Справа № 520/13351/19
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2020-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 р.Справа № 520/13351/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: П`янової Я.В. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання - Олійник А.А.,

за участю сторін:

представник позивача - Кабанець В.О.,

представник відповідача - Красников В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Шевченко О.В., м. Харків) від 10.02.2020 р. (повний текст рішення складено 14.02.2020 р.) по справі № 520/13351/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, третя особа - Старший державний виконавець Шевченківського відділу Державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Кунєва Марина Іванівна про визнання протиправною та скасування вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, третя особа: старший державний виконавець Шевченківського відділу Державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Кунєва Марина Іванівна, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску №Ф-128951-17 від 12.04.2019 року.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що податковим органом порушено процедуру винесення (формування) податкової вимоги. Так, податкова вимога Головного управління ДФС у Харківській області №Ф-128951-17 від 12.04.2019 року не була надіслана позивачу, внаслідок чого ним не отримана, тому визначена у вимозі сума грошового зобов`язання відповідно не набула статусу узгодженої. Крім того, Інструкцією № 449 визначено, що у разі наявності у платника на кінець календарного місяця недоїмки зі сплати єдиного внеску фіскальний орган на підставі даних звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу формує та надсилає (вручає) платнику вимогу про сплату боргу (недоїмки) на суму такої недоїмки у встановлені строки. Відповідно до вимоги ДФС №Ф-128951-17 від 12.04.2019 року борг нараховано станом на 31.10.2018 року у сумі 15819,54 грн. Тому, мало місце порушення відповідачем строку обчислення боргу по сплаті ЄСВ.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 р. було відмовлено у задоволенні позову.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необ`єктивність, однобічність, невмотивованість та формальність рішення суду першої інстанції та порушення норм права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач правом наданні відзиву не скористався.

Третя особа була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що згідно свідоцтва про державну реєстрацію Серія В00 №945600 19.08.2005 року позивача (ідентифікаційний номер ) зареєстровано в якості фізичної особи підприємця, номер запису про державну реєстрацію 2 024810.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, від 05.02.2020 року за № , видом діяльності позивача за КВЕД 47.89 є "роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами".

22.11.2019 року Департаментом реєстрації Харківської міської ради проведено державну реєстрацію припинення діяльності фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (за її рішенням), про що внесено до Єдиного реєстру запис 4024 810.

Відповідно до ст. 25 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та картки особового рахунку Головного управління ДФС у Харківській області сформовано у відношенні позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску №Ф-128951-17 від 12.04.2019 року, в якій визначено суму єдиного соціального внеску у розмірі 15 819,54 грн. (а.с. 11).

Так, постановою старшого державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області у 2019 році відкрито виконавче провадження з виконання вимоги №Ф-128951-17 від 12.04.2019 року про стягнення з ФО-П ОСОБА_1 на користь управління ДФС у Харківській області боргу у розмірі 15 819,54 грн. (а.с. 12 - 14).

Не погоджуючись з оскаржуваною вимогою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування єдиного внеску за період з 2017 по жовтень 2018 року є обґрунтованим, здійсненим відповідно до вимог Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з такого.

Стаття 67 Конституції України встановлює, що платник податків зобов`язаний вчасно й у повному розмірі сплачувати податки.

Обов`язки платників єдиного внеску регламентовано ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року №2464-VІ, згідно з приписами якої платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати внесок; подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, що визначені законодавством.

Єдиний внесок для фізичних осіб - підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, нараховується на суму доходу (прибутку) отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахувань, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 2 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування").

Згідно з ч. 12 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Частиною 7 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи (абзаци третій, п`ятий частини 8 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування").

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" органи доходів і зборів мають право, серед іншого: отримувати безоплатно від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання і від осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату єдиного внеску, а також інші відомості, необхідні для виконання органами доходів і зборів функцій, передбачених цим Законом; застосовувати фінансові санкції, передбачені цим Законом; стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску; у разі виявлення фактів порушення порядку нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску звертатися в установленому законом порядку до відповідних правоохоронних органів; здійснювати інші функції, передбачені законодавством.

