Справа № 520/523/20
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2020-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 р.Справа № 520/523/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Сіренко О.І. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Старосєльцева О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 08.04.20 року по справі № 520/523/20

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області

про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , в порядку адміністративного судочинства звернувся з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, в якому просив суд:

- визнати недійсним та скасування податкове повідомлення - рішення ГУ ДФС у Харківській області № від 15.02.2019р.;

- визнати недійсним та скасувати податкове повідомлення - рішення ГУ ДФС у Харківській області № від 15.02.2019р.;

- визнати недійсним та скасувати податкову вимоги ГУ ДФС у Харківській області від 16.05.2019 року.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що автомобіль вже пройшов процедуру митного оформлення, факт подання будь-яких недостовірних документів (у тому числі і стосовно митної вартості) митницею не фіксувався, адже була указана достовірна і правдива інформація про вартість автомобіля у 3.500,00 Євро. Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 16.04.2018р. по справі №163/2133/18 були установлені обставини відсутності правових підстав для обчислення митної вартості автомобіля за 4.500,00 Євро. Наполягав, що проведені контролюючим органом розрахунки є протиправними, позаяк базуються на показникові митної вартості автомобіля в 4.500,00 Євро.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2020 року позов - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення ГУ ДФС у Харківській області № від 15.02.2019р.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення ГУ ДФС у Харківській області № від 15.02.2019р.

Визнано протиправним та скасовано податкову вимогу ГУ ДФС у Харківській області від 16.05.2019 року № 49-17.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що відповідно до пункту 1, 2 частини 2 статті 351 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-УІ (далі - МК України) та наказу Головного управління ДФС у Харківській області від 22.11.2018 року № 8796 була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка громадянина ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні легкового автомобіля, за результатами якої складено Акт перевірки.

Відповідач зазначає, що інформація, отримана від уповноважених органів іноземних держав, повинна братись до уваги при контролі правильності визначення митної вартості товарів після завершення їх митного оформлення.

Відповідно до пункту 54.4. статті 54 ПК України визначено, шо у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо вартісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні на митну територію України, відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, органи доходів і зборів мають право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платні податків на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Відповідач звертає увагу, що документи, отримані від митних органів Литовської Республіки, свідчать про те, що заявлені декларантом відомості містять неправдиві дані щодо вартості легкового автомобіля.

Відповідно до частини 7 статті 336 МК України однією із форм митного контролю є проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Відповідач звертає увагу, що зазначена експортна декларація та рахунок-фактура, отримані від уповноважених органів іноземної держави, свідчать про заявлення при митному оформленні в Україні значно меншої вартості товарів, ніж за документально підтвердженими відомостями про вартісні характеристики товару країни експорту, отриманих від Литовської Республіки. Вартість автомобіля марки «Renault», модель «Megane», за даними експортної декларації № 18 НОМЕР_1 та рахунку-фактури (інвойс) склада 4500,00 евро.

На думку відповідача, з огляду на те, що отримана від митних органів Литовської Республіки інформація не підтверджує відомості, заявлені декларантом, зокрема щодо вартості товару Головним управлінням ДФС у Харківській області з урахуванням фактичних відомостей прийнято відповідне рішення щодо правильності визначення митної вартості товару відповідно до положень частини 14 статті 354 МК України, пункту 4 частини 6 статті 54, частини 1 статті 55 МК України та визначено базу оподаткування - митну вартість товару, на підставі документально підтвердженої інформації, отриманої від митних органів Литовсько Республіки, щодо фактурної вартості переміщеного на митну територію України товару оформленого за МД від 27.02.2018 року № UA205090/2018/014434.

Відповідно до п.1. ч.1. ст. 279 МКУ, базою оподаткування товарів митом. переміщується через митний кордон України, на які Законом встановлено адвалерні ста мита, є митна вартість товарів.

Порядком заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративна документа, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 65 зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14 серпня 2012 р. за № 1372/2161 визначено графи МД, які заповнюються декларантом самостійно. Зокрема, графи 31 та- МД, в яких наводяться опис товару та відомості про нарахування митних платеж заповнюються декларантом.

Відповідач зауважує, що декларант самостійно вносить до митної декларації відомості, зокрема, що опису товару та розміру належних до сплати податків та, з моменту прийняття МД митного оформлення несе юридичну відповідальність за недостовірність таких відомостей.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 27.02.2018р. до України через зону діяльності Волинської митниці ДФС за поданою декларантом (митним брокером) ПП "Вест Брок" ОСОБА_2 МД від 27.02.2018р. №UA205090/2018/014434 був ввезений транспортний засіб - автомобіль марки «Renault» модель «Megane» (VIN: НОМЕР_2 ) (далі за текстом - Автомобіль).

Відповідно до вказаної МД отримувачем Автомобілю виступав ОСОБА_3 , а вартість вищезазначеного автомобіля становила 3.500,00 Євро. Митна вартість була визначена за 6 (резервним) методом. До митного оформлення був наданий рахунок-фактура № 80 від 26.02.2018 року, згідно якого вартість транспортного засобу становить 3.500,00євро, його продавцем виступала компанія "Nicole Automobile", отримувачем - ОСОБА_3 .

Під час митного оформлення Автомобіля було сплачено 11.811,61 грн. ввізного мита, 5.006,89грн. акцизу та 26.986,92 грн. податку на додану вартість.

У зв`язку з отриманням від митних органів Литовської республіки даних про те, що митника вартість Автомобіля складає 4.500,00 Євро 29.08.2018р. працівником Волинської митниці ДФС відносно заявника було складено протокол про порушення митних правил за ознаками вчинення порушення, передбаченого ст.485 Митного кодексу України.

19.09.2018р. керівником Волинської митниці ДФС відносно заявника із посиланням на указаний протокол була винесена постанова про порушення митних правил із накладенням штрафу у розмірі 300% несплаченої суми митних платежів у розмірі 30.344,22грн.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 16.04.2019р. по справі №163/2133/18 було скасовано постанову в.о. начальника Волинської митниці ДФС Шелігацького Євгенія Сергійовича від 19.09.2018 року в справі про порушення митних правил №4836/20500/18 про притягнення заявника до відповідальності за ст.485 МК України з накладенням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів. Провадження в справі про порушення митних правил № 4836/20500/18 закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях заявника складу правопорушення, передбаченого ст.485 МК України.

Дане рішення набрало законної сили за наслідками перегляду в апеляційному порядку - 11.06.2019 р.

При цьому, районним судом були установлено, що «з досліджених матеріалів справи встановлено, що підставою для складання протоколу про порушення митних правил та головним доказом для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за передбачене ст.485 МК України правопорушення були одержані від литовських митних органів експортна митна декларація MRN № 18LTKR1000EK048232 від 23.02.2018 року, рахунок-фактура серії TDT № 03612 від 23.02.2018 року та квитанція про отримання готівки серії TSC № 0093582 від 26.02.2018 року. Між відомостями цієї експортної декларації і наданими для митного оформлення транспортного засобу на території України документами дійсно є невідповідність, як щодо його продавця, так і щодо вартості транспортного засобу. Однак сама по собі експортна декларація доводить лише факт початку процедури оформлення експорту транспортного засобу із Європейського Союзу в Литовській Республіці. Вона жодним чином не виключає можливості переходу прав на автомобіль після такого оформлення до інших осіб, в тому числі, до продавця, зазначеного в поданих до митного оформлення документах, компанії "Nicole Automobile". Крім цього, як вбачається з Інтернет-сайту Єврокомісії щодо стану експортних MRN (для міжнародних перевезень) митна декларація № 18LTKR1000EK048232 від 23.02.2018 року скасована. Такі документи лише свідчать, що литовська компанія UAB "TD Transport" задекларувала, але не здійснила експорт транспортного засобу з ЄС.».

У зв`язку з отриманням ГУ ДФС у Харківській області від Волинської митниці ДФС відомостей митних органів Литовської Республіки 22.11.2018р. було видано наказ №8796 про призначення документальної невиїзної позапланової перевірки заявника з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні Автомобіля через митний кордон України.

Перевірка була проведена з 09.01.2019р. по 15.01.2019р.

Результати перевірки оформлені актом від 22.01.2019р. № 169/20-40-13-05-08/.

У згаданому акті перевірки викладені судження контролюючого органу про встановлені порушення громадянином ОСОБА_1 : п.3 ч.2 ст. 53, ст.278, п.1, ч.1 ст. 279, ч.1 ст. 293,ч.1 ст.295, п.1 ст.368 Митного кодексу України, у зв`язку з чим було занижено податкове зобов`язання з ввізного мита на загальну сум 3.327,22грн. (15.138,83грн. обчислених контролюючим органом (із використанням показника митної вартості Автомобіля у 4.550,00 Євро - еквівалент 151.388,26грн.) - 11.811,61грн. обрахованих декларантом від імені заявника); п. 187.8 ст.187. п.190.1 ст. 190 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим було занижено податкове зобов`язання з ПДВ на суму 7.319,88 грн. (34.306,80грн. обчислених контролюючим органом (із використанням показника митної вартості Автомобіля у 4.550,00 Євро - еквівалент 151.388,26грн.) - 26.986,92грн. обрахованих декларантом від імені заявника).

З посиланням на даний акт суб`єкт владних повноважень 15.02.2019 року прийняв податкові повідомлення-рішення: № про збільшення грошового зобов`язання з ПДВ на 9.149,85 грн. (основний платіж - 7.319,88 грн.; штраф - 1.829,97 грн.); № про збільшення грошового зобов`язання за платежем мито на суму - 4.159,03 грн. (основний платіж - 3.327,22грн.; штраф - 831,81 грн.).

У подальшому у зв`язку з неоплатою заявником цих рішень контролюючим органом було винесено податкову вимогу від 16.05.2019р. № 49-17 на суму податкового боргу 15.364,33 грн. (основний платіж - 10.647,10грн., а саме: 7.319,88 грн. - ПДВ, 3.327,22грн. - мито), штраф - 2.661,78 грн., пеня - 2.055,43 грн.).

Як з`ясовано судом, фактичними підставами для винесення спірних рішень послугувало судження контролюючого органу про вчинення заявником податкових правопорушень за рахунок митного оформлення автомобіля за ціною 3.500,00євро (та додаткових транспортних і страхових витрат у сумі 50,00 Євро), у той час коли за документами митних органів Литовської Республіки (зокрема, експортної декларації 18LTKR1000EK048232 від 23.02.2018р.) вартість Автомобіля становила 4.500,00євро.

Не погодившись із правомірністю перелічених рішень контролюючого органу, заявник ініціював даний спір.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги суб`єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з`ясування необхідних обставин, що мали значення, чим порушив законні інтереси позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно з п.3 ч.1 ст.180 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платником податку є: будь-яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України.

Відповідно до п. 190.1 ст.190 Податкового кодексу України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Згідно з п.п.187 ст.187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Ввізне мито на товари нараховується за ставками згідно з Законом України від 19.09.2013р. «Про митний тариф України».

Податок на додану вартість нараховується за ставкою 20% бази оподаткування відповідно до п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України.

Згідно з ч.2 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до п.1 ст. 268 Митного кодексу України для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.271 Митного кодексу України мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. В Україні застосовуються такі види мита: 1) ввізне мито; 2) вивізне мито; 3) сезонне мито; 4) особливі види мита: спеціальне, антидемпінгове, компенсаційне, додатковий імпортний збір.

Згідно з п.1 ч. ст.279 Митного кодексу України базою оподаткування митом товарів, що переміщуються через митний кордон України, є: для товарів, на які законом встановлено адвалорні ставки мита, - митна вартість товарів.

Відповідно до п.2 ст.270 Митного кодексу України правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, іншими (крім мита) митними платежами встановлюються Податковим кодексом України з урахуванням особливостей, що визначаються цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.295 Митного кодексу України митні платежі нараховуються декларантом або іншими особами, на яких покладено обов`язок із сплати митних платежів, самостійно, крім випадків, якщо обов`язок щодо нарахування митних платежів відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладається на митні органи.

