Справа № 380/2637/20
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2020-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/2637/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Карп`як О.О., секретар судового засідання Лубоцька Н.І., за участю: позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - Желізко В.Р., представника відповідача - Павлій І.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність, скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3) про визнання протиправною бездіяльність, скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якій просить суд:

- визнати протиправною умисну бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області по залишенню без розгляду заяви ОСОБА_1 , від 19.02.2020 року про продовження відпустки;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області "По особовому складу" від 04.03.2020 року №69о/с в частині: "звільнити відповідно до Закону України "Про державну службу" за ч. 1 ст.86 (за власним бажанням) ОСОБА_1 , державного службовця 5-го рангу, старшого слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління ГУ НП у Львівській області звільнено з роботи з 05.03.2020 року, відрахувавши із заробітної плати надлишково використану основну відпустку за період з 07.11.2019 по 05.03.2020 року у кількості 5 календарних днів";

- визнати протиправним та скасувати Наказ начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області "По особовому складу" від 17.03.2020 року №79о/с в частині перенесення зазначеної в наказі від 04.03.2020 року № 69о/с дати звільнення ОСОБА_1 , а саме - з 17.03.2020 року, у зв`язку з перебуванням на лікуванні з 04 по 16 березня 2020 року;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області поновити ОСОБА_1 , державного службовця 5-го рангу, старшого слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління ГУ НП у Львівській області, на роботі з 17.03.2020 року;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області виплатити ОСОБА_1 , державному службовцю 5-го рангу, старшому слідчому відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління ГУ НП у Львівській області, середній заробіток за весь час вимушеного прогулу: з 17.03.2020 року по дату фактичного поновлення на роботі;

- судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою від 07 квітня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою від 22 червня 2020 року заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог повернуто заявнику.

Ухвалою від 22 червня 2020 року у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження в частині позовних вимог відмовлено.

Позиція позивача:

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області "По особовому складу" від 04.03.2020 року №69о/с позивача звільнено з роботи з 05.03.2020 року та відраховано із заробітної плати надлишково використану основну відпустку за період з 07.11.2019 по 05.03.2020 у кількості 5 днів. Наказом начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області "По особовому складу" від 17.03.2020 року №79о/с внесено зміни до вище вказаного наказу №69о/с. Позивач вважає оскаржувані накази протиправними з огляду на наступне. 14 січня 2020 року позивач подав заяву про надання чергової щорічної та додаткової відпустки з 20.01.2020 року. Також позивачем було написано заяву про звільнення з 02.03.2020 року. Відповідачем видано наказ № 10о/с від 20.01.2020 року про надання відпустки позивачу з 20.01.2020 року по 04.03.2020 року включно. Під час відпустки позивач перебував на листку непрацездатності про що повідомив відповідача та просив продовжити відпустку на 15 днів, вважає, що фактично відкликав свою заяву про звільнення з 02.03.2020 року. 02 березня 2020 року позивач вийшов на роботу, вважає, що таким чином підтвердив своє бажання працювати. Однак приступити до виконання службових обов`язків не зміг, оскільки був повідомлений, що відповідно до наказу перебуває у відпустці. Позивач повторно потрапив до лікарні, де перебував до 16.03.2020 року. В подальшому листом позивачу було надіслано наказ Головного управління НП у Львівській області «По особовому складу" від 04.03.2020 року №69о/с, яким його звільнено з посади з 05.03.2020 року та наказ про перенесення дати звільнення позивача, хоча заявою від 19.02.2020 року про продовження відпустки фактично відкликав заяву про звільнення з посади за власним бажанням. Просить позов задоволити.

Заперечення відповідача:

Представник відповідача надав відзив на позов (вх. № 33508 від 18.09.20 року), в якому із позовними вимогами не погодився, зазначивши наступне. Визначення дати звільнення за власним бажанням є обов`язковою умовою такого звільнення, оскільки сприяє свідомому волевиявленню працівника щодо звільнення з підстав передбачених п.4 ч. 1 ст.36 КЗпП України. Наявність належного волевиявлення дає підстави вважати наявність наміру працівника звільнитись саме за власною ініціативою, а сама по собі згода роботодавця задовольнити прохання працівника про звільнення в свою чергу означає наявність угоди про розірвання трудового договору за пунктом 1 частини 4 ст. 36 КЗпП України. Згідно поданої заяви, датованої 14.01.2020, зареєстрованої 17.01.2020 за вх. №Зв-92 управлінням кадрового забезпечення, позивач просить звільнити його з роботи з 02.03.2020 року. Наказом ГУ НП у Львівській області від 04.03.2020 № 69о/с «По особовому складу», враховуючи таке волевиявлення та ініціативу Гнідця М.Ф., було прийнято рішення про звільнення ОСОБА_1 з роботи з 05.03.2020. Такий наказ був прийнятий 04.03.2020, у зв`язку з тим, що ГУ НП було задоволено ще одне волевиявлення позивача, що виразилось у поданій ним ще одній заяві датованій 14.01.2020, зареєстрованій управлінням кадрового забезпечення 17.01.2020 за вх.№3в-91. з проханням надати основну та додаткову відпустки за 2020 рік з 20.01.2020. Таким чином, підставою для прийняття оскаржуваного наказу стала особиста власноручно написана, скріплена особистим підписом письмова заява позивача від 14.01.2020. Доводи позивача про те, що таку заяву від 14.01.2020 року він написав під тиском не відповідає дійсності, як і не підтвердження цих тверджень позивача жодними належними та допустимими доказами, долученими ним до позовної заяви. Жодних доказів вчинення на позивача відповідачем тиску, погроз, примушування до написання заяви про звільнення з 02.03.2020 року матеріали справи не містять. До правоохоронних орган: з цього приводу позивач також не звертався. Окрім цього, твердження позивача щодо тиску щодо нього спростовується і тим, що відповідач не вчиняв жодних заходів щодо перешкоджання у наданні тривалої відпустки, що надана позивачу у кількості 45 календарних днів, враховуючи особливість здійснення діяльності та посадових (функціональних) обов`язків та покладення відповідальності, адже позивач обіймав посаду старшого слідчого відділу розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого управління ГУ НП у Львівській області, супроводжуючи досудові розслідування у кримінальних провадженнях. Крім того, на час прийняття наказу про звільнення - 04.03.2020 року позивач не виявив наміру анулювати таке своє волевиявлення про звільнення. В подальшому, на адресу ГУНП у Львівській області, 21.02.2020 за вх. №Г-433/оп надійшла заява ОСОБА_1 згідно якої, останній повідомляє керівництво ГУ НП про те, що з 27.01.2020 по 10.02.2020 під час щорічної відпустки перебував на лікуванні на протязі 15 календарних днів, а тому просить продовжити йому дану відпустку. Згідно наказу ГУ НП від 27.02.2020 №62 о/с «По особовому складу» вказано вважати ОСОБА_1 на лікуванні в період з 27.01.2020 до 10.02.2020 на лікуванні. ГУ НП листом від 16.03.2020 №Г-105/Оп/05/13/19-2020 «Про надання відповіді» повідомлено позивача про те, що продовжити основну щорічну відпустку не надається можливим, оскільки наказом №69 о/с від 04.03.2020 його звільнено з роботи з 05.03.2020 року (відповідно до ч. 1 ст.86 ЗУ «Про державну службу» за власним бажанням). Попередньо, виданий наказ № 69 о/с від 04.03.2020 «По особовому складу» про звільнення ОСОБА_1 з роботи з 05.03.2020 (на підставі його заяви від 14.01.2020) разом із листом від 05.03.2020 №985/13/01/19-2020 про скерування наказу та нагадування про зобов`язання подати відповідну декларацію при звільненні, а також проханням прибути до ГУ НП для отримання трудової книжки, того ж дня - 05.03.2020 скерований поштовим відправленням на адресу ОСОБА_1 . Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення позивач отримав 13.03.2020 року. Окрім цього, як вбачається із Єдиного державного реєстру декларацій уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, позивачем 18.03.2020 подано декларацію за категорією «Перед звільненням», охоплюваний період декларування, який не був охоплений раніше поданими деклараціями зазначено: з 01.01.2020 - 05.03.2020. Вчинення позивачем таких дій також підтверджує те, що він знав про своє звільнення з 05.03.2020, враховуючи задоволені йому заяви про відпустки та про звільнення.

В подальшому, на адресу ГУ НП 17.03.2020 за вх. №Зв-275 надійшла заява ОСОБА_1 , згідно якої він просить вважати його на лікуванні з 04 до 16 березня 2020 року та перенести (продовжити) надану відпустку. Наказом ГУ НП у Львівській області від 17.03.2020 №79 о/с «По особовому складу» зазначено вважати ОСОБА_1 на лікуванні з 04 до 16 березня 2020 року та перенеси звільнення з 17.03.2020 року. Даний наказ разом із листом від 17.03.2020 №Зв-275/13/01/19- 2020 про скерування наказу та нагадуванням про зобов`язання подати відповідну декларацію при звільненні, а також проханням прибути до ГУ НП для отримання трудової книжки скерований поштовим відправленням на адресу ОСОБА_1 . Окрім цього, як вбачається із Єдиного державного реєстру декларацій уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, позивачем 29.03.2020 подано декларацію за категорією «Перед звільненням», охоплюваний період декларування, який не був охоплений раніше поданими деклараціями зазначено: з 06 по 28 березня 2020. Вчинення позивачем таких дій також підтверджує те, що він знав про своє звільнення з 17.03.2020, враховуючи його заяву про перебування на листку непрацездатності. Тому вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

ОСОБА_1 працював на посаді державного службовця 5-го рангу, старшого слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області.

