Справа № 400/4257/19
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2020-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/4257/19
Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І. О.,

суддів Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дикий Сад ЛТД» на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дикий Сад ЛТД» до Державної екологічної інспекції в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування припису

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дикий Сад ЛТД» (далі ТОВ «Дикий Сад ЛТД») звернулось до суду першої інстанції з позовом в якому просило скасувати припис Державної екологічної інспекції в Миколаївській області від 03 червня 2019 року про зобов`язання отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

В обґрунтування позову ТОВ «Дикий Сад ЛТД» зазначило про хибність доводів суб`єкта владних повноважень про припинення строку дії наявного у товариства дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами від 27.08.2013 р. №-265 (далі - дозвіл).

Така позиція, на думку позивача, пояснюється змінами у законодавстві, а саме: внесеними законодавцем доповненнями до ст. 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», відповідно до яких, строк дії дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до другої групи, складає 10 років.

Як стверджує позивач, внесення відповідних змін, було обумовлено необхідністю врегулювання на законодавчому рівні строку чинності відповідних дозволів, адже раніше дані питання регулювалися підзаконним актом, прийнятим Кабінетом Міністрів України, зокрема, постановою №302 від 13.02.2002 р., відповідно до якої термін дозволів складав 5 років.

Таким чином, на думку позивача, внаслідок врегулювання на законодавчому рівні строків чинності відповідних дозволів, строк дії спірного дозволу від 27.08.2013 р. спливе лише 28.03.2023 р.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року, ухваленого в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами, у задоволенні позову ТОВ «Дикий Сад ЛТД» відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що законодавець, змінюючи норми, які регулюють терміни дії дозволів, зробив виключення лише для суб`єктів господарювання, об`єкт якого належить до третьої групи, зазначивши, що отримані ними дозволи на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, автоматично продовжують діяти, та отримувати нові - суб`єкту господарювання потреби немає.

На думку суду першої інстанції, оскільки законодавець не оговорив у п.1-1 Розділу IX Закону України «Про охорону атмосферного повітря» питання про продовження дії дозволів, які видані суб`єкту господарювання щодо об`єктів першої та другої групи, є підстави вважати, що строки їх дії не продовжуються автоматично, тобто, вони діють у межах тих строків, на які вони були видані до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо скорочення кількості документів дозвільного характеру» від 09.04.2014 р.

В апеляційній скарзі ТОВ «Дикий Сад ЛТД» ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції, у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального та неповним дослідженням доказів, що призвело до неправильного вирішення справи та просить ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи порушення судом першої інстанції норм матеріального права, скаржник вказує на неправильне тлумачення, останнім, змісту Прикінцевих положень Закону України «Про охорону атмосферного повітря». Зокрема, на думку скаржника, п.1-1 Розділу ІХ Закону України «Про охорону атмосферного повітря» конкретизуючи питання щодо строків дозволів на об`єкти третьої групи, мав на увазі, що нові положення цього Закону розповсюджуються і на строки дозволів інших груп. Протилежний висновок суду першої інстанції з цього приводу, як вказує скаржник, порушує презумпцію правомірності діяльності суб`єкта господарювання, що закладена в абз. 15 ст. 3 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

У відзиві на апеляцію Державна екологічна інспекція в Миколаївській області вказує на необґрунтованість доводів скаржника, викладених в апеляції та вважає, що її належить залишити без задоволення.

Основним аргументом відзиву є те, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо скорочення кількості документів дозвільного характеру» не має зворотної дії в часі і поширює свою дію тільки на відносини, які виникли після набуття ним чинності. Так, доповнення до ст. 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» встановлюють, що строк дії дозволу об`єктів, які належать до другої групи об`єктів будуть становити 10 років, а діючі, до 09.04.2014 р., дозволи автоматично не продовжують строк своєї дії.

Справа розглянута судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження, відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України, позаяк апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи свідчать про те, що основним видом діяльності ТОВ «Дикий Сад ЛТД» є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

27.08.2013 р. Управління екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації видало ТОВ «Дикий Сад ЛТД» дозвіл №-265 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами строком дії 5 років, з 27.08.2013 р. по 27.08.2018 р.

