Справа № 360/617/20
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2020-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

09 липня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/617/20

Луганський окружний адміністративний суд у складі

судді Пляшкової К.О.,

за участю

секретаря судового засідання Моспанюк Є.С.,

представника позивача Алексєєва О.І. (ордер),

представників відповідача Давидової О.В.(довіреність),

Дячишина Д.Ю. (довіреність),

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом адвоката Алексєєва Олексія Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Луганській області про визнання протиправним та скасування повідомлення про відмову в прийнятті (розгляді) документів, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 10 лютого 2020 року надійшла позовна заява адвоката Алексєєва Олексія Ігоровича (далі - представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління державної міграційної служби України в Луганській області (далі - відповідач, УДМСУ в Луганській області), в якій позивач, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, що надійшла до суду 17 березня 2020 року просить:

1) визнати протиправним та скасувати повідомлення відповідача про відмову в прийнятті (розгляді) документів від 16 січня 2020 року № 0194;

2) зобов`язати відповідача повторно розглянути пакет документів, що наданий ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянкою Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для обміну посвідки на тимчасове проживання, з урахуванням правових висновків суду;

3) стягнути з Держави Україна в особі УДМСУ в Луганській області на користь позивача моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн;

4) стягнути на користь позивача суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань УДМСУ в Луганській області;

5) стягнути на користь представника позивача суму судового збору у розмірі 3153,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань УДМСУ в Луганській області.

В обґрунтування вимог зазначено, що позивач 29 березня 2019 року документована посвідкою на тимчасове проживання № 222, строком дії до 01 лютого 2020 року. Вказана посвідка оформлена позивачем з метою навчання в Державному закладі «Луганський державний медичний університет».

З метою продовження строку законного перебування на території України позивач 16 січня 2020 року звернулась до відповідача за обміном її посвідки на тимчасове проживання в Україні, оскільки вона переведена за напрямом підготовки 1201 «Медицина», спеціальності 7.12010001 - «Лікувальна справа», на XI семестр 2019/2020 для навчання в групі 9 (термін навчання до 01 серпня 2020 року) відповідно до наказу ДЗ «ЛДМУ» від 30 серпня 2019 року № 389.

За результатами розгляду звернення позивача УДМСУ в Луганській області надало повідомлення про відмову в прийнятті (розгляді) документів від 16 січня 2020 року № 0194 у зв`язку із несвоєчасною їх подачею.

Представник позивача зауважує, несвоєчасна подача документів для обміну посвідки сталася внаслідок того, що позивач 12 січня 2020 року повернулася до України з Індії, куди вона виїжджала з метою обміну свого паспортного документу, який разом із перекладом на українську мову вона мала подати до УДМСУ в Луганській області. Майже всі необхідні документи для подачі до відповідача були підготовлені заздалегідь. Проте під час подорожі до України позивач почала почуватися погано, температура тіла підвищилась, на шкірі з`явилися висипання та почервоніння, що на хвилі новин із КНР про новий коронавірус дуже збентежило її. Зранку 13 січня 2020 року позивач звернулася до Комунального некомерційного підприємства «Кремінська багатопрофільна лікарня Кремінської районної», де позивачу встановлено діагноз поширений алергічний дерматит та тимчасову непрацездатність. По завершенні лікування, 16 січня 2020 року позивач одразу звернулася до відповідача із заявою про обмін посвідки на тимчасове проживання, до якої, зокрема, надано довідку № 1 про тимчасову непрацездатність студента навчального закладу І-ІV рівнів акредитації про хворобу, карантин і інші причини відсутності дитини, яка відвідує загальноосвітній навчальний заклад, дошкільний навчальний заклад», яку видано Комунальним некомерційним підприємством «Кремінська багатопрофільна лікарня Кремінської районної» 13 січня 2020 року та інші документи.

Представник позивача вважає, що відповідач протиправно не звернув увагу на наявність поважних підстав для пропуску встановленого строку для звернення до відповідача з метою обміну посвідки на тимчасове проживання, чим порушив права позивача на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, гарантовані їй Конституцією України.

На підставі зазначеного представник позивача, вважає, що повідомлення відповідача про відмову в прийнятті (розгляді) документів від 16 січня 2020 року № 0194 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

За клопотанням представника позивача від 14 лютого 2020 року вх. № 5773/2020 (т. 1 арк. спр. 35-37) ухвалою від 14 лютого 2020 року забезпечено адміністративний позов до набрання законної сили рішенням у справі (т. 1 арк. спр. 46-48).

Ухвалою від 17 лютого 2020 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (т. 1 арк. спр. 51-52).

Від представника УДМСУ в Луганській області 24 лютого 2020 року за вх. № 7036/2020 надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін (т. 1 арк. спр. 63-65), яке задоволено ухвалою від 25 лютого 2020 року (т. 1 арк. спр. 70).

Представником УДМСУ в Луганській області 25 лютого 2020 року за вх. № 7365/2020 подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав (т. 1 арк. спр. 71-82).

Позивач 16 січня 2020 року звернулася до УДМСУ в Луганській області із клопотанням приймаючої сторони (із відповідними зобов`язаннями) Державного закладу «Луганський Державний медичний університет» (далі - ЛДМУ) від 13 січня 2020 року вих. № 04.05/625 щодо оформлення посвідки на тимчасове проживання громадянці Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспортний документ НОМЕР_1 , у зв`язку з навчанням (04/13); Лікувальна справа до 01 серпня 2020 року.

УДМСУ в Луганській області 16 січня 2020 року прийнято повідомлення № 0194 про відмову в прийнятті (розгляді) документів на підставі підпункту 6 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 322 (далі - Порядок № 322).

Згідно з пунктами 7, 17, 19 Порядку № 322 обмін посвідки здійснюється у разі закінчення строку дії посвідки, документи для обміну посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення строку дії посвідки.

Строк дії посвідки позивача від 29 березня 2019 року № 800057845 на тимчасове проживання закінчувався 01 лютого 2020 року, тобто позивач повинна була звернутися до УДМСУ в Луганській області із заявою про обмін посвідки, у зв`язку із закінченням строку її дії, за 15 робочих днів до дати закінчення строку дії посвідки - в строк до 13 січня 2020 року. Однак, із заявою про обмін посвідки позивач звернулася до УДМСУ в Луганській області лише 16 січня 2020 року з порушенням встановленого чинним законодавством України строку. Нормами чинного законодавства України не передбачено розподіл на поважні чи не поважні причини подання іноземцем документів, необхідних для обміну посвідки. Тому, твердження представника позивача в цій частині є безпідставними.

Відповідно до пункту 21 Порядку № 322 УДМСУ в Луганській області 16 січня 2020 року під час прийняття документів на обмін посвідки від позивача, після перевірки повноти поданих нею документів та своєчасності їх подання, спочатку в усній формі поінформовано позивача про відмову в прийнятті документів, у зв`язку з несвоєчасною їх подачею (15 робочих днів до дати закінчення строку дії посвідки, тобто після 13 січня 2020 року), а потім за бажанням позивача у письмовій формі надано повідомлення про відмову в прийнятті (розгляді) документів від 16 січня 2020 року № 0194, яке вона отримала 16 січня 2020 року особисто, про що свідчить підпис позивача (додається).

Представник відповідача вважає, що під час прийняття оскаржуваного повідомлення про відмову в прийнятті (розгляді) документів від 16 січня 2020 року № 0194 УДМСУ в Луганській області діяло обґрунтовано, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, не порушило ані прав позивача, ані норми чинного законодавства України.

Від представника позивача 02 березня 2020 року за вх. № 8301/2020 надійшло клопотання про залучення ДЗ «ЛДМУ» як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача (т. 1 арк. спр. 109), на яке представником УДМСУ в Луганській області 04 березня 2020 року за вх. № 8531/2020 подано заперечення (т. 1 арк. спр. 111-114). У задоволенні клопотання відмовлено ухвалою від 10 березня 2020 року (т. 1 арк. спр. 152-153).

Представником позивача 10 березня 2020 року за вх. № 9227/2020 подано відповідь на відзив (т. 1 арк. спр. 128-129).

Від представника УДМСУ в Луганській області 13 березня 2020 року за вх. № 9821/2020 надійшли заперечення проти відповіді на відзив (т. 1 арк. спр. 158-168).

Представником позивача 17 березня 2020 року за вх. № 10414/2020 подано заяву про зміну предмету позову та залучення нового відповідача (т. 1 арк. спр. 187-189), яку ухвалою від 25 березня 2020 року повернуто представнику позивача без розгляду (т. 1 арк. спр. 216-217).

Представником УДМСУ в Луганській області 25 березня 2020 року за вх. № 11858/2020 та 15 травня 2020 року за вх. № 19036/2020 подано заперечення проти заяви про заміну предмету позову та залучення нового відповідача (т. 1 арк. спр. 218-225, т. 2 арк. спр. 7-14).

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2020 року ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 25 березня 2020 року у справі № 360/617/20 в частині повернення представнику позивача заяви про зміну предмету позову скасовано та направлено матеріали оскаржуваної ухвали до суду першої інстанції для продовження розгляду (т. 2 арк. спр. 133-134).

Ухвалою від 04 червня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача щодо залучення співвідповідача Управління Державної казначейської служби у м. Луганську Луганської області (т. 2 арк. спр. 145-146).

У судовому засіданні представники сторін підтримали позовні вимоги та заперечення проти задоволення позовних вимог, надали пояснення, аналогічні викладеному у заявах по суті справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

Громадянка Індії ОСОБА_1 16 січня 2020 року звернулася до УДМСУ в Луганській області із клопотанням приймаючої сторони (із відповідними зобов`язаннями) ДЗ «ЛДМУ» від 13 січня 2020 року вих. № 04.05/625 щодо оформлення посвідки на тимчасове проживання громадянці Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспортний документ НОМЕР_1 , у зв`язку з навчанням (04/13); Лікувальна справа до 01 серпня 2020 року (т. 1 арк. спр. 15).

Також позивачем надано: витяг з наказу ДЗ «ЛДМУ» від 01 квітня 2019 року № 215 «Про зарахування у зв`язку з поновленням на навчання»; витяг з наказу ДЗ «ЛДМУ» від 30 вересня 2019 року № 389 «Про переведення студентів з X семестру 2018/2019 н.р. громадян на XI семестр 2019/2020 н.р.»; паспорт 11571973 з перекладом на українську мову сторінки паспорту з персональними даними, засвідчений нотаріально; посвідку на тимчасове проживання № 800057845; банківську квитанцію про сплату адміністративного збору; довідку від 13 січня 2020 року № 1 про тимчасову непрацездатність; договір добровільного особистого страхування іноземних громадян від 15 січня 2020 року № 21/01-023476 (т. 1 арк. спр. 8-9, 10, 12, 14, 16-20, 21, 22-23).

Після перевірки поданих позивачем документів, працівником УДМСУ в Луганській області видано громадянці Індії ОСОБА_1 письмове повідомлення від 16 січня 2020 року № 0194 про відмову в прийнятті (розгляді) документів для оформлення посвідки на тимчасове проживання у зв`язку з порушенням строку подачі документів для обміну посвідки на тимчасове проживання, зазначеному в пункті 19 Порядку № 322 (т. 1 арк. спр. 11).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і відзив учасників справи, суд виходить з такого.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 22.09.2011 № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон № 3773-VI) та Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 322 від 25.04.2018 (далі Порядок № 322).

Пунктом 18 частини 1 статті 1 Закону № 3773-VI визначено, що посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Згідно з частиною тринадцятою статті 4 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.

Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання (частина третя статті 5 Закону № 3773-VI).

Відповідно до частини тринадцятої статті 5 Закону № 3773-VI підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною тринадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування, документ, що підтверджує факт навчання в Україні, та зобов`язання навчального закладу повідомити центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, про відрахування з такого закладу.

Згідно з частиною вісімнадцятою статті 5 Закону № 3773-VI окрім документів для відповідної категорії осіб, визначених частинами першою - сімнадцятою цієї статті, іноземці та особи без громадянства подають для отримання посвідки на тимчасове проживання такі документи:

1) чотири кольорові фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра;

2) паспортний документ іноземця або особи без громадянства з відповідною довгостроковою візою та копією сторінки паспортного документа з такою візою, крім випадків, якщо особа не зобов`язана отримувати таку візу відповідно до цього Закону, інших законів України або міжнародних договорів України. Іноземці або особи без громадянства, зазначені у частині двадцятій статті 4 цього Закону, можуть подавати паспортний документ, термін дії якого закінчився або який підлягає обміну, у разі якщо за отриманням нового документа особа зобов`язана звернутися до органів державної влади країни громадянської належності або країни попереднього постійного проживання, якщо така країна вчинила акт агресії проти України або не визнає територіальну цілісність та суверенітет України, або відмовляється визнавати протиправність посягань на територіальну цілісність та суверенітет України, зокрема, голосувала проти Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй «Про територіальну цілісність України» від 27 березня 2014 року № 68/262;

3) копії сторінок паспортного документа іноземця або особи без громадянства з особистими даними з перекладом на українську мову, засвідченим в установленому порядку;

4) документ, що підтверджує сплату державного мита та адміністративного збору за видачу, оформлення або продовження строку дії посвідки.

У разі продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання іноземці та особи без громадянства додатково подають оригінал посвідки на тимчасове проживання.

Уповноважений орган повертає паспортний документ особі одразу після прийняття заяви про видачу або продовження строку дії посвідки.

Технічний опис, зразки бланків посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, порядок їх оформлення, виготовлення та видачі встановлюються Кабінетом Міністрів України (частина дев`ятнадцята статті 5 Закону № 3773-VI).

Згідно з частиною двадцятою статті 5 Закону № 3773-VI органам державної влади заборонено вимагати від іноземців або осіб без громадянства, членів їхніх сімей, роботодавців та інших осіб будь-які інші документи або відомості, не визначені цією статтею, для видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5-1 Закону № 3773-VI строк дії посвідки на тимчасове проживання для відповідних категорій іноземців та осіб без громадянства становить у випадку, визначеному частиною тринадцятою статті 4 цього Закону, - період навчання, який зазначається в документі, що підтверджує факт навчання в Україні.

Строк дії посвідки на тимчасове проживання може бути продовжено необмежену кількість разів, за наявності підстав, передбачених законом (частина третя статті 5-1 Закону № 3773-VI).

Відповідно до статті 5-3 Закону № 3773-VI посвідка на тимчасове проживання видається у десятиденний строк з дня отримання заяви про її оформлення або продовження строку дії посвідки.

Іноземець або особа без громадянства подає документи для продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання не пізніш як за 10 календарних днів до закінчення строку її дії.

Згідно з пунктом 7 Порядку № 322 обмін посвідки здійснюється у разі:

1) зміни інформації, внесеної до посвідки;

2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки;

3) закінчення строку дії посвідки;

4) непридатності посвідки для подальшого використання.

Відповідно до пункту 16 Порядку № 322 документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт) та територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Згідно з пунктом 17 Порядку № 322 документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування в Україні.

Відповідно до пункту 19 Порядку № 322 у разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії. У такому випадку посвідка, що підлягає обміну, після прийому документів повертається особі та здається нею під час отримання нової посвідки.

Згідно з пунктом 21 Порядку № 322 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.

Іноземець або особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їм було відмовлено в прийнятті документів, за умови дотримання строків, визначених пунктами 17 і 19 цього Порядку.

Пунктом 32 Порядку № 322 визначено, що для оформлення посвідки іноземець або особа без громадянства подають:

1) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, з візою типу D, якщо інше не передбачено законодавством і міжнародними договорами України, крім випадків, установлених абзацом сьомим цього пункту;

2) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника (у разі подання документів законним представником);

3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку;

4) дійсний поліс медичного страхування на весь строк дії посвідки;

5) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати.

Крім документів, зазначених у пункті 32, залежно від категорії іноземців та осіб без громадянства, визначених статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», подаються для іноземців або осіб без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання:

документ, що підтверджує факт навчання в Україні (засвідчені в установленому порядку копії наказу закладу освіти про зарахування та про встановлення періодів навчання для іноземних студентів);

зобов`язання закладу освіти повідомити ДМС про відрахування іноземця або особи без громадянства з такого закладу (підпункт 10 пункту 33 Порядку № 322).

З вищевикладених положень Закону № 3773-VI та Порядку № 322 судом встановлено, що з метою посвідчення особи та підтвердження законності підстав для тимчасового проживання України іноземець або особа без громадянства зобов`язані отримати посвідку на проживання.

Вказаними нормативно-правовими актами врегульовано процедуру отримання посвідки на проживання, її обміну, визначено вичерпний перелік документів, що подається для отримання посвідки на проживання, а також встановлено заборону на витребування від іноземця будь-яких інших документів або відомостей, не визначених Законом № 3773-VI та Порядком № 322.

Однак, суд зауважує, що вказані нормативно-правові акти по різному встановлюють граничний строк, протягом якого іноземець чи особа без громадянства може звернутися за продовженням строку дії посвідки на тимчасове проживання.

Так, як вже вище вказано, частиною другою статті 5-3 Закону № 3773-VI визначено, що документи для продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання мають бути подані не пізніш як за 10 календарних днів до закінчення строку її дії.

Натомість пунктом 19 Порядку № 322 визначено, що у разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії.

Тобто, положення пункту 19 Порядку № 322 суперечать частині другій статті 5-3 Закону № 3773-VI.

Частинами першою третьою статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Зважаючи на вищевикладені положення Кодексу адміністративного судочинства України, застосуванню до спірних правовідносин підлягає Закон № 3773-VI, як правовий акт, що має вищу юридичну силу.

З матеріалів справи судом встановлено, що дія посвідки на тимчасове проживання позивача закінчувалася 01 лютого 2020 року. Позивач звернулася до відповідача за обміном цієї посвідки у зв`язку із закінченням строку її дії 16 січня 2020 року - за 15 календарних днів до закінчення дії посвідки на тимчасове проживання, тобто із дотриманням граничного строку, визначеного частиною другою статті 5-3 Закону № 3773-VI.

Натомість відповідач надав перевагу у застосуванні положень Порядку № 322, який є не тільки правовим актом, що має нижчу юридичну силу у порівнянні із Законом № 3773-VI, а й таким, що має менш сприятливі наслідки для позивача, що є неприпустимим та свідчить про невідповідність прийнятого відповідачем рішення критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, на відповідність яким перевіряє адміністративний суд рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень.

Твердження представника позивача, що відповідач протиправно не звернув увагу на наявність поважних підстав для пропуску встановленого строку для звернення до органів ДМС з метою обміну посвідки на тимчасове проживання, суд відхиляє як безпідставні, оскільки чинним законодавством України не передбачено розподіл на поважні чи неповажні причини недотримання іноземцем чи особою без громадянства граничного строку подання документів для обміну тимчасової посвідки на проживання, та застосування такого наслідку, як відмова у прийнятті (розгляді) документів, виключно у випадку недотримання вказаного строку з неповажних причин.

Однак, зважаючи на встановлені судом обставин щодо безпідставної відмови відповідачем у прийнятті документів, поданих позивачем із дотриманням строку, встановленого частиною другою статті 5-3 Закону № 3773-VI, суд дійшов висновку, що письмове повідомлення від 16 січня 2020 року № 0194 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно, позовна вимога про визнання протиправним та скасування цього повідомлення є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Як наслідок, підлягає задоволенню й похідна вимога щодо зобов`язання відповідача повторно розглянути пакет документів, що поданий позивачем 16 січня 2020 року для обміну посвідки на тимчасове проживання, з урахуванням правових висновків суду.

Що стосується вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальним правилом, яке встановлено у статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 Цивільного кодексу України).

Однак позивачем до суду не надано жодних доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують факт заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру (завдання моральної шкоди), а також доводять причинно-наслідковий зв`язок з предметом позову.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що така вимога є необґрунтованою та у її задоволенні слід відмовити.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Частинами першою та третьою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з частиною восьмою статті 139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Квитанцією від 06 лютого 2020 року № 86881 підтверджено сплату судового збору за подання до суду даного позову в сумі 1681,60 грн (т. 1 арк. спр. 7).

Квитанцією від 12 лютого 2020 року № 899 підтверджено сплату судового збору за подання до суду заяви про забезпечення позову в сумі 630,60 грн (т. 1 арк. спр. 38).

Квитанцією від 16 березня 2020 року № 97581 підтверджено сплату судового збору за подання до суду заяви про зміну предмету позову в сумі 840,80 грн (т. 1 арк. спр. 194).

Зважаючи, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3153,00 грн.

Вимога представника позивача щодо стягнення судового збору саме на його користь, визнається судом необґрунтованою, оскільки у вказаних квитанціях відсутні будь-які відомості, що сплата судового збору здійснена представником позивача Алексєєвим О.І.

Оскільки представником позивача відповідно до частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України до закінчення судових дебатів повідомлено суду про подання доказів, на підставі яких суд має встановити розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, суд не здійснює розподіл таких судових витрат.

Керуючись статтями 2, 72, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Алексєєва Олексія Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Управління державної міграційної служби України в Луганській області (місцезнаходження: 93400, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Партизанська, будинок 12, код за ) про визнання протиправним та скасування повідомлення про відмову в прийнятті (розгляді) документів, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати повідомлення Управління Державної міграційної служби в Луганській області від 16 січня 2020 року № 0194 про відмову в прийнятті (розгляді) документів.

Зобов`язати Управління Державної міграційної служби в Луганській області повторно розглянути пакет документів, поданий ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянкою Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для обміну посвідки на тимчасове проживання з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби в Луганській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3153,00 грн (три тисячі п`ятдесят три гривні).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 14 липня 2020 року.

Суддя К.О. Пляшкова