У ч. 1 та ч. 3 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" зазначено, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку (частина 4 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування").

Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Інструкція № 449), розділ VI якої регулює порядок стягнення заборгованості з платників.

Так, відповідно до п. 1 розділу VI Інструкції № 449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (пункт 2 розділу VI Інструкції № 449).

Згідно із пунктом 3 розділу VI Інструкції № 449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи) (пункт 4 розділу VI Інструкції № 449).

Таким чином, обчислення єдиного внеску та формування вимоги про сплату боргу здійснюється не лише на підставі актів перевірки, а й на підставі облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця борг з єдиного внеску.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного суду від 11.09.2019 у справі №826/11623/16.

Право на звільнення від сплати єдиного внеску за себе мали у 2017 - 2018 роках фізичні особи - підприємці, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування").

В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач мала право на звільнення від сплати єдиного внеску за себе у 2017 - 2018 роках.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" установлено у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 3200 гривень.

Згідно статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня становить 3723 гривні.

Отже, з розрахунку 22 відсотки від мінімальної заробітної плати мінімальна сума єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців в 2017 році становила 704,00 грн. на місяць (8 448,00 грн. на рік), у 2018 році - 819,06 грн. на місяць (9 828,72 грн. на рік), щоквартальний платіж складає 2457,18 грн. (3723,00*3*22%), поквартально: до 19.04.2018 - за 1 квартал 2018 року - 2457,18 грн., до 19.07.2018 - за 2 квартал 2018 року - 2457,18 грн., до 19.10.2018 - за 3 квартал 2018 року - 2457,18 грн.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити на той факт, що фізичні особи-підприємці можуть на власний розсуд обирати систему оподаткування: загальну або спрощену. Якщо суб`єкт підприємницької діяльності не подає заяву про застосування спрощеної системи оподаткування, то він відповідно до ст. 177 розділу IV Податкового кодексу України береться на облік, як такий, що провадить діяльність на загальній системі оподаткування.

ФОП ОСОБА_1 перебувала на загальній системі оподаткування та жодного разу не подавала заяву про застосування спрощеної системи оподаткування, що підтверджується даними з реєстру платників єдиного податку.

Матеріалами справи підтверджено, що В ІС "Податковий блок в ІКП ОСОБА_1 по платежу: «Єдиний внесок» (код бюджетної класифікації 71040000) 08.02.2018 проведено нарахування єдиного соціального внеску за 2017 рік, як підприємцю на загальній системі оподаткування, але сплата відсутня. В 2018 році також відбулись нарахування ЄСВ за 1-3 квартали 2018 року.

Саме у зв`язку з наявністю у ФОП ОСОБА_1 станом на 31 жовтня 2018 року недоїмки зі сплати єдиного внеску в загальному розмірі 15819,54 грн., було сформовано та надіслано вимогу № Ф-128951-17 від 14.11.2018 року.

До вимоги увійшли:

- розрахункова сума єдиного внеску за 2017 рік - у розмірі 8448,00 грн.;

- єдиний внесок за І квартал 2018 року - в сумі 2457,18 грн.;

- єдиний внесок за II квартал 2018 року - в сумі 2457,18 грн;

- єдиний внесок за III квартал 2018 року - в сумі 2457,18 грн.

Фіскальний орган веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до Інструкції № 449.

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина - літера "Ю" (вимога до юридичної особи) або "Ф" (вимога до фізичної особи), 2 частина - порядковий номер, 3 частина - літера У (узгоджена вимога).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис, - у фіскальному органі.

Згідно абз.9 п.4 розділу 6 Інструкції № 449, вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

Як свідчать матеріали справи, податковим органом направлялася вимога № Ф-128951-17 від 14.11.2018 року рекомендованою кореспонденцією на адресу позивача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (61204, м. Харків, пр. Людвіга Свободи, буд. 48А, кв. 133). Проте, на адресу податкового органу повернувся конверт з поштовою відміткою "за закінченням терміну зберігання", копія якого міститься в матеріалах справи.

