Справа № 300/692/20
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2020-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2020 р. справа № 300/692/20

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Шумей М.В., розглянувши матеріали адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування Рішення про застосування фінансових санкцій від 13.03.2020 №, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі, також - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування Рішення про застосування фінансових санкцій від 13.03.2020 №.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Головне управління ДПС в Івано-Франківській області безпідставно прийняло рішення від 13.03.2020 №, яким застосовано фінансові санкцій в розмірі 6800,00 грн. Позивач вказує на недотримання працівниками контролюючого органу процедури організації проведення фактичної перевірки, оскільки зі змісту акту перевірки за №8/09-19-32-01/ від 22.01.2020 не зрозуміло, кому вручено копію наказу під розписку, що ставить під сумнів законність та обґрунтованість проведення перевірки. Також, позивач звертає увагу суду на те, що норми статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» не містить такого порушення як: «продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці підприємством, яке не має статусу суб`єкта господарювання громадського харчування», як підстави для санкції згідно з абзацом 13 частини 2 статті 17 вказаного Закону. Більше того, позивач зазначає про те, що є суб`єктом господарювання, який має право продажу алкогольних напоїв на розлив: веде свою діяльність згідно КВЕД 56.10 - діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; має ліцензію за № 1904822 від 27.12.2019 про право роздрібної торгівлі алкогольними напоями у місці торгівлі за адресою: Івано-Франківська область, м. Яремче, с. Татарів, вул. Незалежності, 709/А, БАР «Татарів Делюкс», орендується на підставі договору оренди від 01.012.2019.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.04.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

07.05.2020 надійшов відзив Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 30.04.2020 на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову. У відзиві відповідач зазначив, що згідно з частиною 7 статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» дозволено продаж алкогольних напоїв на розлив має право виключно підприємство ресторанного господарства або спеціалізований відділ, що має статус суб`єктів господарювання громадського харчування, суб`єктів господарювання з універсальним асортиментом товарів за умови наявності ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями за зареєстрованими за КВЕД 2010 - клас 56.30 «Обслуговування напоями». На час проведення перевірки у позивача був відсутній вид діяльності за КВЕД 2010 - клас 56.30, а тому за результатами фактичної перевірки до неї правомірно застосовано фінансову санкцію в розмірі 6800,00 грн. Щодо доводів позивача про те, що їй не відомо кому вручено копію наказу про проведення перевірки, вважає такі твердження безпідставними, так як перевірка проводилась у присутності офіціанта ОСОБА_2 , якому пред`являлись службові посвідчення та направлення на проведення перевірки, вручено копію наказу про проведення фактичної перевірки від 13.01.2020 №45 о 14:20 год., що підтверджується розпискою ОСОБА_2 . Також відповідач зазначив, що ФОП ОСОБА_1 , усвідомлюючи, що для продовження здійснення підприємницької діяльності, в тому числі з обслуговування напоями, необхідно розширити перелік видів економічної! діяльності, 25.02.2020 здійснила реєстрацію змін видів економічної діяльності, додавши вид 56.30 Обслуговування напоями. Такі дії позивача підтверджують визнання нею правопорушення, зафіксованого в акті про результати фактичної перевірки. Просив суд в задоволенні позову відмовити.

27.05.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якому позивач заперечив проти тверджень відповідача викладених у відзиві, з огляду на правову необґрунтованість.

03.06.2020 від позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, зокрема експлуатаційний дозвіл від 29.03.2013 №7896/18/2 для потужностей (об`єктів) з виробництва, переробки або реалізації харчових продуктів.

09.06.2020 від відповідача надійшло заперечення, в якому відповідач зіслався на попередні пояснення.

Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами, відповідно до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши письмові докази, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 09.11.2011 зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, номер запису 0002958, що підтверджується витягом від 30.04.2020. Станом на 13.01.2020 у позивача зареєстровано такі види діяльності: 55.10. Діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщування, 56.10. Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування. 25.02.2020 позивачем зареєстровано вид діяльності 56.30 Обслуговування напоями.

27.12.2019 фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 видано ГУ ДПС в Івано-Франківській області ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями за №1904822 за адресою місця торгівлі: АДРЕСА_1 , БАР «Татарів Делюкс» з терміном дії з 30.12.2019 до 30.12.2020.