14 січня 2020 року позивач подав заяву про надання чергової щорічної та додаткової відпустки з 20.01.2020 року. Одночасно позивачем було написано заяву про звільнення з 02.03.2020 року. В подальшому Відповідачем видано наказ № 10о/с від 20.01.2020 року про надання відпустки позивачу з 20.01.2020 року по 04.03.2020 року включно.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області "По особовому складу" від 04.03.2020 року №69о/с ОСОБА_1 , державного службовця 5-го рангу, старшого слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління ГУ НП у Львівській області звільнено з роботи з 05.03.2020 року.

Під час відпустки позивач перебував на листку непрацездатності з 27.01.2020 року по 10 лютого 2020 року про що повідомив відповідача заявою від 19.02.2020 року та просив продовжити відпустку на 15 днів.

Відповідно до наказу № 10о/с від 20.01.2020 року позивач перебував у відпустці до 19.03.2020 року включно. Позивач повторно потрапив до лікарні, де перебував в період з 04 березня 2020 року до 16 березня 2020 року.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області "По особовому складу" від 17.03.2020 року №79о/с перенесено дату звільнення позивача, зазначену в наказі від 04.03.2020 року № 69о/с, а саме - з 17.03.2020 року, у зв`язку з перебуванням на лікуванні з 04 по 16 березня 2020 року.

Позивач вважаючи, що винесення вищевказаних наказів протиправними та такими, що підлягають скасування, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, шостої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Законом України «Про Національну поліцію» визначено правові засади організації та діяльності Національної поліції, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Частиною 1 ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

У ч. 4 ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень визначених законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію» Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.

Закон України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Згідно частин 1 та 2 статті 3 Закону №889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця. Дія цього Закону поширюється на державних службовців: 1) Секретаріату Кабінету Міністрів України; 2) міністерств та інших центральних органів виконавчої влади; 3) місцевих державних адміністрацій; 4) органів прокуратури; 5) органів військового управління; 6) органів дипломатичної служби; 7) державних органів, особливості проходження державної служби в яких визначені статтею 91 цього Закону; 8) інших державних органів.

За приписами статті 5 Закону №889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Виключний перелік підстав для припинення державної служби визначений частиною 1 статтею 83 Закону №889-VIII: 1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону); 2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону); 3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону); 4) за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону); 5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону); 6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону); 7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; 8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України Про очищення влади; 9) з підстав, передбачених контрактом про проходження державної служби (у разі укладення) (стаття 88-1 цього Закону).

Відповідно до ч.1 ст.86 Закону України «Про державну службу», державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення. Суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю.

Отже, за працівником, який попередив власника або уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням, упродовж двохтижневого строку зберігається право на залишення на роботі, за виключенням випадку, коли на його місце запрошено іншу особу, якій відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Водночас, працівнику надається право відкликати раніше подану заяву про звільнення за власним бажанням і це є безумовним правом працівника, що виключає підставу для звільнення.

Судом встановлено, що відповідно до заяви позивача від 14.01.2020, зареєстрованої 17.01.2020 за вх. №Зв-92 Управлінням кадрового забезпечення, позивач просить звільнити його з роботи з 02.03.2020 року.

Наказом Головного управління НП у Львівській області від 04.03.2020 № 69о/с «По особовому складу», враховуючи таке волевиявлення та ініціативу ОСОБА_1 , було прийнято рішення про звільнення позивача з роботи з 05.03.2020 року.

Наказом Головного управління НП у Львівській області від 20.01.2020 №10 о/с-в «По особової складу», у відповідності до ЗУ «Про державну службу» ОСОБА_1 надано 45 календарних днів відпустки, в т.ч.: 30 календарних днів основної щорічної оплачуваної відпустки з 20.01.2020 до 18.02.2020 та 15 календарних днів додаткової відпустки з 19.02.2020 до 04.03.2020, з виплатою грошової допомоги для оздоровлення у розмірі середньомісячної зарплати.

