Справа № 300/1257/20
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2020-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" липня 2020 р. справа № 300/1257/20
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Григорук О.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним рішення про відмову в призначенні пенсії від 21.11.2019 №187, зобов`язання зарахувати позивачу до стажу роботи період з 28.10.1992 по 19.08.2002 в ТОВ "Спарта" та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 10.07.2019.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 , 09.10.2019 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". До заяви позивачем були додані документи, необхідні для призначення пенсії за віком. Однак, рішенням від 21.11.2019 №187 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки не врахував до страхового стажу період роботи: в ТОВ "Спарта" з 28.10.1992 по 19.08.2002. Позивач вважає протиправним та просить суд скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії від 21.11.2019 №187, зобов`язати зарахувати позивачу до стажу роботи період роботи в ТОВ "Спарта" та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 10.07.2019.
Ухвалою суду від 10.06.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
08.07.2020 надійшов до суду відзив відповідача на позовну заяву, згідно з яким відповідач заперечує щодо задоволення позову, вважає, що позовні вимоги є безпідставними. Представник відповідача зазначив, що до страхового стажу позивача не враховано період роботи з 28.10.1992 по 19.08.2002 в ТОВ "Спарта", оскільки відсутні достовірні підтверджуючі документи за вказаний період роботи, а також відсутні індивідуальні відомості про застраховану особу в системі персоніфікованого обліку. Зазначено, що позивачем повторно було надано відповідачу трудову книжку із новими записами (№10-11) щодо звільнення із ТОВ "Спарта", де запис №9 про звільнення з 30.11.2003 анульовано, з зроблено інший запис про звільнення позивача з роботи 28.03.2002 головою ліквідаційної комісії Ватаманюком В.Г., завірений печаткою та підписом. Однак, у позовній заяві зазначено, що на даний час ліквідатор ОСОБА_2 помер. Згідно довідки №03.2.-12/728-20 від 09.04.2020 виданої Головним управлінням статистики в Івано-Франківській області ТОВ "Спарта" неодноразово змінювало назву підприємства, однак, запис про перейменування підприємства в трудовій книжці позивача відсутній. Зазначено, що позивачем до управління надано витяги наказів про прийняття на роботу №14 від 28.10.1992 та про звільнення з роботи за №2 від 28.03.2002, зокрема ОСОБА_1 , однак згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 по батькові позивач ОСОБА_3 . Відмічено, що до позовної заяви додано довідку (без номера та дати) проте, що з заробітної плати позивача здійснювалось відрахування в пенсійний фонд протягом 1993-1996, 1998, 1999, 2000, 2001 років. Проте вказана довідка не місить даних про первинні документи на підставі яких її видано. Представник відповідача звертає увагу суду на те, що до заяви про призначення пенсії від 09.10.2019 вказана довідка не надавалась. Зазначено, що відповідно до листа від 25.05.2018 №01/04 ТОВ "Спарта" перебувало на обліку в органах Пенсійного фонду України з 15.08.1991 по 19.08.2002, частково нараховувало та сплачувало збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування протягом 1993-2001 років. За період роботи в ТОВ "Спарта" у системі персоніфікованого обліку відсутні відомості про сплату страхових внесків та нарахування заробітної плати протягом 2000-2002 року, а тому відсутні підстави для зарахування до страхового стажу цього періоду роботи. За вказаних обґрунтувань відповідач вважає, що немає законних підстав для зарахування позивачу до загального страхового стажу роботи періоду з 28.10.1992 по 19.08.2002 в ТОВ "Спарта". Щодо призначення пенсії за віком з 10.07.2019, зазначено, що страховий стаж позивача становить 19 років 9 місяців 3 дні, тому позивач набуде право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" при наявному страховому стажі 19 років у віці 63 роки. Крім цього, представник відповідача посилається на пропуск позивачем строку, встановленого для звернення до суду з даним позовом. Просить відмовити в задоволенні позову.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 09.10.2019 звернувся до управління Пенсійного фонду України в м Івано-Франківську з заявою та доданими до заяви документами про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с.40, 41).
