Справа № 760/10319/17
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2020-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

10 липня 2020 року
Київ
справа №760/10319/17
адміністративне провадження №К/9901/49332/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Білак М.В.,
суддів Губської О.А., Радишевської О.Р.,
розглянув у порядку письмового провадження справу
за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1
на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 9 жовтня 2017 року (у складі головуючого судді Оксюти Т.Г.)
та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2018 року (колегія суддів у складі головуючого судді Кобаля М.І., суддів Епель О.В., Карпушової О.В.)
у справі №760/10319/17
за позовом ОСОБА_1
до Департаменту державної виконавчої служби України в особі відділу примусового виконання рішень,
третя особа: військова частина НОМЕР_1 ,
про визнання незаконними дій та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.
I. ПРОЦЕДУРА
1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту державної виконавчої служби України в особі відділу примусового виконання рішень, в якому просив суд скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження від 31 серпня 2016 року №51353925.
2. Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 9 жовтня 2017 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2018 року, позов задоволено: скасовано постанову про закінчення виконавчих проваджень №51353925 від 31 серпня 2016 року з примусового виконання виконавчого листа №760/11039/15-а від 31 травня 2016 року, виданого Солом`янським районним судом міста Києва на виконання постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 25 серпня 2015 року у справі №760/11039/15-а.
3. Ухвалою Солом`янського районного суду містка Києва від 31 травня 2018 року виправлено описки та арифметичні помилки, допущені в мотивувальній частині постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 9 жовтня 2017 року.
4. У поданій касаційній скарзі військова частина НОМЕР_1 із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
5. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 25 серпня 2015 року задоволено позов ОСОБА_1 : визнано неправомірними дії військової частини НОМЕР_1 щодо непризначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» для працездатних осіб на день встановлення інвалідності, за вирахуванням раніше виплачених коштів.
6. 10 червня 2016 року постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України було відкрито виконавче провадження №51353925 на підставі виконавчого листа №760/11039/15-а, виданого 31 травня 2016 року з виконання постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 25 серпня 2015 року.
7. 31 серпня 2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №51353925, на підставі пункту 8 частини першої статті 49, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження».
8. Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ.
9. Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що боржник військова частина НОМЕР_1 , виконала судове рішення у рамках виконавчого провадження №51353925 частково, а тому постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження є передчасною.
10. Крім того суд апеляційної інстанції не взяв до уваги доводи апелянта та третьої особи, що нарахування одноразової грошової допомоги позивачу внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби під час участі в бойових діях у складі миротворчих сил ООН, мало здійснюватися відповідно до прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 2012 рік, тобто в розмірі 1118 грн, оскільки позивачу інвалідність ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби під час участі в бойових діях у складі миротворчих сил ООН, встановлена 23 лютого 2015 року, коли розмір прожиткового мінімуму був інший (1218 грн).
11. Також судом апеляційної інстанції вказано, що державним виконавцем застосовано пункт 8 частини першої статті 49 та статтю 50 Закону України «Про виконавче провадження», який взагалі не встановлює порядку закриття виконавчого провадження.
12. Отже, суди дійшли висновку, що спірна постанова відповідача є передчасною, порушує законні права та інтереси позивача, а тому підлягає скасуванню.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
13. Військова частина НОМЕР_1 у своїй касаційній скарзі зазначає, що на виконання постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 19 вересня 2013 року у справі №2а-/755/318/13, залишеної без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2014 року, нею ОСОБА_1 14 листопада 2014 року було виплачено одноразову грошову допомогу у зв`язку з установленням інвалідності (III групи під час первинного огляду) у розмірі 59985,90 грн.
14. 23 лютого 2015 року ОСОБА_1 було змінено групу інвалідності за III на II.
15. На виконання постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 25 серпня 2015 року у справі №760/11039/15-а військовою частиною НОМЕР_1 ОСОБА_1 виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 163614,10 грн.
16. Таким чином, зазначає скаржник, суди попередніх інстанцій під час розгляду справи на предмет правильного обрахунку військовою частиною НОМЕР_1 суми виплаченої ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, а також правомірного закінчення ДДВС виконавчого провадження, повинні були з`ясувати:
розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом для працездатних осіб, на день становлення інвалідності ОСОБА_1 ;
суму одноразової грошової допомоги, яка була виплачена військовою частиною НОМЕР_1 ОСОБА_1 , за вирахуванням раніше виплачених коштів.
17. Посилаючись на роз`яснення Міністерства охорони здоров`я України від 27 квітня 2016 року №16.06-16/625-16, військова частина НОМЕР_1 зазначає, що датою встановлення групи інвалідності вважається дата первинного огляду МСЕК. Водночас дата підвищення групи інвалідності не може вважатись днем встановлення інвалідності.
18. Таким чином, військова частина НОМЕР_1 , виконуючи постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 25 серпня 2015 року, керуючись Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та враховуючи роз`яснення Міністерства охорони здоров`я України, здійснила розрахунок одноразової грошової допомоги, яка підлягала виплаті ОСОБА_1 , виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1118 грн) на день встановлення йому первинної інвалідності, а саме 25 жовтня 2012 року, за вирахуванням раніше виплачених коштів (59985,90 грн), як зазначено в резолютивній частині постанови суду (163614,10 грн = 1118 грн х 200 59985,90 грн), вказує скаржник.
19. Крім того звертає увагу, що суди попередніх інстанцій, розраховуючи суму одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ОСОБА_1 другої (вищої) групи інвалідності, не врахували той факт, що військовою частиною НОМЕР_1 кошти йому вже виплачувались в розмірі 59985,90 грн, у зв`язку з установленням інвалідності III групи під час первинного огляду, тому розмір одноразової грошової допомоги, який підлягав виплаті ОСОБА_1 , становив 163614,10 грн.
20. Також скаржник наголошує, що судами при розрахунку доплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 неправильно застосовано розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
21. У судове засідання сторони, їх представники не з`явились.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
22. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), вважає за необхідне зазначити наступне.
23. Спір у розглядуваній справі зводиться до з`ясування питання, який день є днем встановлення інвалідності ОСОБА_1 , а отже який розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб належить застосовувати, обраховуючи розмір одноразової грошової допомоги, що підлягала виплаті ОСОБА_1 згідно з постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 25 серпня 2015 року у справі №760/11039/15-а.
24. Це, в свою чергу, дозволить зробити висновок про повне або часткове виконання вказаної постанови військовою частиною НОМЕР_1 , а отже чи правомірно діяв державний виконавець, закінчуючи виконавче провадження, у зв`язку з виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
25. Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 25 серпня 2015 року, серед іншого, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» для працездатних осіб на день встановлення інвалідності, за вирахуванням раніше виплачених коштів.
26. Доводи ОСОБА_1 , викладені в його позовній заяві, зводяться до того, що відповідачем хоч і виплачено йому суму одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 25 серпня 2015 року у справі №760/11039/15-а, однак не у повному розмірі. Протилежні аргументи має військова частина НОМЕР_2 , яка зазначає про повне виконання постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 25 серпня 2015 року, наводячи відповідні розрахунки.
27. Оцінюючи такі доводи, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність підстав для задоволення позову.
28. В контексті наведених учасниками справи аргументів Верховний Суд вважає за необхідне вказати, що такі доводи фактично стосуються переоцінки висновків, власне, самого рішення суду, яке виконується (постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 25 серпня 2015 року у справі №760/11039/15-а).
29. Тому, вирішення у межах цього спору питання, який день є днем встановлення інвалідності ОСОБА_1 , а отже який розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб належить застосовувати, обраховуючи розмір одноразової грошової допомоги, що підлягає виплаті йому, є неможливим, оскільки такі аргументи можуть бути оцінені судами лише в межах справи №760/11039/15-а.
30. Питання, пов`язані з виникненням труднощів з виконання судового рішення чи його незрозумілістю, зокрема, який розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб належить застосовувати, обраховуючи розмір одноразової грошової допомоги, що підлягає виплаті ОСОБА_1 , вирішуються шляхом роз`яснення або встановлення способу виконання рішення суду.
31. При цьому ініціатором таких процесуальних дій може бути учасник справи, якому незрозуміле рішення суду або який вважає, що спосіб чи порядок виконання рішення суду повинні бути змінені, чи державний виконавець.
32. Аналогічні за своєю суттю висновки зроблено Верховним Судом у справі 760/12450/16-а (постанова від 10 жовтня 2019 року).
33. Отже, висновки судів попередніх інстанцій, на підставі яких суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, скасував спірну постанову відповідача про закінчення виконавчого провадження, не можуть бути предметом розгляду, оцінки в межах цього спору, оскільки, як зазначалось, наведені обставини можуть розглядатись тільки в межах справи №760/11039/15-а. Протилежне свідчитиме про переоцінку постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 25 серпня 2015 року у справі №760/11039/15-а.
34. Окремо варто зауважити про помилковість висновку суду апеляційної інстанції, який зазначив, що державним виконавцем застосовано пункт 8 частини першої статті 49 та статтю 50 Закону України «Про виконавче провадження», який взагалі не встановлює порядку закриття виконавчого провадження.
35. Станом на день винесення державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України спірної постанови про закінчення виконавчого провадження від 31 серпня 2016 року №51353925 був чинним Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV.
36. Відповідно до пункту 8 частини першої статті 49 цього Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
37. Стаття 50 вказаного Закону регламентує наслідки завершення виконавчого провадження.
38. Отже, дійсно, наведені норми не регламентують порядку закриття виконавчого провадження, як зазначив суд апеляційної інстанції, а регламентують питання закінчення виконавчого провадження, що й було зроблено відповідачем спірною постановою.
39. Тому, відсутні підстави стверджувати, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України застосовано норми, які не регулюють спірні правовідносини.
40. Оскільки інших підстав, за наявності яких спірна постанова про закінчення виконавчого провадження від 31 серпня 2016 року №51353925 підлягала б скасуванню, судами не встановлено, а позивачем не наведено, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби України в особі відділу примусового виконання рішень, третя особа: військова частина НОМЕР_1 , про визнання незаконними дій та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, необхідно відмовити.
41. З огляду на викладене, Верховний Суд не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову.
42. Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.
43. Відповідно до статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
44. За вказаних обставин, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позові.
Керуючись статтями 341, 344, 351, 356 КАС України, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року N 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу військово частини НОМЕР_1 задовольнити частково, постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 9 жовтня 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2018 року у справі №760/10319/17 скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби України в особі відділу примусового виконання рішень, третя особа: військова частина НОМЕР_1 , про визнання незаконними дій та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.
СуддіМ.В. Білак О.А. Губська О.Р. Радишевська