Справа № 160/5055/20
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2020-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2020 року Справа № 160/5055/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом Міністерства юстиції України до Засновника газети «Мир» Товариство з обмеженою відповідальністю «Суворов», третя особа: Управління Служби безпеки України у Дніпропетровської області про припинення випуску друкованого засобу масової інформації, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Міністерства юстиції України до засновника газети «Мир» Товариства з обмеженою відповідальністю «Суворов», третя особа: Управління Служби безпеки України у Дніпропетровської області про припинення випуску друкованого засобу масової інформації:
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що на адресу Міністерства юстиції України (далі також - Мін`юст) надійшов лист Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області від 24.02.2020 № 55/15-1767 щодо ініціювання припинити випуск Газети у судовому порядку у зв`язку із порушенням норм чинного законодавства про друковані засоби масової інформації. Відповідно до вказаного листа Управлінням Служби безпеки України у Дніпропетровській області в ході здійснення контррозвідувальних заходів із захисту національної інформаційної сфери, отримано інформацію про порушення окремих вимог Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» з боку представників редакції та засновників Газети. Також повідомляється, що за зверненням Управлінням Служби безпеки України у Дніпропетровській області від Департаменту у справах релігій та національностей Міністерства культури, молоді та спорту України отримано релігіознавчий висновок провідного наукового співробітника Інституту філософії імені Г. С. Сковороди Національної Академії наук України, доктора філософських наук, професора О. Н. Сагана, згідно якого Газета, не є офіційним виданням Української Православної Церкви, а також в усіх досліджених публікаціях наявні ознаки закликів, спрямованих на розпалювання національної, расової чи релігійної ворожнечі та ненависті, на приниження національної честі та гідності, а також образу почуттів громадян у зв`язку з їхніми релігійними переконаннями, нав`язується читацькій аудиторії ідей невігластва, необхідності відмови від оформлення паспортів громадянина України встановленого зразка, реєстрації дітей і вакцинації населення, дискредитації органів державної влади України та нав`язуванням негативного ставлення до представників Православної церкви України та віруючих інших конфесій. Таким чином, Міністерство юстиції України розглянувши вказані матеріали, дійшло до висновку про необхідність звернення з позовом до суду щодо припинення випуску Газети.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року відкрито провадження у справі за цим позовом та ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року заяву про застосування наслідків подання позовної заяви з порушеннями вимог ст. 160, 161, 171 КАС України - повернуто без розгляду.
08 липня 2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що подання такого позову не відноситься до компетенції позивача, оскільки позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності. Крім того, зазначили, що релігієзнавчий висновок О. Н . Сагана не може слугувати єдиним та достатнім доказом для вирішення таких складних питань, як прийняття рішення про подання адміністративного позову (для Міністерства юстиції України), так і припинення випуску друкованого засобу масової інформації для суду. Дослідження газетних публікацій на предмет наявності в них закликів, спрямованих на розпалювання національної, расової чи релігійної ворожнечі та ненависті, на приниження національної честі та гідності або образу почуттів громадян у зв`язку з їх релігійними переконаннями, повинно мати вигляд висновку експерта, а не «релігієзнавчого висновку». Лише в такому вигляді вказане дослідження матиме значення для прийняття рішення судом. При цьому вказали, що експертне дослідження на предмет наявності у газетних публікаціях закликів, спрямованих на розпалювання національної, расової чи релігійної ворожнечі та ненависті, на приниження національної честі та гідності або образи почуттів громадян у зв`язку з їх релігійними переконаннями в юриспруденції має назву «судова лінгвістична семантико-текстуальна експертиза». Відповідач зазначив, що копія висновку засвідчила не уповноважена особа, навіть не зазначаючи такого висновку та наданням необхідних дозвільних документів (ліцензії, тощо) на проведення подібних експертиз, а сам висновок взагалі є недопустимим доказом у справі. Відповідач зазначив, що «релігієзнавчий висновок», на який спирається Позивач, не має якостей, необхідних для визнання його доказом у справі за позовом Міністерства юстиції України про припинення випуску друкованого засобу масової інформації (том 2 а.с. 54-65). Крім того, разом з відзивом на позов відповідачем подано заперечення проти розгляду позовної заяви в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
20.02.2020 року до Управлінням Служби безпеки України у Дніпропетровській області від Департаменту у справах релігій та національностей Міністерства культури, молоді та спорту України отримано релігієзнавчий висновок провідного наукового співробітника Інституту філософії імені Г. С. Сковороди Національної Академії наук України, доктора філософських наук, професора О. Н. Сагана (далі - релігієзнавчий висновок), відповідно до якого:
засновник та видавець газети «Мир» використовує даний засіб масової інформації для нав`язування читацькій аудиторії ідей невігластва, зокрема необхідності відмови від оформлення паспортів громадянина України встановленого зразка, реєстрації дітей і вакцинації населення, дискредитації органів державної влади України та нав`язування негативного ставлення до представників Православної церкви України й віруючих інших конфесій;
в усіх досліджених публікаціях наявні ознаки закликів, спрямованих на розпалювання національної, расової чи релігійної ворожнечі та ненависті, на приниження національної честі й гідності, а також образу почуттів громадян у зв`язку з їхніми релігійними переконаннями - все це суперечить нормам і положенням чинного законодавства України;
подальше видавництво та розповсюдження газети «Мир» становить реальні загрози національній безпеці України, оскільки в ї матеріалах дістають свою реалізацію пропагандистські інформаційні кампанії, керовані з території державі-агресору - Російській Федерації. Ці матеріали спрямовані на дестабілізацію суспільно-політичної та міжконфесійної ситуації, порушення релігійної нетерпимості та дискредитації представників Православної церкви України.
