Справа № 420/5213/20
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2020-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5213/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2020 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Стефанов С.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними дії щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору ВП №55760928 від 28 травня 2020 року та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 18 червня 2020 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому позивачка просить:

- визнати протиправними дії головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Трифонова Олександра Юрійовича щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору ВП №55760928 від 28 травня 2020 року;

- скасувати постанову головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Трифонова Олександра Юрійовича про стягнення виконавчого збору ВП №55760928 від 28 травня 2020 року.

Адміністративний позов обґрунтовано наступним

Позивачка зазначає, що 26 грудня 2019 року ОСОБА_1 надала згоду на відступлення права вимоги за Іпотечним договором, який укладався в якості забезпечення виконання кредитних зобов`язань та погодилась вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки та проведення державної реєстрації переходу права власності, відповідно до ст.37 ЗУ «Про іпотеку» на належне їй нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП». Як зазначила позивачка, внаслідок державної реєстрації права власності на вищевказане нерухоме майно на ім`я іпотекодержателя ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» зобов`язання за кредитним договором будуть вважатися виконаними. Вказана заява була посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. Таким чином позивачка вважає, що зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором від 18 квітня 2007 року виконані у повному обсязі, однак, 28 травня 2020 року державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси) було винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 110 780,55 грн. та постанову про закінчення виконавчого провадження №55760928 на підставі заяви стягувача, у зв`язку з відсутністю боргу за виконавчим документом №523/19031/13-ц від 03 квітня 2014 року. Вказаною постановою були скасовані усі заходи примусового виконання рішення, а також було винесено постанову про стягнення виконавчого збору №55760928 в окреме провадження.

Як вказує позивачка, відповідно до постанови від 11 листопада 2009 року квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 58,30 кв.м. була передана у власність стягувачу - ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» за початковою ціною, яка була запропонована на останньому аукціоні (публічних торгах) - 498 085 (чотириста дев`яносто вісім тисяч вісімсот п`ять) грн. 00 коп. Таким чином, позивачка вважає, що сума судового збору вказана у постанові від 28 травня 2020 року ВП №55760928 про стягнення виконавчого збору у розмірі 110 780,55 грн. - є незрозумілою, необґрунтованою, а сама постанова винесена з порушенням вимог чинного законодавства.

Також, ОСОБА_1 звертає увагу, що державним виконавцем при винесені постанови про стягнення виконавчого збору не було дотримано ані положень частини четвертої статті 27 Закону №1404-VIII, ані положень частини третьої статті 40 цього ж Закону. Спірна постанова про стягнення виконавчого збору від 28 травня 2020 року, винесена раніше, ніж постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII, що суперечить частині першій статті 18 та частині третій статті 40 Закону, а тому є протиправною.

Крім того, позивачка наголошує, що державним виконавцем невірно вказана назва виконавчого органу: а саме вказано «у місті Одеса» замість вірного «у місті Одесі», та після «Міністерства юстиції» не вказано «(м. Одеса)», що, в свою чергу, є порушенням вимог ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, позивачка вважає, що державним виконавцем була винесена оскаржувана постанова не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та Законом №1404-VIII, а тому Постанова про стягнення виконавчого збору ВП №55760928 від 28 травня 2020 року є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Відзив на позовну заяву обґрунтовано наступним

Відповідач не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 , вважає їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню та, посилаючись на ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» та п.3.20 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом №512/5 від 02.04.2012 року Міністерства юстиції України у редакції від 24.12.2012 року, зазначає, що законодавством не встановлено обов`язку державного виконавця пересвідчитись в отриманні учасниками виконавчого провадження, зокрема, постанови про відкриття виконавчого провадження. Відповідач зазначає, що державним виконавцем дотримано вимоги статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» стосовно повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження №55760928 з примусового виконання виконавчого листа за №523/19031/13-ц шляхом направлення рекомендованої кореспонденції з повідомленням про вручення, яке наявне в матеріалах виконавчого провадження.

Крім того, відповідач зазначає, що сума виконавчого збору у розмірі 110 780,55 грн. є сумою в розмірі 10% від суми примусового стягнення за виконавчим документом, яка становила в розмірі 1 107 805,49 грн. відповідно до вимог статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, за окремою категорію термінових адміністративних справ передбачених статтею 287 КАС України. Призначено судове засідання на 01 липня 2020 року.

Вищевказаною ухвалою також витребувано у головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тріфонова Олександра Юрійовича (вул. Перша Сортувальна, буд.36-Г, м. Одеса, 65102) належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №55760928 з примусового виконання виконавчого листа №523/19031/13-ц виданого 03.04.2014 року Суворовським районним судом міста Одеси. Зобов`язано головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тріфонова Олександра Юрійовича надати витребувані судом документи у строк до 29 червня 2020 року.

Враховуючи те, що витребувані ухвалою суду від 22 червня 2020 року документи, станом на 01 червня 2020 року від головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тріфонова Олександра Юрійовича не надійшли, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 року зупинено провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними дії щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору ВП №55760928 від 28 травня 2020 року та зобов`язання вчинити певні дії до 10 липня 2020 року. Наступне судове засідання по справі №420/5213/20 призначено на 10 липня 2020 року.

10 липня 2020 року ухвалою суду на місці, яка була занесена до протоколу судового засідання, судом: поновлено провадження по справі та продовжено розгляд справи зі стадії на якій воно було зупинене; приєднано до матеріалів справи відзив Першого Суворовського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вхід. №26625/20) та належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №55760928 на 111 арк. (вхід. №26626/20).

В судове засідання призначене на 10 липня 2020 року сторони не з`явились, належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи. До позовної заяви позивачкою надано клопотання від 15 червня 2020 року про розгляд справи за її відсутністю.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неявку сторін, а також наявність клопотання від позивачки про розгляд справи за її відсутністю, керуючись ч.9 ст.205 КАС України, суд продовжив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та відзив на позовну заяву, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2014 року, по справі №523/19031/13-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором кредиту, було задоволено вимоги позивача та:

- стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІН НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 на користь публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» р/р 2909949, , МФО 328351 суму боргу за договором кредиту в розмірі 117 322,29 долара США (еквівалент 1 105 985,49 грн., - один мільйон сто п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять гривень 49 коп.), в тому числі: за кредитом 99 890,33 доларів США, за відсотками 9 520,71 доларів США, борг за прострочення тіла кредиту 355,60 доларів США, пеня 7 555,65 доларів США.

- стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІН НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІН НОМЕР_3 на користь публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» р/р 2909949, Код , МФО 328351 суму боргу за договором кредиту в розмірі 117 322, 29 долара США (еквівалент 1 105 985,49 грн., - один мільйон сто п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять грн. 49 коп.), в чому числі: за кредитом 99 890,33 доларів США, за відсотками 9 520,71 доларів США, борг за прострочення тіла кредиту 355,60 доларів США, пеня 7 555,65 доларів США.

- стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІН НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІН НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІН НОМЕР_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» р/р 2909949, Код , МФО 328351 судовий збір в розмірі 1700 грн.

- стягнуто з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІН НОМЕР_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» р/р 2909949, Код , МФО 328351 витрати на ІТЗ в розмірі 120 грн. (а.с.11)

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2014 року по справі №523/19031/13-ц набрало законної сили 11 березня 2014 року.

03 квітня 2014 року Суворовським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист №523/19031/13-ц (а.с.59).

09 лютого 2018 року головним державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Тріфоновим О.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №55760928 про примусове виконання виконавчого листа №523/19031/13-ц від 03 квітня 2014 року (а.с.67).

Вищевказана постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена позивачці за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується супровідним листом №4014 від 09.02.2018 року (а.с.67 на звороті).

09 лютого 2018 року головним державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Тріфоновим О.Ю. винесено постанову про арешт майна боржника №55760928 (а.с.68).

Вищевказана постанова про арешт майна боржника була направлена позивачці за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується супровідним листом №4022 від 09.02.2018 року (а.с.68 на звороті).

Постанова про відкриття виконавчого провадження та постанова про арешт майна боржника не були вручені адресату та повернуті відділенням поштового зв`язку з зазначенням причини повернення: «за закінченням строку зберігання», що підтверджується копією конверту та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.73).

20 червня 2019 року між ПАТ «Райффазен банк Аваль» та ПАТ «ОКСІ БАНК» був укладений договір відступлення права вимоги, та відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. і зареєстрований у реєстрі під №1692. Відповідно до вказаних договорів первісний кредитор передав (відступив), а ПАТ «ОКСІ БАНК» прийняв всі права вимоги до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за кредитним договором №014/0010/74/73403 від 18 квітня 2007 року (а.с.125 на звороті - 127).