Із 27.05.2019 р. по 30.05.2019 р. посадові особи Державної екологічної інспекції у Миколаївській області провели планову перевірку дотримання ТОВ «Дикий Сад ЛТД» вимог природоохоронного законодавства, за результатами якої склали акт від 31.05.2019 р. № 04-05/54.

Зі змісту акта випливає, що у ТОВ «Дикий Сад ЛТД» є об`єкти, функціонування яких, пов`язане з утворенням викидів в атмосферне повітря забруднюючих речовин. Водночас в період з 28.08.2018 р. викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, здійснювалися без наявності дозволу, що є порушенням ст. ст. 10, 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря».

03.06.2019 р. Державною екологічною інспекцією у Миколаївській області за результатами проведення планового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, прийнято припис, яким зобов`язано ТОВ «Дикий Сад ЛТД» отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами; надати інформацію щодо кількості використаної паливної тріски; визначити показник загального утворення відходів; розпочати ведення та вести первинний та поточний облік відходів, що утворюються в процесі діяльності; укласти договір із спеціалізованим підприємством на передачу відходів, надати інформацію щодо водопостачання та водовідведення.

Даний припис товариством оскаржений лише в частині зобов`язання отримати відповідний дозвіл.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» суб`єкт господарювання набуває права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності на підставі відповідного документу, наданого дозвільним органом.

Частина 5 статті 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» унормовує, що викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

У зв`язку з прийняттям, 09.04.2014 р., Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо скорочення кількості документів дозвільного характеру», стаття 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» доповнена частиною сьомою наступного змісту: строк дії дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до першої групи, суб`єкту господарювання, об`єкт якого знаходиться на території зони відчуження, зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, - сім років, об`єкт якого належить до другої групи, - десять років, об`єкт якого належить до третьої групи, - необмежений.

Водночас, до цього часу питання строку дії дозволу було врегульоване пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України №302 від 13.02.2002 «Про затвердження Порядку проведення та оплати робіт, пов`язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян - підприємців, які отримали такі дозволи», який встановлював, що дозвіл видається безоплатно на строк не менш як п`ять років.

Як правильно відзначив суд першої інстанції у спірних правовідносинах належить з`ясувати обґрунтованість доводів позивача, що прийняття, 09.04.2014 р. Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо скорочення кількості документів дозвільного характеру» мало наслідком автоматичне продовження чинних, на період прийняття даного законодавчого акта, дозволів на строки, що були передбачені новою редакцією ч.7 ст.11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря».

Досліджуючи дане питання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про помилковість доводів позивача на законодавчому рівні, строк їх дозволу продовжений до 28.08.2023 р.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо скорочення кількості документів дозвільного характеру» від 09.04.2014, окрім доповнень статті 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», законодавець вніс доповнення до Розділу IX Прикінцевих положень цього Закону.

Зокрема, в пункті 1-1 законодавець роз`яснює, що строк дії дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до третьої групи, до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо скорочення кількості документів дозвільного характеру» та який на момент набрання чинності зазначеним Законом є дійсним, є необмеженим.

Тобто, законодавець в Прикінцевих положеннях цього Закону, роз`яснив, що дозволи на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до третьої групи, автоматично продовжують діяти, та отримувати новий дозвіл суб`єкту господарювання потреби немає.

Водночас таких преференцій для об`єктів першої та другої групи в Прикінцевих положеннях Закону України «Про охорону атмосферного повітря» законодавець не передбачив, що зобов`язувало позивача, відповідно до вимог ст.11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», отримати новий дозвіл.

Довід скаржника про те, що суд не дослідив та не надав правову оцінку його аргументам про неможливість отримання дозволу в період з 27.08.2018 р. по 30.11.2018 р., оскільки Миколаївською обласною державною адміністрацією не було врегульоване це питання, не має для правильного вирішення цього спору правового значення, адже підставою для задоволення позову, товариство зазначало протиправність припису органу державного нагляду (контролю) додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища. Вимоги щодо протиправної діяльності або бездіяльності місцевого органу виконавчої влади в Миколаївській області, позивачем не заявлялися.

Ураховуючи наведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом при розгляді справи неповно були встановлені обставини справи та неправильно застосовані норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню, зокрема, судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

З огляду на припису наведеної норми, дана справа, що розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дикий Сад ЛТД» залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дикий Сад ЛТД» до Державної екологічної інспекції в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування припису залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О.Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 13.07.2020 року.