На адресу Міністерства юстиції України надійшов лист Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області від 24.02.2020 № 55/15-1767 щодо ініціювання припинити випуск Газети у судовому порядку у зв`язку із порушенням норм чинного законодавства про друковані засоби масової інформації та друкується на потужностях ТОВ «Видавничий будинок «Кераміст» від імені церкви з метою висвітлення матеріалів у напрямі, вигідному державі-агресору - Російській Федерації, провокує конфлікти між віруючими різних державних православних конфесій в Україні.
Вказані обставини зумовили звернення позивача до суду із вказаним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 15 Конституції України передбачено, що суспільне життя в Україні ґрунтується на засадах політичної, економічної та ідеологічної багатоманітності. Жодна ідеологія не може визнаватися державою як обов`язкова. Цензура заборонена.
Статтею 34 Конституції України кожному гарантовано право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Правові основи діяльності друкованих засобів масової інформації (преси) в Україні, встановлює державні гарантії їх свободи відповідно до Конституції України, Закону України "Про інформацію" та інших актів чинного законодавства і визнаних Україною міжнародно-правових документів створює Закон України від 16 листопада 1992 року N 2782-XII «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» (далі - Закон N 2782-XII).
В Законі N 2782-XII під друкованими засобами масової інформації (пресою) в Україні розуміються періодичні і такі, що продовжуються, видання, які виходять під постійною назвою, з періодичністю один і більше номерів (випусків) протягом року на підставі свідоцтва про державну реєстрацію.
Статтею 2 Закону N 2782-XII передбачено, що свобода слова і вільне вираження у друкованій формі своїх поглядів і переконань гарантуються Конституцією України і відповідно до цього Закону означають право кожного вільно і незалежно шукати, одержувати, фіксувати, зберігати, використовувати та поширювати будь-яку інформацію за допомогою друкованих засобів масової інформації, крім випадків, визначених законом, коли обмеження цього права необхідно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Відповідно до статті 3 Закону N2782-XII забороняється використання друкованих засобів масової інформації для: закликів до захоплення влади, насильницької зміни конституційного ладу або територіальної цілісності України; пропаганди війни, насильства та жорстокості; розпалювання расової, національної, релігійної ворожнечі; розповсюдження порнографії, а також з метою вчинення терористичних актів та інших кримінально караних діянь; пропаганди комуністичного та/або націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів та їхньої символіки; популяризації або пропаганди держави-агресора та її органів влади, представників органів влади держави-агресора та їхніх дій, що створюють позитивний образ держави-агресора, виправдовують чи визнають правомірною окупацію території України; втручання в особисте і сімейне життя особи, крім випадків, передбачених законом; заподіяння шкоди честі і гідності особи; розголошення будь-якої інформації, яка може призвести до вказання на особу неповнолітнього правопорушника без його згоди і згоди його законного представника.
Згідно з підпунктом 2-2 пункту 3 Положення «Про Міністерство юстиції України», затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 2 липня 2014 року N 228 (далі - Положення N 228) одним із основних завдань Міністерства юстиції України є забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації обтяжень рухомого майна, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, реєстрації статуту територіальної громади м. Києва, реєстрації статутів Національної академії наук та національних галузевих академій наук, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб`єктів інформаційної діяльності.
Підпунктом 83-7 пункту 4 Положення N 228 передбачено, що Міністерство юстиції України здійснює відповідно до закону контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, в тому числі шляхом проведення моніторингу реєстраційних дій відповідно до закону, та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені законом; державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб`єктів інформаційної діяльності.
Отже, саме Мін`юст є тим суб`єктом владних повноважень, на якого державою покладено обов`язок здійснення контролю за діяльністю друкованих засобів масової інформації як суб`єктів інформаційної діяльності.
Судом встановлено, що підставою для звернення до суду із вказаним позов став лист Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області від 24.02.2020 № 55/15-1767 щодо ініціювання припинити випуск Газети у судовому порядку у зв`язку із порушенням норм чинного законодавства про друковані засоби масової інформації на підставі отриманого релігієзнавчого висновоку.
При цьому позивач посилався, що у разу порушення засобами масової інформації статті 3 Закону про пресу суд припиняє випуск видання на підставі стаття 18 Закону N 2782-XII.
Згідно з частиною третьою статті 18 Закону N 2782-XII суд припиняє випуск видання у разі порушення частини першої статті 3 цього Закону, вимог Закону України "Про реформування державних і комунальних друкованих засобів масової інформації" або ліквідації юридичної особи, яка є засновником видання. Про своє рішення суд повідомляє реєструючий орган.