У подальшому між ПАТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» було укладено Договір відступлення права вимоги від 20 червня 2019 року, згідно якого ПАТ «ОКСІ БАНК» передав, а ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» прийняв всі права вимоги до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2019 року по справі №523/19031/13-ц замінено сторону виконавчого провадження - стягувача ПАТ «Райффазен банк Аваль» на ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» (а.с.136 на звороті - 137).

28 жовтня 2019 року головним державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Тріфоновим О.Ю. винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження ВП №55760928, якою замінено сторону стягувача з ПАТ «Райффазен банк Аваль» на правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Звіринецька, буд.63) (а.с.140).

11 листопада 2019 року головним державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Тріфоновим О.Ю. винесено постанову про передачу ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» наступне майно: квартира №53 АДРЕСА_4 (а.с.143).

26 грудня 2019 року ОСОБА_1 надала згоду на відступлення права вимоги за іпотечним договором, який укладався в якості забезпечення виконання кредитних зобов`язань та погодилась вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки та проведення державної реєстрації переходу права власності, відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» на належне їй нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» (а.с.19).

26 грудня 2019 року представником ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП», ОСОБА_6 , було надано ОСОБА_1 заяву про відсутність заборгованості, відповідно до якої вона підтверджує, що станом на 12 грудня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» за кредитним договором 014/0010/74/73403 від 18 квітня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффазен Банк Аваль» - відсутня (а.с.20).

28 травня 2020 року головним державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Тріфоновим О.Ю. було винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 110 780,55 грн. (а.с.164).

28 травня 2020 року головним державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Тріфоновим О.Ю. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, якою, зокрема, постанову про стягнення виконавчого збору №55760928 від 28.05.2020 року та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №55760928 від 28.05.2020 року винесено в окреме провадження (а.с.165).

Позивачка не погоджуючись з діями головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Тріфонова О.Ю. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору ВП №55760928 від 28.05.2020 року, вважаючи їх протиправними, а оскаржувану постанову такою, що підлягає скасуванню звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Релевантні джерела права та висновки суду

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Приписами статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частиною четвертою статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно з частиною п`ятою статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини дев`ятої статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Таким чином, фактичне виконання судового рішення, крім випадку такого виконання до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень не є обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року по справі №480/1558/19 (адміністративне провадження №К/9901/21929/19).

Судом встановлено, що боржником за виконавчим провадженням ВП №55760928 з примусового виконання виконавчого листа №523/19031/13-2 виданого Суворовським районним судом м. Одеси 03 квітня 2014 року є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Як вбачається з матеріалів справи, постанова головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Тріфонова О.Ю. про відкриття виконавчого провадження від 09.02.2018 року була направлена позивачці за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується супровідним листом №4014 від 09.02.2018 року (а.с.67 на звороті), проте не була вручена адресату під час доставки та повернута відділенням поштового зв`язку з зазначенням причини повернення: «за закінченням строку зберігання», що підтверджується копією конверту та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, які наявні в матеріалах справи (а.с.73).

Відповідно до ст.28 Закону №1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1- 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Крім того, згідно з пунктом 3.20 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом №512/5 від 02.04.2012 року Міністерства юстиції України у редакції від 24.12.2012 року, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, які державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами за адресами, зазначеними у виконавчому документі, або іншим адресатам, про які стало відомо державному виконавцю, або зазначеними у письмовій заяві сторони виконавчого провадження, у тому числі шляхом факсимільного зв`язку або електронною поштою.

Таким чином, враховуючи наявність в матеріалах справи належних доказів, які підтверджують відправлення відповідачем постанови про відкриття виконавче провадження на адресу позивачки, а саме рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення та конверт з відміткою відділення поштового зв`язку з зазначенням причини повернення: «за закінченням строку зберігання», суд погоджується з твердженням відповідача, що державним виконавцем дотримано вимоги статті 28 Закону №1404-VIII стосовно повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, суд також враховує, що головним державним виконавцем Тріфоновим О.Ю. здійснено вихід за адресою вказаною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_2 , проте боржника ОСОБА_2 фактично знайдено не було, майновий стан перевірити не вдалось можливим, що підтверджується актами державного виконавця від 06.04.2018 року, від 10.04.2018 року, від 15.05.2018 року, від 04.12.2018 року (а.с.76, 77, 85).