За результатом розгляду заяви позивача рішенням від 21.11.2019 №187 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки не врахував період роботи з 28.10.1992 по 19.08.2002 в ТОВ "Спарта", в зв`язку з відсутністю достовірних підтверджуючих документів за вказаний період роботи та індивідуальних відомостей про застраховану особу в системі персофінікованого обліку. Зазначено, що відповідно до первинного запису трудової книжки заявник працював в зазначеній установі з 28.10.1992 по 30.11.2003, що суперечило інформації з єдиного державного реєстру страхувальників (ТОВ "Спарта" ліквідовано 19.08.2002). Крім того, документи ТОВ "Спарта" в архівні установи на збереження не надходили. Але заявником була надана повторно трудова книжка із новими записами стосовно звільнення із ТОВ "Спарта", а саме запис №9 про звільнення 30.11.2003 анульований. Зроблено інший запис про звільнення з роботи 28.03.2002, головою ліквідаційної комісії. Також долучені витяги з наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи завірені самим заявником. Згідно з наданими до сервісного центру документами, страховий стаж позивача становить 19 років 9 місяця 3 дні, право на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" при наявному страховому стажі заявник набуде у віці 63 роки (13).
Згідно із записом №8 трудової книжки позивача БТ НОМЕР_2 (а.с.12) позивач з 28.10.1992 прийнятий на роботу в ТОВ "Спарта" на посаду директор згідно наказу №14 від 28.10.1992 (а.с.15). Відповідно до запису №9 трудової книжки позивач звільнений з ТОВ "Спарта" в зв`язку з ліквідацією підприємства (наказ № 14 від 30.11.2003). Згідно запису трудової книжки №10 запис за №9 анульовано. Відповідно до запису №11, вчиненого головою ліквідаційної комісії Ватаманюком В.Г., завіреного печаткою та підписом, 28.03.2002 позивач звільнений з ТОВ "Спарта" згідно наказу №2 від 28.03.2002 (а.с.16).
Відповідно до довідки Головного управління статистики в Івано-Франківській області №03.2-12/728 від 09.04.2020 ТОВ "Спарта" ліквідовано 19.08.2002 за рішенням арбітражного суду (а.с.19).
У відповідності до довідки ТОВ "Спарта" (без номера та дати) з заробітної плати позивача здійснювались відрахування в пенсійний фонд протягом 1993-1996, 1998, 1999, 2000, 2001 років (а.с.17).
Позивач, вважаючи протиправним рішення про відмову в призначенні пенсії від 21.11.2019 №187, просить суд зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи період з 28.10.1992 по 19.08.2002 в ТОВ "Спарта" та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 10.07.2019.
При вирішенні даного спору суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.
Відповідно до статті 46 Конституції України, пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до статті 11 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема, громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.
Згідно частини 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
У законодавстві, що діяло до набрання чинності Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зокрема у Законі України "Про пенсійне забезпечення" йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).
Зміст поняття "загальний трудовий стаж" є ширшим, ніж поняття "страховий стаж", оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.
Так, згідно статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Також, згідно статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Пунктом 1 даного Порядку визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.
Відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Відповідно до пункту 2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.
Пунктом 2.8 Інструкції про порядок ведення трудових книжок визначено, що якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.
Згідно з пунктом 2.9 Інструкції про порядок ведення трудових книжок в виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.
У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за № таким-то недійсний". Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки (пункт 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок).
З огляду на зміст наявної в справі копії трудової книжки позивача БТ- НОМЕР_3 5009416, згідно із записом №8 (а.с.12) позивач з 28.10.1992 прийнятий на роботу в ТОВ "Спарта" на посаду директор згідно наказу №14 від 28.10.1992 (а.с.15). Відповідно до запису №9 трудової книжки позивач звільнений з ТОВ "Спарта" в зв`язку з ліквідацією підприємства (наказ № 14 від 30.11.2003).
Згідно запису трудової книжки №10 запис за №9 анульовано. Відповідно до запису №11, вчиненого головою ліквідаційної комісії Ватаманюком В.Г., завіреного печаткою та підписом, 28.03.2002 позивач звільнений з ТОВ "Спарта" згідно наказу №2 від 28.03.2002 (а.с.16).
Отже, записами трудової книжки підтверджується факт перебування позивача на роботі в ТОВ "Спарта" у період з 28.10.1992 по 19.08.2002.