Під час відпустки позивач перебував на листку непрацездатності з 27.01.2020 року по 10 лютого 2020 року про що повідомив відповідача заявою від 19.02.2020 року та просив продовжити відпустку на 15 днів.

Відповідно до наказу № 10о/с від 20.01.2020 року позивач перебував у відпустці до 19.03.2020 року включно. Позивач повторно потрапив до лікарні, де перебував в період з 04 березня 2020 року до 16 березня 2020 року.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області "По особовому складу" від 17.03.2020 року №79о/с перенесено дату звільнення позивача, зазначену в наказі від 04.03.2020 року № 69о/с, а саме - з 17.03.2020 року, у зв`язку з перебуванням на лікуванні з 04 по 16 березня 2020 року.

Таким чином, позивач подав заяву про звільнення з займаної посади за власним бажанням від 14.01.2020 року, заяви про відкликання вищевказаної заяви не подав, звільнений 17.03.2020 року за власним бажанням з врахуванням поданих ним заяв про надання відпустки та продовження її у зв`язку з перебуванням на лікарняному листку.

Протягом 14 календарних днів з моменту подання заяви про звільнення за власним бажанням, а саме з 14.01.2020 року, у позивача було право змінити своє рішення про звільнення за власним бажанням, гарантоване як Законом України "Про державну службу" так і КЗпП України.

Щодо доводів позивача про вихід на роботу 02.03.2020 року, суд такі відхиляє у зв`язку з відсутністю доказів на підтвердження вказаних обставин.

Факт подання заяви про продовження відпустки на час його перебування на лікарняному не свідчать про його бажання продовжувати державну службу на посаді старшого слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління ГУ НП у Львівській області. Позивач подаючи заяви про продовження відпустки жодним чином не вказав про відкликання його заяви про звільнення.

Щодо доводів позивача про написання заяви про звільнення під тиском не підтверджуються жодними доказами, з клопотаннями про виклик свідків позивач до суду не звертався. Крім того, позивачем не обґрунтовано неможливості подання заяви про відкликання заяви про звільнення, в тому числі шляхом скерування такої поштою.

Всі заяви позивача щодо продовження відпустки у зв`язку із перебуванням на лікуванні від 21.02.2020 та від 17.03.2020 розглянуті відповідачем: у період з 27.01.20 по 10.02.2020 перенесено щорічну основну відпустку з 11.02.до 04.03.2020 (наказ від 08.05.2020 №136 о/с); у період з 04.03.2020 до 16.03.2020 перенесено дату звільнення на 17.03.2020 (наказ від 17.03.2020 №79о/с).

Відтак, позовні вимоги про визнання протиправною умисну бездіяльність відповідача по залишенню без розгляду його заяви від 19.02.2020 про продовження відпустки є необґрунтованими та безпідставними, оскільки наказом від 08.05.2020 №136 о/с перенесено щорічну основну відпустку з 11.02.до 04.03.2020 за результатами розгляду такої заяви.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказу від 04.03.2020 №69о/с в частині "звільнити відповідно до Закону України "Про державну службу" за ч. 1 ст.86 (за власним бажанням) ОСОБА_1 , державного службовця 5-го рангу, старшого слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління ГУ НП у Львівській області звільнено з роботи з 05.03.2020 року, відрахувавши із заробітної плати надлишково використану основну відпустку за період з 07.11.2019 по 05.03.2020 року у кількості 5 календарних днів", то такі до задоволення не підлягають, оскільки обставин наявності тиску при написанні заяви від 14.01.2020 судом не встановлено, жодних доказів наведеного позивачем не подано, заява про звільнення за власним бажанням позивачем не відкликалась.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасувати Наказу начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області "По особовому складу" від 17.03.2020 року №79о/с в частині перенесення зазначеної в наказі від 04.03.2020 року № 69о/с дати звільнення ОСОБА_1 , а саме - з 17.03.2020 року, у зв`язку з перебуванням на лікуванні з 04 по 16 березня 2020 року, такі до задоволення не підлягають, оскільки при прийнятті такого відповідачем враховано всі подані позивачем заяви ( про звільнення за власним бажанням, про надання відпустки, про продовження відпустки) та дату звільнення визначено з врахуванням періодів перебування на лікуванні та відпустці. Підстав для скасування вказаного наказу судом не встановлено.

Оскільки судом не встановлено підстав для скасування спірних наказів, відтак підстав для поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу немає, оскільки такі вимоги є похідними.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, з вищенаведених підстав. Враховуючи вище викладене, у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст.139 КАС України, судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність, скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити повністю.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13.07.2020 року.

Суддя Карп`як Оксана Орестівна