З матеріалів справи вбачається, що 26 грудня 2019 року ОСОБА_1 надала згоду на відступлення права вимоги за іпотечним договором, який укладався в якості забезпечення виконання кредитних зобов`язань та погодилась вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки та проведення державної реєстрації переходу права власності, відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» на належне їй нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» (а.с.19).

Як було встановлено судом 26 грудня 2019 року представником ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП», ОСОБА_6 , було надано ОСОБА_1 заяву про відсутність заборгованості, відповідно до якої вона підтверджує, що станом на 12 грудня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» за кредитним договором 014/0010/74/73403 від 18 квітня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффазен Банк Аваль» - відсутня (а.с.20).

З вищевикладеного вбачається, що фактично зобов`язання за кредитним договором від 18 квітня 2007 року позивачкою виконані - 26 грудня 2019 року.

При цьому, суд зазначає, що примусове виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2014 року по справі №523/19031/13-ц розпочато 09 лютого 2018 року, тобто до фактичного виконання позивачкою рішення 26 грудня 2019 року.

Приписами статей 40, 42 Закону №1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема, ч.3 ст.40 Закону №1404-VІІІ унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Здійснюючи правовий аналіз норм наведеного вище Закону №1404-VІІІ, що регулює питання виконавчого збору, суд зазначає, що цим Законом по суті визначений можливий порядок вирішення цього питання державним виконавцем, що залежить від тих чи інших умов.

Так, у першому випадку, таке питання вирішується відповідно до ч.5 ст.26 Закону №1404-VІІІ на стадії прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, з одночасним зазначенням про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

У іншому випадку, таке питання вирішується в порядку встановленому ч.3 ст.40 Закону №1404-VІІІ, а саме постанова про стягнення виконавчого збору у випадку закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Тобто, Законом №1404-VІІІ чітко визначений правовий порядок винесення відповідних постанов, а саме: постанові про стягнення виконавчого збору повинна передувати постанова про закінчення виконавчого провадження. При чому постанова про виконавчий збір приймається не пізніше наступного дня з дня закінчення такого провадження.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24.10.2019 року по справі №580/1328/19.

Матеріалами справи підтверджується, що питання стягнення виконавчого збору не вирішувалося під час прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, а оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору прийнято відповідно до ч.3 ст.40 Закону №1404-VІІІ після закінчення виконавчого провадження 28 травня 2020 року.

Відповідно до ч.2 ст.27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Суд зазначає, що сума виконавчого збору у розмірі 110 780,55 грн. є сумою в розмірі 10% від суми примусового стягнення за виконавчим документом, яка становила в розмірі 1 107 805,49 грн. відповідно до ст.27 Закону №1404-VІІІ.

Таким чином, враховуючи те, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, а також враховуючи те, що фактичне виконання рішення суду станом на час відкриття виконавчого провадження 09 лютого 2018 року ОСОБА_5 виконано не було, суд приходить до висновку, що постанова головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Тріфонова О.Ю. про стягнення виконавчого збору є правомірною та відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, посилання позивачки на те, що державним виконавцем невірно вказана назва виконавчого органу: а саме вказано «у місті Одеса» замість вірного «у місті Одесі» та після «Міністерства юстиції» не вказано «(м. Одеса)» не спростовують висновків суду по суті справи.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Серінг проти Сполученого Королівства» від 07.07.1989 року Європейський суд визначив, що Конвенція як правовий акт, що забезпечує захист прав людини, передбачає, що її гарантії мають бути реальними та ефективними. Будь-яке тлумачення прав та свобод, що гарантуються, має відповідати загальним рисам Конвенції, мета якої забезпечення і розвиток ідеалів і цінностей демократичного суспільства. Таким чином, на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст.6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 року вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Крім того, у Рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

За приписами частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права вже була висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, по адміністративній справі №522/24503/16-а від 13 березня 2019 року.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи усі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого судом зауважено, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Розподіл судових витрат

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246, 249, 269, 271, 287 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними дії щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору ВП №55760928 від 28 травня 2020 року та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили, згідно ст.255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в порядку та в строки встановлені ст.287 КАС України, з урахуванням особливостей, встановлених п.15.5 Розділу VII Перехідних Положень КАС України. Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 272 КАС України.

Суддя С.О. Cтефанов

.