Тобто вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-128951-17 від 14.11.2018 року вважається належним чином надісланою (врученою) фізичній особі та є узгодженою.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Таким чином, відповідачем сформовано спірну вимогу №Ф-128951-17 від 12.04.2019 року з літерою У (узгоджена вимога) у встановленому порядку та дотриманні положення щодо порядку вручення вимоги позивачеві № Ф-128951-17 від 14.11.2018 року для узгодження.

Оскаржувана вимога №Ф-128951-17 - У від 12.04.2019 року відповідно до норм ч. 4 ст. 25 була надіслана до підрозділу державної виконавчої служби.

Щодо посилань апелянта на те, що вказана вимога не була надіслана до позивача та відсутні докази узгодження спірної вимоги, колегія судів зазначає, що вказана вимога підлягає надсиланню лише до підрозділу державної виконавчої служби та є узгодженою, оскільки вже виноситься відповідно до чинного законодавства з літерою У (узгоджена вимога).

Нарахована недоїмка підтверджується відповідним розрахунком єдиного соціального внеску та інтегрованою карткою платника.

Також, колегія суддів зауважує, що на момент нарахування позивачу боргу зі сплати єдиного соціального внеску та винесення вищезазначених податкових вимог, позивач мала статус фізичної особи-підприємця.

Посилання представника позивача в додаткових поясненнях на те, що з 2017 року вона не займається підприємницькою діяльністю, не є належними доказами, які спростовують правомірність нарахування єдиного внеску та не звільняють позивача від обов`язку щодо сплати податків.

При цьому, колегія суддів наголошує, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахувань, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з ч. 12 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Щодо посилання представника апелянта на те, що 02.06.2020 року офіційно опублікований Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» від 13 травня 2020 року № 592-IX.

Колегія судів зазначає, що окремі норми цього Закону вступають в силу з 03.06.2020 та стосуються списання за заявою платника суми недоїмки по єдиному внеску, штрафів та пені, нараховані на ці суми недоїмки певним категоріям за період з 01.01.2017 р..

Отже, із 03.06.2020 року діють норми щодо списання суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску з числа фізичних осіб підприємців (крім підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, за період з 01.01.2017 р. до дня набрання чинності Законом № 592 (03.06.2020), а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що оподатковується податком на доходи фізичних осіб.

Для цього платники упродовж 90 календарних днів з дня набрання чинності Законом № 592 (з 03.06.2020) подають: фізичні особи підприємці (крім підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування): держреєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи підприємця заяву про держреєстрацію припинення підприємницької діяльності; та до податкового органу звітність з ЄВ за період з 01.01.2017 р. до дня набрання чинності Законом № 592 (03.06.2020), якщо вона не була подана раніше.

Податковий орган протягом 15 робочих днів проведе камеральну перевірку, за результатами якої прийме рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені або вмотивоване рішення про відмову.

Тобто апелянт не позбавлений можливості подати заяву щодо списання суми недоїмки по єдиному внеску, штрафів та пені, нараховані на ці суми недоїмки за період з 01.01.2017 р.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки позивач не виконав свого обов`язку щодо нарахування та сплати єдиного внеску, відповідачем правомірно, відповідно до вимог Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" обчислено суми єдиного внеску, не сплачені позивачем за 2017 рік, три квартали 2018 року в загальному розмірі 15819,54 грн. та прийняті відповідні вимоги про сплату боргу.

Колегія судів зазначає, що всі доводи апеляційної скарги позивача не спростовують факт наявності у позивача боргу (недоїмки) та правомірність формування податкових вимог, а отже, і правильність вирішення справи по суті.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованогост.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні "Петриченко проти України" (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржників у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач під час винесення спірного рішення діяв на підставі та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, тоді як позивач не довів обставин, які б свідчилипро порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність його вимоги, що оскаржується.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

З огляду на результат апеляційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 року по справі № 520/13351/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді Я.В. П`янова З.Г. Подобайло
Повний текст постанови складено 09.07.2020 року