Справа № 420/1431/20
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2020-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/1431/20

Категорія: 112010201 Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.
Місце ухвалення: м. Одеса
Дата складання повного тексту: 30.03.2020 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута згідно п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправною відмову в призначенні одноразової грошової допомоги та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі МОУ) про:

- визнання протиправною відмову відповідача в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №284 від 21 лютого 2007 року "Про затвердження Порядку та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році" та ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";

- скасування рішення Комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оформлене п.52 протоколу від 09 серпня 2019 року №105;

- зобов`язання відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову допомогу у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №284 від 21 лютого 2007 року "Про затвердження Порядку та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році" та ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виходячи з щомісячного розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 30 серпня 2006 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що 30 серпня 2006 року під час первинного огляду позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності в наслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країни, де велись бойові дії, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 2-18О №070710 від 30 серпня 2006 року. 09 вересня 2009 року при повторному огляді позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності безстроково. Враховуючи зазначені обставини, позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з відповідною заявою про виплату одноразової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності, однак 13 лютого 2020 року отримав витяг з протоколу від 09 серпня 2019 року №105 засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України. Позивач вважає вказану відмову протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач свої правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до МОУ (місцезнаходження: 03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6; ) про визнання протиправною відмову в призначенні одноразової грошової допомоги та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено повністю.

Визнано протиправною відмову МОУ в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 284 від 21 лютого 2007 року "Про затвердження Порядку та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році" та ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Скасовано рішення Комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оформлене п.52 протоколу від 09 серпня 2019 року № 105.

Зобов`язано МОУ призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 284 від 21 лютого 2007 року "Про затвердження Порядку та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році" та ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виходячи з щомісячного розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 30 серпня 2006 року.

В апеляційній скарзі МОУ ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм процесуального права, а також з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги, МОУ зазначає, що судом першої інстанції не враховано той факт, що позивач пропустив строк звернення до суду.

Відзиву ОСОБА_1 на апеляційну скаргу не подано.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги МОУ, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції:

25 серпня 2005 року старшого прапорщика ОСОБА_2 , техніка стартового взводу стартової батареї 8 дивізіону військової частини НОМЕР_2 було звільнено за наказом МОУ №176.

30 серпня 2006 року під час первинного огляду позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності в наслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується з витягом з акту огляду МСЕК серії 2-18ОБ №070710 від 30 серпня 2006 року.

09 вересня 2009 року при повторному огляді позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності безстроково в наслідок травми, пов`язаної виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 2-18 ОД №024319 від 09 вересня 2009 року.

Враховуючи зазначені обставини, позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з відповідною заявою про виплату одноразової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності.

13 лютого 2020 року отримав витяг з протоколу від 09 серпня 2019 року №105 засідання Комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби МОУ, з якого вбачається, що позивачу було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки позивача було звільнено з військової служби до набуття чинності Закону України від 04 квітня 2006 року №3597-VI "Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу", яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність встановлена до 1 січня 2014 року, тобто набуття чинності нової редакції ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги.

При цьому, застосування ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" пов`язується законодавцем не з фактом звільнення зі служби, а з часом встановлення особі інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення зі служби.

Отже, чинним, на момент звернення позивача до відповідачів законодавством України, яке регулює питання виплати одноразової грошової допомоги, передбачено, що така допомога, у разі коли право на її отримання виникло до набрання чинності Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі Порядок №975), та відповідно ця допомога не була призначена, вона призначається у порядку, який діяв у день виникнення у особи права на одноразову грошову допомогу.

Суд першої інстанції зазначив, що такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, що була сформована за результатами розгляду аналогічних адміністративних справ (постанови від 08 листопада 2019 року у справі №820/1386/18, від 29 жовтня 2018 року у справі №820/2504/18).

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), ч.1, п.4 ч.2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII (в редакції Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, які регулюють спірні правовідносини.

Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Як вбачається зі спірного рішення Комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, підставою для відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги зазначено, що заявник звільнений з військової служби до набуття чинності Закону України від 4 квітня 2006 року № 3597-ІУ "Про внесення змін до Закону України "про загальний військовий обов`язок і військову службу", яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність встановлена до 01 січня 2014 року, тобто до набуття чинності нової редакції ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", він не мас права па одержання одноразової грошової допомоги.

Відповідно до ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Частиною 1, п.4 ч.2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII (в редакції Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, тобто, у редакції що діяла на момент звернення позивача із заявою про призначення та виплати одноразової грошової допомоги) передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Згідно п.2 Порядку №975 особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до п.3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність підстав відмови МОУ в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №284 від 21 лютого 2007 року "Про затвердження Порядку та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році" та ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Стосовно доводів апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно ч.ч.1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.4 ст. 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Апелянт зазначає, строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, а спірне рішення Комісії МОУ було отримано позивачем саме 16 листопада 2019 року, а не 13 лютого 2020 року, як зазначає позивач.

Аналізуючи такі доводи апелянта, судова колегія зазначає, що якщо позивач і дізнався про порушення своїх прав в листопаді 2019 року, та звернувшись з позовом у лютому 2020 року, він не пропустив шестимісячний строк звернення до суду.

За таких обставин, судова колегія не вбачає підстав для скасування судового рішення, та залишення позовної заяви без розгляду.

Крім того, судова колегія враховує те, що відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 дійшов висновку, що у випадку порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. У разі пред`явлення вимог про стягнення будь-яких виплат, що входять до структури заробітної плати, і застосування цих положень, не пов`язане з фактом нарахування чи не нарахування роботодавцем спірних виплат.

Оскільки позовна заява ОСОБА_1 містить вимоги про нарахування та виплату грошової допомоги при звільненні, слід керуватися, в тому числі, положеннями ст. 233 КЗпП України щодо відсутності обмежень строків звернення до суду.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328, 329 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.