Аргументи відповідача про те, що у позовній заяві зазначено, що на даний час ліквідатор ОСОБА_2 помер, суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідач не спростував вчинення головою ліквідаційної комісії Ватаманюком В.Г. підпису в час внесення записів №№10, 11 в трудову книжку позивача.
Щодо аргументів відповідача про те, що позивачем до управління надано витяги наказів про прийняття на роботу №14 від 28.10.1992 та про звільнення з роботи за №2 від 28.03.2002, зокрема ОСОБА_1 , однак згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 по батькові позивач ОСОБА_3 , суд зазначає, що вказане свідчить тільки про помилку в наказах, зокрема у відмінку по батькові позивача, проте, не викликає сумніву у дійсності записів трудової книжки позивача.
Щодо доводів відповідача про те, що відповідно до листа від 25.05.2018 №01/04 ТОВ "Спарта" перебувало на обліку в органах Пенсійного фонду України з 15.08.1991 по 19.08.2002, частково нараховувало та сплачувало збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування протягом 1993-2001 років та за період роботи в ТОВ "Спарта" у системі персоніфікованого обліку відсутні відомості про сплату страхових внесків та нарахування заробітної плати протягом 2000-2002 року, а тому відсутні підстави для зарахування до страхового стажу спірного періоду роботи, суд зазначає наступне.
Згідно статті 106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків покладено на страхувальника.
Позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, вчинене ТОВ "Спарта", оскільки згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.
Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 27.03.2018 в справі №208/6680/16-а (2а/208/245/16).
Крім того, згідно довідки ТОВ "Спарта" з заробітної плати позивача здійснювались відрахування в пенсійний фонд протягом 1993-1996, 1998, 1999, 2000, 2001 років (а.с.17).
Також, щодо аргументів відповідача про те, що згідно довідки №03.2.-12/728-20 від 09.04.2020 виданої Головним управлінням статистики в Івано-Франківській області ТОВ "Спарта" неодноразово змінювало назву підприємства, однак, запис про перейменування підприємства в трудовій книжці позивача відсутній, суд вважає, що позивач не може нести відповідальність за невнесення ТОВ "Спарта" таких відомостей в трудову книжку позивача.
Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці відповідачем суду не надано.
Отже, Головним управлінням Пенсійного фонду України Івано-Франківської області безпідставно не взято до уваги періоди роботи позивача з 28.10.1992 по 19.08.2002 в ТОВ "Спарта" при прийнятті рішення про відмову в призначенні пенсії.
Згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 1 січня 2019 року, право на призначення пенсії за віком, після досягнення віку 60 років, мають чоловіки за наявності страхового стажу не менше 26 років.
Відповідно до статті 83 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку, зокрема, пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності.
Як встановлено, страховий стаж для призначення пенсії ОСОБА_1 , якому в липні 2019 року виповнилося 60 років, складає 19 років 9 місяця 3 дні, без врахування спірного періоду роботи позивача з 28.10.1992 по 19.08.2002 в ТОВ "Спарта".
Суд встановив, що при врахуванні періоду роботи позивача в ТОВ "Спарта" з 28.10.1992 по 19.08.2002, страховий стаж позивача становитиме не менше 26 років та позивач матиме право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Щодо посилань відповідача на порушення позивачем строку звернення до суду, слід зазначити, що позивач оскаржує дії відповідача, які вважає триваючим порушенням.
Триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану, за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Суд зауважує, що основною складовою "права на суд" є право доступу, у тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові та практичні перешкоди для здійснення цього права.
Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи вказане, при зверненні до суду з даним позовом позивачем не порушено шестимісячного строку, встановленого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
Таким чином, оцінивши в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, суд прийшов до висновку, що є обґрунтованими та підлягають до задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову в призначенні пенсії від 21.11.2019 №187, слід визнати протиправним і скасувати дане рішення та зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи період з 28.10.1992 по 19.08.2002 в ТОВ "Спарта" та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 10.07.2019.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань позивача на користь відповідача сплачений судовий збір в розмірі 840,80 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову в призначенні пенсії від 21.11.2019 №187.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 10.07.2019, з врахуванням періоду роботи з 28.10.1992 по 19.08.2002 в ТОВ "Спарта".
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до частини 3 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 295 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Григорук О.Б.