Згідно договору оренди приміщення від 01.12.2019, ОСОБА_3 передано фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 не житлове приміщення, площею 26 м.кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та наявне в ньому рухоме майно, строком дії з моменту підписання договору по 31.03.2020.

У період з 15.01.2020 по 22.01.2020 посадовими особами Головного управління ДПС в Івано-Франківській області Бойчуком І.М. та Федораком І.М. на підставі направлень №39, 40 від 13.01.2020, наказу №45 від 13.01.2020, проведено фактичну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , про що складено акт (довідка) №8/09-19-32-01/ від 22.01.2020 про результати фактичної перевірки.

Як встановлено судом з копій поданих сторонами примірників вказаного акту перевірки, обидва примірники не мають відмінностей за змістом інформації, та мають один і той самий номер №8/09-19-32-01/ від 22.01.2020. Обидва примірники акту перевірки підписані інспекторами, вказаними в направленнях №39, 40 від 13.01.2020,

В акті (довідці) №8/09-19-32-01/ від 22.01.2020 про результати фактичної перевірки зазначено як одне з встановлених порушень порядку проведення розрахунків: «продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці суб`єктами господарювання, що не має статусу громадського харчування», а саме: 15.01.2020 реалізовано 100 грам горілки «Кедровуха» (50%) по ціні 60.00 грн. для споживання на місці, що є порушенням статті 15-3 Закону України Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 № 481/95-ВР із змінами та доповненнями.

До акту перевірки додано опис фіскальний чек та пояснення офіціанта, копія довіреності, копія меню, додаток №1.

В поясненні від 15.01.2020 ОСОБА_2 підтвердив факт реалізації 15.01.2020 за місцем торгівлі.

Головне управління ДПС в Івано-Франківській області прийняло рішення від 13.03.2020 № , яким застосовано до ОСОБА_1 фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн. за встановлене на підставі акту перевірки №8/09-19-32-01/ від 22.01.2020 порушення: продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці підприємством, яке не має статусу суб`єкта господарювання громадського харчування. Рішення прийнято відповідно до абзацу 13 частини 2 статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 13.03.2020 № .

Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регламентовано Податковим кодексом України.

Відповідно до пункту 20.1.43. пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити у визначеному законодавством порядку перевірку показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування та із своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплатою усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, виконанням законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Статтею 16 Закону України Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» передбачено, що контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

В статті 1 Закону України Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» зазначено, що податкові органи - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи.

Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 р. № 227, передбачено, що:

1) Державна податкова служба України (ДПС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

27) здійснює ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, з оптової торгівлі спиртом, оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та контроль за таким виробництвом; здійснює ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва пального, з оптової, роздрібної торгівлі та зберігання пального і контроль за таким виробництвом;

31) здійснює заходи щодо запобігання та виявлення порушень вимог законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, погоджує норми втрат та виходу спирту, виноматеріалів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, порядок їх розроблення і застосування.

Отже, в даному випадку, враховуючи, що ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями від 27.12.2019 за №1904822 видано Головним управлінням ДПС України в Івано-Франківській області, вого компетенцію здійснювати контроль за дотриманням суб`єктами господарювання діяльності з роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

Щодо доводів позивача про те, що їй не відомо кому вручено копію наказу про проведення перевірки, суд вважає такі твердження безпідставними, так як перевірка проводилась у присутності офіціанта ОСОБА_2 , якому пред`являлись службові посвідчення та направлення на проведення перевірки, вручено копію наказу про проведення фактичної перевірки від 13.01.2020 №45 о 14:20 год., що підтверджується розпискою ОСОБА_2 , і позивачем не подано доказів, які б стали підставою для скасування рішення з процедурних порушень.

З огляду на вказане, суд досліджує доводи сторін по суті правопорушення, викладені в позовній заяві та у відзиві на позовну заяву.

Щодо виявленого за результатами фактичної перевірки порушення позивачем статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», а саме: «продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці суб`єктами господарювання, що не має статусу громадського харчування», то суд зазначає таке.

Частиною 20 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» встановлено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

В даному випадку судом встановлено наявність в позивача ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

Стаття 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» містить частину, якою передбачено, що продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Отже, вказана норма Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» дозволяє продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці суб`єктам господарювання громадського харчування. Тобто, в даному випадку, для встановлення факту порушення позивачем вказаної норми Закону необхідно встановити, чи ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання громадського харчування та чи здійснено нею продаж алкогольного напою на розлив для споживання на місці.

Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» визначає поняття:

- алкогольні напої - продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об`ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206 (крім квасу "живого" бродіння), 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об`ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД.

- місце торгівлі - місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів та пива - без обмеження площі, для алкогольних напоїв, крім пива, - торговельною площею не менше 20 кв. метрів, обладнане реєстраторами розрахункових операцій (незалежно від їх кількості) або де є книги обліку розрахункових операцій (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів;

В даному випадку, як встановлено судом й визнається обома сторонами, офіціантом ОСОБА_2 здійснено під час контрольної закупки продаж інспекторам відповідача на розлив алкогольний напій: 100 грам горілки «Кедровуха» (50%) по ціні 60,00 грн. для споживання на місці, а саме в приміщенні за адресою: 78596, Івано-Франківська область, м. Яремче, с. Татарів, вулиця Незалежності, 709/А, БАР «Татарів Делюкс», та видано фіскальний чек.

Щодо того чи є позивач суб`єктом господарювання громадського харчування, то Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» не визначає хто саме є таким суб`єктом. Будь-яким іншим законом не встановлено визначення суб`єкта господарювання громадського харчування. Натомість стаття 1 Закону «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», який є спеціальним законом, який встановлює суб`єктів на яких поширюються його норми, дає такі визначення понять:

- роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання (у тому числі іноземних суб`єктах господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування (суд звертає увагу на те, що закон ставить в один ряд об`єкти та суб`єкти господарювання, тобто в даному випадку під цими поняттями мається на увазі вид діяльності);

- ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

ДСТУ 3862-99 «Ресторанне господарство. Терміни та визначення», із змінами затвердженими наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29 жовтня 2003 р. №185 (замінено поняття «громадське харчування» на ресторанне господарство»), визначено, що:

- ресторанне господарство - вид економічної діяльності суб`єктів господарської діяльності щодо надання послуг відносно задоволення потреб споживачів у харчуванні з організуванням дозвілля або без нього (пункти 1.1, 4.1).

ДСТУ 4281:2004 «Заклади ресторанного господарства класифікація», затвердженим наказом Держспоживстандарту України від 31 березня 2004 р. № 59 визначено, що:

- Ресторанне господарство (РГ) - вид економічної діяльності суб`єктів господарської діяльності щодо надавання послуг відносно задоволення потреб споживачів у харчуванні з організуванням дозвілля або без нього. Примітка. Суб`єкти господарської діяльності здійснюють діяльність у ресторанному господарстві через заклади РГ (ДСТУ 3862). Заклад РГ - організаційно-структурна одиниця у сфері РГ, яка здійснює виробничо-торговельну діяльність: виробляє і (або) виготовляє, продає і організує споживання продукції власного виробництва і закупних товарів, може організувати дозвілля споживачів (пункти 3.1-3.2.).

Отже, відповідно до визначень Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», з врахуванням вказаних ДСТУ, під діяльністю суб`єкта господарювання громадського харчування по продажу алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці, вказаною в статті 15-3 цього Закону, потрібно розуміти роздрібну діяльність суб`єкта господарювання (фізичної особи - підприємця чи юридичної особи) у закладах ресторанного господарства: ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання громадського харчування, по продажу алкогольних напоїв на розлив громадянам - споживачам для їх особистого споживання незалежно від форми розрахунків, за наявності ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, у вказаному в ліцензії місці торгівлі.

В даному випадку, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , маючи чинну ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, здійснила операцію роздрібної торгівлі: продаж на розлив споживачам алкогольного напою, з видачою фіскального чеку, в місці торгівлі, зазначеному в ліцензії, за адресою орендованого нею на підставі договору оренди приміщення від 01.12.2019, майна ресторану готельно-відпочинкового комплексу «Татарів Делюкс» (експлуатаційний дозвіл від 29.03.2013 №7896/18/2 для потужностей (об`єктів) з виробництва, переробки або реалізації харчових продуктів) площею 26 м.кв. - закладу ресторанного господарства.

При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 30.04.2020 станом на 13.01.2020 видами діяльності ОСОБА_1 за КВЕД 2010 є, зокрема: роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами та діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування.

Тобто ОСОБА_1 , як суб`єкт господарювання, яка отримала ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, мала право здійснювати роздрібну торгівлю по продажу алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці - в закладі ресторанного господарства, розташованому за адресою місця торгівлі, вказаному в ліцензії.

Щодо твердження відповідача про те, що право продажу алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дає лише вид діяльності за КВЕД 2010 клас 56.30 «Обслуговування напоями», який позивач зареєструвала за собою лише після проведення перевірки - 27.02.2020, то на глибоке переконання суду, такий аргумент не заслуговує на увагу та не потребує оцінки суду, оскільки не має жодного правового обґрунтування. Однак все ж таки, суд ще раз звертає увагу на те, що право позивача на здійснення діяльності, передбаченої статтею 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», встановлено судом з посиланням на норми права, і наявність чи відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, чи в іншому реєстрі, інформаційній базі інформації щодо виду економічної діяльності за Кодом виду економічної діяльності (КВЕД) ДК 009:2010 клас 56.30, не впливає на таке право.

Також суд звертає увагу на те, що ДК 009:2010 затверджено наказом Держспоживстандарту України від 11.10.2010 року № 457. Як випливає зі Вступу та розділу І «Сфера застосування», КВЕД - це в першу чергу статистичний інструмент для впорядкування економічної інформації. В розділі І зазначено, що слід мати на увазі, що код виду діяльності не створює прав чи обов`язків для підприємств і організацій, не спричинює жодних правових наслідків. Код виду діяльності не обов`язково достатній критерій для виконання умов, передбачених нормативними актами. У застосуванні нормативних актів чи контрактів код виду діяльності - це припущення, а не доказ. Будь-яке використання КВЕД не для статистичних потреб (адміністративних або нормативних) здійснюють самі користувачі за власними правилами, відповідаючи за це та належно пояснюючи таке використання.

Відповідачем не зазначено у відзиві на позовну заяву інших об`єктивних аргументів, що мали бути оцінені судом.

Отже, в Головного управління ДПС в Івано-Франківській області не було встановлених законом підстав для застосування до позивача фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн. відповідно до абзацу 13 частини 2 статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Суд зазначає про те, що накладена на неї оскарженим рішенням фінансова санкція у вигляді штрафу є втручанням в право «на мирне володіння майном», яке гарантоване їй статтею 1 протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання такого рішення податкового органу вплине на майновий стан ОСОБА_1 .

Структура вказаної статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що втручання в право власності особи в першу чергу повинно бути законним. Також таке втручання повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства та має бути пропорційним та не становити надмірний тягар для особи, іншими словами, воно має забезпечити «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства. Однак питання чи втручання в право власності особи буде забезпечувати «справедливий баланс» належить розглядати лише після того, як буде встановлено, що таке втручання буде законним.

В цій адміністративній справі судом встановлено, що таке втручання у право позивача на мирне володіння майном відбулося зі сторони відповідача без законної підстави. Отже, в суду немає необхідності досліджувати чи таке втручання переслідувало легітимну мету в інтересах суспільства та чи було пропорційним та не становило надмірний тягар для особи.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підсумовуючи суд вказує на те, що рішення про застосування фінансових від 13.03.2020 № прийняте відповідачем не на підставі закону, необґрунтовано, недобросовісно, а тому є протиправним щодо позивача. Ефективних захистом порушеного права позивача в спірних правовідносинах, на думку суду, буде скасування такого рішення податкового органу.

Таким чином, суд дійшов висновку позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області належить задовольнити повністю: визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 13.03.2020 №.

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В підтвердження судових витрат у справі позивачем подано платіжне доручення №19 від 23.03.2020 про сплату судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 840,80 грн.

З огляду на рішення суду про задоволення позову, позивачу належить відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області 840,80 грн. судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду.

Згідно пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162-165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про застосування фінансових санкцій від 13.03.2020 №.

Cтягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (ЄДРПОУ - 43142559, вулиця Незалежності, 20, місто Івано-Франківськ, 76018) - 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно із пунктом 3 розділу IV "Прикінцеві положення" КАС України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Шумей М.В.