Справа № 216/5385/16-а(2-а/216/136/16)
Суддя: Стеценко С.Г.
Дата ухвалення: 2020-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року
м. Київ
справа №216/5385/16-а(2-а/216/136/16)
адміністративне провадження №К/9901/32322/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Стеценка С.Г.,
суддів: Рибачука А.І., Тацій Л.В.,
розглянувши в письмовому провадженні в касаційному порядку адміністративну справу № 216/5385/16-а (2-а/216/136/16)
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
про визнання бездіяльності протиправною, визнання права на отримання відповідної пенсії, стягнення коштів, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (головуючий суддя Онопченко Ю. В.) від 27 лютого 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду (колегія у складі: головуючого судді Коршуна А. О., суддів Панченко О. М., Чередниченка В. Є.) від 17 травня 2017 року
В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не переведенні з 01 січня 2016 року ОСОБА_1 з пенсії відповідно до Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі Закон № 1697-VII) на пенсію відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-XII) і невиплаті пенсії позивачу з 01 січня 2016 року, відповідно до Закону № 2262-XII;
- визнати за позивачем право на отримання з 01 січня 2016 року пенсії згідно із Законом № 2262-XII;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 непризначену та невиплачену відповідно до Закону № 2262-XII пенсію за період з січня 2016 року по липень 2016 року включно в сумі 64 146,67 грн;
- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 непризначену та невиплачену відповідно до Закону № 2262-XII пенсію за період з серпня 2016 року по жовтень 2016 року включно в сумі 32 220 грн, а вразі вирішення справи пізніше листопада 2016 року: за період з серпня 2016 року по день винесення рішення, з розрахунку 10 740,00 грн щомісячно;
- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 20 000 грн;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року з пенсії відповідно до Закону № 1697-VII на пенсію відповідно до Закону № 2262-XII шляхом припинення з 01 січня 2016 року виплати позивачу пенсії відповідно до Закону № 1697-VII та виплатою з 01 січня 2016 року останньому пенсії відповідно до Закону № 2262-XII, визначивши розмір пенсії ОСОБА_1 за Законом № 2262-XII: з 01 січня 2016 року по серпень 2016 року в розмірі 9 163,81 грн, а з серпня 2016 року в розмірі 10 740 грн щомісячно до настання підстав для припинення виплати пенсії або для зміни розміру пенсії;
- допустити до негайного виконання постанову суду у межах стягнення пенсії за один місяць в сумі 10 740 грн;
- вирішити питання про допуск постанови до негайного виконання в частині стягнення всієї суми пенсії у сумі 96 366,67 грн, а в разі вирішення справи пізніше листопада 2016 року: за період з січня 2016 року по липень 2016 року включно у сумі 64 146,67 грн, а за період з серпня 2016 року по день винесення рішення, з розрахунку по 10 740 грн щомісячно.
2. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив про те, що з 05 серпня 1976 року по 20 вересня 2001 року проходив військову службу, у тому числі з 1980 року на офіцерських посадах в військовій прокуратурі, на момент звільнення займав посаду військового прокурора Первомайського гарнізону Південного регіону України та в 2001 році в званні «підполковник юстиції» був звільнений з військової служби за станом здоров`я, отримав статус «ветеран військової служби».
3. Починаючи з 08 жовтня 2001 року отримував пенсію згідно Закону № 1697-VII та перебував на обліку в Криворізькому центральному об`єднаному управлінні ПФУ Дніпропетровської області. 18 січня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Криворізького центрального об`єднаного управлінні ПФУ Дніпропетровської області з заявою про перехід на інший вид пенсії згідно Закону № 2262-XII на підставі документів, які містяться в його пенсійній справі, але його заява 19 січня 2016 року була передана за належністю до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області. Відповідач листом від 08 лютого 2016 року № 3217/03/03 рекомендував позивачу звернутись для призначення пенсії в районний або обласний військовий комісаріат, але такі дії відповідача суперечать вимогам чинного законодавства, про що позивач повідомив у своїй заяві від 03 березня 2016 року. Отже, дії відповідача є необґрунтованими та протиправними, оскільки позивачем були надані усі необхідні документи для вирішення питання про переведення його на інший вид пенсії, а саме на пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262-XII. Також, просив врахувати, що наполегливий характер бездіяльності з боку відповідача завдає йому вагому матеріальну шкоду та викликає лише негативні почуття, а тому виникають підстави для звернення до суду з позовом, в якому просить захистити свої права і відшкодувати моральну шкоду, яка в разі задоволення позову буде стягнута за рахунок коштів пенсійного органу, тобто відповідач може понести зайві витрати.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3. Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2017 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає в не переведенні з 01 січня 2016 року ОСОБА_1 з пенсії відповідно до Закону № 1697-VII на пенсію відповідно до Закону № 2262-XII і невиплаті пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року відповідно до Закону № 2262-XII. Визнано за позивачем право на отримання з 01 січня 2016 року пенсії згідно із Законом № 2262-XII. Стягнуто з головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 непризначену та невиплачену відповідно до Закону № 2262-XII пенсію за період з січня 2016 року по липень 2016 року включно в сумі 64 146, 67 грн. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 непризначену та невиплачену відповідно до Закону № 2262-XII пенсію за період з серпня 2016 року по січень 2017 року включно в сумі 64 440 грн із розрахунку по 10 740 грн щомісячно. Зобов`язано відповідача перевести ОСОБА_1 з 1 січня 2016 року з пенсії відповідно до Закону № 1697-VII на пенсію згідно Закону № 2262-XII шляхом припинення з 01 січня 2016 року виплати позивачу пенсії відповідно до Закону № 1697-VII та виплатою з 01 січня 2016 року ОСОБА_1 пенсії відповідно до Закону № 2262-XII, визначивши розмір пенсії позивача за Законом № 2262-XII: з 01 січня 2016 року по серпень 2016 року в розмірі 9 163, 81 грн, а з серпня 2016 року в розмірі 10 740 грн щомісячно до настання підстав для припинення виплати пенсії або для зміни розміру пенсії. Допущено до негайного виконання постанову суду в межах стягнення пенсії за один місяць в сумі 10 740 грн. Стягнуто з головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача 1 500 грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
4. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно та в порушення вимог чинного законодавства не було переведено ОСОБА_1 з пенсії відповідно до Закону № 1697-VII на пенсію відповідно до Закону № 2262-XII, у наслідок чого протиправно не було виплачено з 01 січня 2016 року пенсію згідно останнього Закону.
5. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2017 року скасовано, прийнято нову про відмову в задоволенні позову.
6. Приймаючи таке судове рішення, суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач не звертався до відповідного підрозділу Міністерства Оборони України з заявою про призначення пенсії відповідно до Закону № 2262-XII, що свідчить про те, що відповідач під час розгляду заяв позивача з цього питання діяв правомірно та у межах повноважень, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
7. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди та рішенням суду апеляційної інстанції, 12 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2017 року в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 1500 грн на відшкодування моральної шкоди та прийняти в цій частині нову постанову, якою стягнути моральну шкоду у розмірі 20 000 грн; постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року скасувати повністю.
8. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції були неповно встановлені обставини завдання моральної шкоди. Не було взято до уваги, що протиправна бездіяльність відповідача носила тривалий характер та завдала значну матеріальну шкоду у вигляді неотримання пенсії, а тому наявні підстави для відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. Поряд з цим, рішення суду апеляційної інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не досліджено всіх обставин у справі. Судом апеляційної інстанції не враховано, що позивач мав намір перейти з одного виду пенсії на інший, а тому застосовувати п. 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», який затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 (далі Порядок № 3-1) до спірних правовідносин немає законних підстав. Також скаржник вказує на те, що судом в порушення вимог ст. 188, 189 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) було відкрито провадження по апеляційній скарзі відповідача та розглянуто її.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
9. Вищий адміністративний суд України ухвалою від 12 червня 2017 року відкрив провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .
10. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». З цієї дати набула чинності нова редакція КАС України.
11. Згідно з підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень КАС України, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
12. На виконання вимог підп. 7 п. 1 Перехідних положень справа була передана до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
13. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 червня 2019 року, визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Стеценко С. Г., судді: Рибачук А. І., Тацій Л. В., справу передано головуючому судді.
14. Ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2020 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження з 17 червня 2020 року.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
15. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 05 серпня 1976 року по 20 вересня 2001 року проходив військову службу, у тому числі з 1980 року на офіцерських посадах в військовій прокуратурі. В 2001 році був звільнений з посади військового прокурора Первомайського гарнізону Південного регіону України в званні «підполковник юстиції» за станом здоров`я, отримав статус «ветеран військової служби».
16. З 08 жовтня 2001 року позивач отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та перебуває на обліку в Криворізькому центральному об`єднаному управлінні ПФУ Дніпропетровської області. Крім цього, з 01 березня 2002 року по теперішній час працює на посаді судді Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг.
17. У зв`язку з набранням чинності положеннями Закону України від 02 березня 2015 року № 213-8 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з урахуванням того, що позивач працює на посаді судді, з 01 квітня 2015 року ОСОБА_1 було припинено виплату раніше призначеної пенсії, розмір якої на момент припинення становив 10 040,86 грн.
18. 18 січня 2016 року ОСОБА_1 , з врахуванням того, що він є офіцером звільненим в запас за станом здоров`я, вислуга років - 25 років 1 місяць 15 днів, і ця вислуга є достатньою для призначення пенсії за вислугу років відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», звернувся до Криворізького центрального об`єднаного управлінні ПФУ Дніпропетровської області з заявою про перехід на інший вид пенсії на підставі документів, які містяться в його пенсійній справі.
19. 19 січня 2016 року вказана заява позивача була передана за належністю до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
20. 24 лютого 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив повідомити про результати розгляду його заяви про перехід на інший вид пенсії від 18 січня 2016 року.
21. 08 лютого 2016 року відповідач листом повідомив ОСОБА_1 , що відповідно до вимог чинного законодавства особи, які мають право на пенсію згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» заяви про призначення пенсії за вислугу років згідно з цим Законом подають до Головних управлінь Пенсійного фонду України через уповноважені структурні підрозділи того силового відомства, з якого особу було звільнено зі служби. Тому для призначення пенсії необхідно звернутись до районного військового комісаріату за місцем проживання або до Дніпропетровського обласного військового комісаріату.
22. ОСОБА_1 неодноразово звертався до пенсійного органу з заявами, а також вживав заходи щодо вирішення спірного питання в позасудовому порядку шляхом звернення до вищого рівня органів Пенсійного фонду та Президента України. Проте, переведення на пенсію згідно Закону № 2262-XII так і не відбулось.
23. Вважаючи таку бездіяльність відповідача необґрунтованою, безпідставною та такою що суперечить вимогам чинного законодавства, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
24. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених ст. 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
25. Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
26. Згідно ч. 1 ст. 2 Закону № 2262-XII військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.
27. За приписами ст. 7 Закону № 2262-XII військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.
28. Відповідно до п. 4 Порядку № 3-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії подається до органу, що призначає пенсію, заявником за місцем проживання, а при необхідності - його законним представником за місцем його проживання.
29. Положеннями п. 1-5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правлення Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) передбачено, що заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.
30. Згідно п. 1 Порядку № 3-1 заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом № 2262-12, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної
інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).
31. Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів.
32. Аналізуючи наведені правові норми, колегія суддів звертає увагу, що Порядок № 3-1 визначає порядок переведення з пенсії одного виду на інший вид пенсії, яка призначена в межах одного Закону № 2262-12.
33. Переведення з пенсії, яка призначена за одним законом на пенсію згідно іншого закону жодним нормативно-правовим актом не визначено. За таких обставин, у даному випадку призначення пенсії позивачу відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» повинно відбуватись з дотримання вимог Порядку № 3-1.
34. Судами попередніх інстанцій встановлено, та не заперечується самим позивачем, що останній до відповідного підрозділу Міністерства Оборони України за призначенням пенсії згідно Закону № 2262-12 не звертався. Заява ОСОБА_1 від 18 січня 2016 року про переведення на інший вид пенсії була подана до Криворізького центрального об`єднаного управлінні ПФУ Дніпропетровської області (в подальшому була передана за належністю відповідачу).
33. Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що у відповідача не виник обов`язок щодо призначення позивачу пенсії відповідно до Закону № 2262-12, що свідчить про те, що пенсійний орган під час розгляду заяв позивача з цього питання діяв у межах повноважень та у спосіб, який визначено чинним законодавством України. Отже, відповідачем у справі не було допущено бездіяльності, і не було вчинено жодних дій спрямованих на порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
34. Така правова позиція узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 295/13070/16-а.
35. Суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог, чим порушив норми матеріального права.
36. Посилання скаржника на те, що судом апеляційної інстанції в порушення вимог ст. 188, 189 КАС України було відкрито провадження та розглянуто апеляційну скаргу відповідача є необґрунтованими та безпідставними.
37. Всі інші аргументи ОСОБА_1 наведені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції, та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.
38. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
39. До повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
40. У справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03, Рішення від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини звернув увагу, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.
41. Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
42. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
43. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
44. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).и повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).
45. Відповідно до ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
46. Враховуючи наведене, Верховний Суд встановив що рішення суду апеляційної інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскарженому судовому рішенні повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
47. Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду апеляційної інстанції, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись ст. ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддіС.Г. Стеценко А.І. Рибачук Л.В. Тацій