Відповідно до ч.1 ст.318 Митного кодексу України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Відповідно до частини 7 статті 336 Митного кодексу України однією із форм митного контролю є проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Частиною 3 статті 345 Митного кодексу України встановлено, що органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи.

Також, нормами п.п.2 ч.2 ст.351 МК України визначено, що підставою для проведення невиїзної документальної перевірки є надходження документально підтвердженої інформації від уповноважених органів іноземних держав про не підтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 16.04.2019р. по справі №163/2133/18 обставинами спростовується факт оплати за Автомобіль на території Республіка Литва 4.500,00 Євро.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Додатково, судом було витребувано у відповідача інформацію та докази щодо чинності експортної митної декларації MRN № 18LTKR1000EK048232 від 23.02.2018 року на час розгляду справи у суді. Відповідачем жодної інформації та доказів не надано.

Представником позивача надано до матеріалів справи пояснення з відповідним витягом, що згідно з даними інтернет-сайту Європейської комісії щодо стану експортних митних декларацій інформація щодо декларації MRN № 18LTKR1000EK048232 від 23.02.2018р. відсутня.

Так, відповідно до ст.64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) (ч. 1 ст. 64); митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях (ч. 2 ст. 64).

При цьому, у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

З матеріалів справи вбачається, що під час перевірки контролюючий орган використовував інформацію про вартість Автомобіля з довідки - рахунку №03612 від 23.02.2018р. та квитанції від 23.02.2018р.Проте, тексти цих документів викладені не державною мовою України і не мають перекладу на державну мову України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що складений контролюючим органом Акт від 22.01.2019р. №169/20-40-13-05-08/ не містить даних про залучення до участі у перевірці перекладача, використання належно і достовірно перекладених документів або наявності у працівника контролюючого органу достатніх знань іноземної мови (державної мови Республіки Литва). Отже, зазначені копії документів не є належними та допустимими, доказами реальної вартості Автомобіля.

Таким чином, недоведеність відповідачем факту вартості автомобіля у 4.500,00 Євро зумовлює неправомірність додатково визначених грошових зобов`язань з ПДВ і ввізного мита та необхідність скасування відповідних податкових повідомлень - рішень.

Скасування ж податкових повідомлень - рішень у розумінні п.14.1.154 ст.14 Податкового кодексу України тягне за собою неправомірність виникнення податкового боргу, до структури якого входять платежі за такими рішеннями.

А відтак, і необхідність скасування тієї податкової вимоги, яка у порядку ст.59 Податкового кодексу України була сформована контролюючим органом у зв`язку з неоплатою згаданих вище податкових повідомлень - рішень.

Колегія суддів звертає увагу на правовий висновк Верховного Суду викладений у постанові від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), в якому зазначено, що обов`язковою умовою визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

Отже, у спірних правовідносинах допущені владним суб`єктом порушення спричинили настання негативних наслідків, що є визначеною процесуальним законом підставою для задоволення позову.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень - рішень № від 15.02.2019р.; № від 15.02.2019р. та податкової вимоги від 16.05.2019 року Головне управління Державної податкової служби у Харківській області діяло всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з`ясування необхідних обставин, що мали значення, чим порушив законні інтереси позивача.

Також, колегія суддів, звертає увагу на те, що ч.1 ст.10 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожному гарантовано право на свободу вираження поглядів та одержання інформації.

Зокрема, у рішенні Європейського Суду у справі "Леандер проти Швеції" від 26 березня 1987 року, серія А, № 116, § 74) зазначено, що свобода отримувати інформацію, про яку йдеться в пункті 2 статті 10 Конвенції, стосується передусім доступу до загальних джерел інформації і її основним призначенням є заборонити державі встановлювати будь-якій особі обмеження одержувати інформацію, яку інші особи бажають або можуть бажати повідомити цій особі.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах не забезпечив дотримання ч.2 ст.19 Конституції України.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2020 року по справі № 520/523/20 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2020 року по справі № 520/523/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.І. Сіренко
Повний текст постанови складено 14.07.2020 року