоча мав його сплати за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 420,40 грн.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Із наведеного слідує, що зі сторони відповідача на користь держави підлягає стягненню 420,40 грн. судового збору.

Згідно ст. 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Стаття 217 КУпАП передбачає, що посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків. Перелік посадових осіб, які від імені органів, згаданих у п. 2, 5 ст. 213 цього Кодексу, розглядають справи про адміністративні правопорушення, встановлюється законами України.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи внутрішніх справ (Національна поліція) розглядають, зокрема, справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, зокрема, за ст. 125 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень

Отже, працівники органів Національної поліції при розгляді справи про адміністративне правопорушення діють від імені органів Національної поліції.

За таких обставин, з урахування того, що інспектор Сень В.М., як суб`єкт владних повноважень, притягаючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КАС України, діяв від імені УПП у Волинській області ДПП, тому саме з останнього слід стягнути в дохід Державного бюджету України судовий збір в розмірі 420,40 грн.

На підставі ст. ст. 122, 251, 254, 286, 287 КУпАП, керуючись ст. ст. 72-77, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП, інспектора роти № 2 батальну Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП старшого лейтенанта поліції Сень Віталія Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії ДП18 № 257634, винесену інспектором роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП старшим лейтенантом поліції Сень Віталієм Миколайовичем про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП в дохід Державного бюджету України судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 14 липня 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська