Справа № 480/3898/20
Суддя: А.Б. Діска
Дата ухвалення: 2020-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

10 липня 2020 р. Справа № 480/3898/20

Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Діски А.Б., розглянувши в приміщенні суду в м. Суми заяву ОСОБА_1 від 09.07.2020 про відвід судді Дісці А.Б. по справі за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради та її виконкому про визнання бездіяльності протиправною, дій незаконними, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Сумської міської ради та її виконкому, в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність та незаконні дії керівника Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради Стрижової Алли Вікторівни щодо невиконання імперативних вимог ст. 19 Конституції України, законів України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про звернення громадян", перевищення повноважень згідно рішень Сумської міської ради «Про Регламент «Центру надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради» від 30 жовтня 2013 року № 2757-МР, «Про Положення про управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради» від 24 грудня 2015 року № 163 -МР;

- визнати протиправною бездіяльність та незаконні дії голови міста ОСОБА_2 за невиконання імперативних вимог ст. 19 Конституції України, законів України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про звернення громадян", не виконання повноважень голови Сумської міської ради та її виконкому;

- зобов`язати Голову міста забезпечити розгляд Сумською міською радою на засіданнях відповідних постійних комісій протягом трьох діб після набрання постанови суду законної сили, заяв позивача: вих. № 09/21 від 10 вересня 2019 р., вих. № 09/21 від 11 вересня 2019 р., та скарг вих. № 12/14 від 10 грудня 2019 р., вих. № 12/23 від 19 грудня 2019 р., вих. № 02/07 від 05 лютого 2020 року, вих. № 02/09 від 07 лютого 2020 року та надати відповідь згідно вимог чинного законодавства;

- зобов`язати Голову міста розглянути за особистої присутності ОСОБА_1 скарги вих. № 11/43 від 25 листопада 2019 р., вих. № 11/48 від 29 листопада 2019 р., вих.. № 12/13 від 10 грудня 2019 р., вих. № 12/24 від 19 грудня 2019 р., вих. № 01/04 від 08 січня 2020 р., вих. № 02/07 від 05 лютого 2020 року, вих. № 02/09 від 07 лютого 2020 року протягом трьох діб після набрання постанови суду законної сили та надати відповідь згідно вимог чинного законодавства;

- стягнути з Сумської міської ради 500000 (п`ятсот тисяч гривень 00 коп.) на відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, що відповідає завданим позивачу впродовж 30 років психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, що кваліфікуються ЄСПЛ як такі, що завдають моральної шкоди;

- зобов`язати Сумську міську раду у 3-денний термін перерахувати зазначені кошти 500000 (п`ятсот тисяч гривень 00 коп.) за реквізитами: установа АТ «Ощадбанк», МФО банку 337568, , назва власника карткового рахунку ОСОБА_1 , ідентифікаційний № НОМЕР_1 , номер карткового рахунку НОМЕР_2 ;

- визнати невчинення відповідачами дій з надання позивачу відповідей у відповідності до наведених вимог чинного законодавства що покладено на Сумську міську раду та її виконком які по цей час відповідачі не виконали, що містить ознаки непрямої дискримінації встановленою, а також, що непряма дискримінація мала місце.

Ухвалою суду від 30.06.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки подана з порушенням вимог статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Вказаною ухвалою позивачу для усунення недоліків позовної заяви встановлено п`ятиденний строк з дня завершення строку дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), встановленого Кабінетом Міністрів України.

06.07.2020 на електронну адресу суду від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій позивач, заявив відвід судді Дісці А.Б. Зазначений відвід позивач обґрунтовував тим, що на його думку, суддя невірно застосувала процесуальний закон та необґрунтовано залишив подану ним позовну заяву без руху, безпідставно не звільнила його від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 2 Закону України "Про судовий збір" та Закону України "Про захист прав споживачів".

Ухвалою суду від 07.07.2020 заяву про відвід судді визнано необґрунтованою та в порядку ст. 40 Кодексу адміністартивного судочинства України передано її на автоматизований розподіл для визначення судді, який вирішуватиме питання про заявлений відвід.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, заяву позивача про відвід судді Дісці А.Б. розподілено судді Прилипчуку О.А.

Ухвалою судді Прилипчука О.А. від 08.07.2020 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Дісці А.Б.

08.07.2020 ОСОБА_1 на електронну адресу суду надіслав заяву, в якій повторно заявив відвід судді Дісці А.Б. Зазначений відвід позивач обґрунтовував тим, що наведені в ухвалі від 07.07.2020 заперечення щодо підстав відводу не ґрунтуються на міжнародному праві, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV, як джерела права в Україні, ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", не враховують висновків прецедентних рішень ЄСПЛ, КСУ, ВСУ, ВС, а тому наведені в ухвалах від 30.06.2020 та 07.07.2020 судді Діска А.Б. висновки встановлено не на підставі всіх вимог діючого законодавства, а згідно зробленого суддею аналізу наведених норм КАС, що стало підставою для порушення суддею Діска А.Б. імперативних вимог ст. 19 Конституції та вчинення дій поза межами та не у спосіб цієї статті, а також ст. 169 КАС за відсутність мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону з зазначенням конкретних статей, яким керувався суд, постановляючи ухвалу, що є припущенням, не містить правового обґрунтування і тому не може вважатися належною правовою кваліфікацією за чого саме ухвала є незаконною та свідчить про невиконання суддею Діска А.Б. імперативних норм прямої дії - ст. 19 Конституції та ст. 242 КАС України.

Ухвалою суду від 08.07.2020 заяву про відвід судді визнано необґрунтованою та в порядку ст. 40 Кодексу адміністартивного судочинства України передано її на автоматизований розподіл для визначення судді, який вирішуватиме питання про заявлений відвід.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, заяву позивача про відвід судді Дісці А.Б. розподілено судді Савицькій Н.В.

Ухвалою судді Савицької Н.В. від 09.07.2020 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Дісці А.Б.

10.07.2020 ОСОБА_1 на електронну адресу суду надіслав заяву від 09.07.2020, в якій позивач повторно заявив відвід судді Дісці А.Б., вказуючи на те, що при постановленні ухвал від 30.06.2020, 07.07.2020 та 08.07.2020, суддя Діска А.Б. вийшла за межі наданих повноважень, прийняла безпідставне рішення за особистого аналізу чинного законодавства - тобто в спосіб, не встановлений правовими актами держави, за чого ухвали від 30.06.2020, 07.07.2020 та 08.07.2020 є необгрутованими, тому їх вимоги не підлягають виконанню в т.ч. за ч. 1 ст. 19 Конституції України як прямо не передбачені законодавством за примусом його робити не передбаченого законодавством. При цьому, позивач посилається на ч. 4 ст. 36 Кодексу адміністративного судочинства України, а також висновок з практики ЄСПЛ, що сумніви можуть бути фактично необгрунтованими, достатньо того, що в розумної людини, на її погляд, вони викликають побоювання стосовно упередженості суду.

Крім того, у своїй заяві ОСОБА_1 просить забезпечити дотримання передбачених ст. 44 КАС України прав учасника, вимагав заяву про відвід розглянути у судовому засіданні за його особистої та обов`язкової участі судді Діска А.Б., де заслухати за вимогами ст. 3 Конституції України пояснення судді Діска А.Б., яка, як посадова особа судової гілки влади, має відповідати за свою діяльність перед носієм влади ОСОБА_1 як представником Народу України, з обґрунтуванням наведених порушень чинного законодавства з їх фіксуванням, як підставою притягнення її до відповідальності.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заяви про відвід, по справі, провадження у якій не відкрито, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Отже метою запровадження інституту відводу судді (суддів) від розгляду справи є гарантування безсторонності суду, зокрема, з ціллю запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Практика цього Суду свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин, сумнівів у неупередженості конкретного судді (пункті 45-50 рішення ЄСПЛ у справі "Морель проти Франції"; пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі "Пескадор Валеро проти Іспанії") або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (пункт 40 рішення ЄСПЛ у справі "Лука проти Румунії"), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (пункт 44 рішення ЄСПЛ у справі "Ветштайн проти Швейцарії"; пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі "Пабла Кю проти Фінляндії"; пункт 96 рішення ЄСПЛ у справі "Мікалефф проти Мальти").

ЄСПЛ в пункті 49 рішення у справі "Білуха проти України" вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно об`єктивного критерію цей суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 52 рішення у справі "Білуха проти України").

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Згідно вимог ч.3, 4 ст.40 КАС України питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Водночас суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини третьої статті 39 КАС України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим. Суд звертає увагу на те, що для відведення судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які викликають сумнів у його неупередженості або об`єктивності.

Проаналізувавши викладені в заяві ОСОБА_1 від 09.07.2020 доводи, суд дійшов висновку про відсутність визначених процесуальним законом підстав для відводу судді Діски А.Б. у даній справі. Заява не містить посилання на обставини, які за суб`єктивними чи об`єктивними критеріями виключають участь судді Діски А.Б. у розгляді цієї справи, відповідно до статті 36 КАС України, а доводи заяви та зазначені у ній міркування зводяться до припущень та не доводять наявності обставин, які викликали б сумнів у неупередженості або об`єктивності судді при розгляді даної справи.

Із заяви позивача про відвід вбачається, що в ній фактично викладено незгоду з процесуальними рішеннями судді, а саме ухвалою від 30.06.2020, якою залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 , ухвалою від 07.07.2020, якою заяву про відвід судді визнано необґрунтованою, а також ухвалою від 08.07.2020, якою заяву про відвід судді визнано необґрунтованою. Тому доводи заяви не свідчать про існування об`єктивно обґрунтованих обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

При цьому, відповідно до частини 4 статті 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відтак, суд зазначає, що незгода особи, яка бере участь у справі, з процесуальними діями судді під час розгляду справи є підставою для оскарження прийнятих за результатами розгляду справи рішень в апеляційному чи касаційному порядку. Оцінку процесуальним діям (рішенням) суду можуть надавати лише суди вищих інстанцій.

Будь-яких інших обґрунтувань для відводу судді Дісці А.Б., перелік яких визначено ст. 36 КАС України позивачем не наведено.

Щодо вимоги позивача про розгляд його заяви про відвід судді Дісці А.Б. у судовому засіданні за його особистої та обов`язкової участі судді Діска А.Б., де заслухати за вимогами ст. 3 Конституції України пояснення судді, суд зазначає наступне.

За приписами ч. 8 ст. 40 КАС України суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Тобто, вказана норма визначає право, а не обов`язок, суду, якому передано на вирішення заяву про відвід (а не суддя, якому заявлено відвід), за його власною ініціативою вирішувати питання про відвід у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. При цьому, передбачено заслуховування судом у судовому засіданні пояснень учасників справи, якими, відповідно до ч. 1 ст. 42 КАС України є сторони та треті особи, а не суддя, якому заявлено відвід.

З огляду на наведені норми процесуального права та викладені в заяві доводи, суд дійшов висновку про відсутність визначених процесуальним законом підстав для відводу судді Діски А.Б. у цій справі.

Керуючись ст. ст. 36, 39, 40, 248, 256 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 від 09.07.2020 про відвід судді Діски А.Б по справі №480/3898/20 за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради та її виконком про визнання бездіяльності протиправною, дій незаконними, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди - визнати необґрунтованою.

Передати заяву ОСОБА_1 від 09.07.2020 про відвід судді у справі №480/3898/20 на автоматизований розподіл для визначення судді, який вирішуватиме питання про заявлений відвід, в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, для розгляду заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної скарги на рішення чи ухвалу суду, прийняту за наслідками розгляду справи.

Суддя А.Б. Діска