Процедуру прийняття Мін`юстом рішень щодо невідповідності діяльності, найменування та/або символіки юридичної особи, політичної партії, її обласної, міської, районної організації або іншого структурного утворення, передбаченого статутом політичної партії, іншого об`єднання громадян вимогам Закону України "Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки" визначає Порядок прийняття рішень щодо невідповідності діяльності, найменування та/або символіки юридичної особи, політичної партії, її обласної, міської, районної організації або іншого структурного утворення, передбаченого статутом політичної партії, іншого об`єднання громадян вимогам Закону України "Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 травня 2015 року N 354 (далі - Порядок № 354).
Пунктом 3 Порядку № 354 встановлено, що Мін`юст безпосередньо або через територіальні органи забезпечує постійний моніторинг відповідності найменування та/або символіки, матеріалів реєстраційної справи юридичної особи, політичної партії, її обласної, міської, районної організації або іншого структурного утворення, передбаченого статутом політичної партії, іншого об`єднання громадян вимогам Закону.
Згідно з підпунктом 2 пункту 4 Порядку №354 Мін`юст може самостійно ініціювати проведення правової експертизи.
Відповідно до пунктів 7,8,9 Порядку №354 для проведення правової експертизи щодо невідповідності діяльності, найменування та/або символіки юридичної особи, політичної партії, її обласної, міської, районної організації або іншого структурного утворення, передбаченого статутом політичної партії, іншого об`єднання громадян вимогам Закону утворюється Комісія з питань дотримання Закону України "Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки" (далі - Комісія).
Комісія є постійно діючим колегіальним консультативно-дорадчим органом при Мін`юсті, склад та положення якої затверджуються наказом Мін`юсту. До складу Комісії входять працівники Мін`юсту.
До роботи Комісії можуть залучатися представники правоохоронних органів, Центральної виборчої комісії, центральних і місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій (за погодженням з їх керівниками), а також незалежні експерти (за згодою).
Комісія для виконання покладених на неї завдань має право отримувати в установленому порядку інформацію від правоохоронних органів, центральних і місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій.
Пунктами 15, 18, 23 Порядку №354 встановлено, що за результатами правової експертизи щодо кожного об`єкта складається окремий правовий висновок про відповідність або невідповідність його діяльності, найменування та/або символіки вимогам Закону.
Комісія під час правової експертизи бере до уваги повідомлення об`єкта правової експертизи про наявні об`єктивні причини неможливості виконання ним вимог Закону та про вжиті заходи, спрямовані на виконання вимог Закону.
У десятиденний строк з дня прийняття рішення про невідповідність діяльності, найменування та/або символіки юридичної особи, політичної партії, іншого об`єднання громадян вимогам Закону Мін`юст звертається з позовом до суду про припинення діяльності юридичної особи, політичної партії, іншого об`єднання громадян або повідомляє іншим органам державної влади, які уповноважені звертатися з відповідним позовом до суду.
Суд зауважує, що частинами першою, другою статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до частин першої-другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, належним доказам у справі щодо невідповідності діяльності друкованого засобу масової інформації є саме правова експертиза та складання відповідного рішення Комісією.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 640/6624/19, 19 лютого 2020 року у справі № 804/1174/17.
Однак, зважаючи на процедуру, встановлену Порядком прийняття рішень щодо невідповідності діяльності, Мін`юст не дотримався законодавчо визначеної процедури щодо встановлення невідповідності діяльності друкованого засобу масової інформації - газети «Мир», а саме, звернувся до суду з позовом щодо припинення діяльності зазначеного об`єкта без попереднього установлення невідповідності його діяльності шляхом проведення правової експертизи.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Посилання відповідача на те, що подання вказаного позову не відноситься до компетенції позивача та позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, є безпідставні та спростовується наведеним вище. Оскільки, саме Мін`юст є тим суб`єктом владних повноважень, на якого державою покладено обов`язок здійснення контролю за діяльністю друкованих засобів масової інформації як суб`єктів інформаційної діяльності так і звернення до суду із вказаним позовом. Крім того, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, ОСОБА_3 є підписантом Міністерства юстиції України та діє виключно в судах України без окремого доручення керівника. Отже, наявність відповідного запису у Реєстрі є належним і достовірним підтвердженням того, що ОСОБА_3 уповноважена на вчинення будь-яких процесуальних дій від імені Міністерства юстиції України в судах України у розумінні статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суд враховує, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги Міністерства юстиції України є передчасними, а відтак у задоволенні позову належить відмовити.
Розподіл судових витрат в порядку ст. 139 КАС України, за результатами розгляду даної справи, не здійснюється.
Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 139, 242- 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 77-78, 90, 139, 242- 246, 250-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву Міністерства юстиції України до засновника газети «Мир» Товариства з обмеженою відповідальністю «Суворов», третя особа: Управління Служби безпеки України у Дніпропетровської області про припинення випуску друкованого засобу масової інформації - залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев