Справа № 520/3761/2020
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2020-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 р.Справа № 520/3761/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Білова О.В., м. Харків) від 12.05.2020 року (повний текст складено 12.05.2020 року) по справі № 520/3761/2020

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини в м.Харкові Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області від 11 березня 2020р. за № 39.0/39.1-057/354-20 про відмову у державній реєстрації потужності; зобов`язати Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області провести державну реєстрацію потужності, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , м. Харків АДРЕСА_2 шляхом внесення інформації про потужність до Державного реєстру потужностей операторів ринку.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржуване рішення про відмову у державній реєстрації потужності є необґрунтованим, отже підлягає скасуванню, оскільки визначені в ньому підстави відмови, а саме - неповна інформація у заяві від 04.03.2020 стосовно назви (опису) потужності та її адреси, не є правомірними. Вказав, що належна йому на праві власності квартира відповідає вимогам до потужностей, інформація щодо яких може бути внесена до Державного реєстру потужностей операторів ринку.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про їх необґрунтованість. Зазначив, що за приписами п. 51 ч. 1 ст. 69 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів», суб`єктам господарювання надано право здійснення реалізації харчових продуктів у будь-якій споруді, приміщенні та у будівлі, незалежно від того - у житловій квартири, будинку, нежитловому чи іншому приміщення здійснюється реалізація харчових продуктів. А відтак, висновки суду відносно того, що місце поживання особи не може бути заявлено в якості адреси для потужності з обігу харчових продуктів є помилковими.

Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін по справі, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.03.2020 позивач звернувся до ГУ Держпродспоживслужби із заявою про державну реєстрацію потужностей, в якій просив зареєструвати потужність за адресою АДРЕСА_3 , зазначивши вид діяльності: реалізація. До поданої заяви було додано додаткову інформацію, яка містить реєстраційний номер облікової картки платника податків, місцезнаходження, назву (опис) потужності, перелік харчових продуктів, виробництво та/або обіг яких планується здійснювати, та вид оператора ринку за класифікацією суб`єктів господарювання, визначеного Господарським кодексом України.

Рішенням Управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини в м. Харкові, оформленим листом від 11.03.2020, відмовлено у державній реєстрації потужності за заявою позивача з посиланням на положення ст. 25 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» та Порядок проведення держаної реєстрації потужностей, ведення державного реєстру потужностей операторів ринку та надання інформації з нього заінтересованим суб`єктам, затвердженого наказом Міністерства агропродовольчої політики та продовольства від 10.02.2016 № 39.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що заява позивача про державну реєстрацію потужності містить неповну інформацію, а саме не зазначено назву (опис) потужності, її адресу, натомість зазначено житловий будинок та його адресу, який не є потужністю в розумінні Закону.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відносини між органами виконавчої влади, операторами ринку харчових продуктів та споживачами харчових продуктів і визначає порядок забезпечення безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, що виробляються, перебувають в обігу, ввозяться (пересилаються) на митну територію України та/або вивозяться (пересилаються) з неї врегульовані Законом України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» від 23.12.97 р. № 771/97-ВР (далі - Закон № 771/97-ВР).

Відповідно до п. 69 ст. 1 Закону № 771/97-ВР, потужності - споруди або комплекс споруд, приміщення, будівлі, обладнання та інші засоби, включаючи транспортні засоби, а також територія, що використовуються у виробництві та/або обігу об`єктів санітарних заходів.

Загальні засади державної реєстрації потужностей визначені статтею 25 Закону № 771/97-ВР.

Так, згідно ч.ч. 1, 3-6 вищевказаної статті Закону, державній реєстрації підлягають потужності з виробництва та/або обігу харчових продуктів, на які не вимагається отримання експлуатаційного дозволу.

Не пізніше ніж за 10 календарних днів до початку роботи потужності оператор ринку зобов`язаний подати (надіслати) до територіального органу компетентного органу заяву про державну реєстрацію потужності, в якій зазначаються найменування, ідентифікаційний код згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, місцезнаходження або прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), місце проживання оператора ринку, назва (опис) потужності, її адреса, заплановані види діяльності та перелік харчових продуктів, виробництво та/або обіг яких планується здійснювати, вид оператора ринку за класифікацією суб`єктів господарювання, визначеною Господарським кодексом України (суб`єкт мікро-, малого, середнього або великого підприємництва).

Заява про державну реєстрацію потужності засвідчується підписом оператора ринку або уповноваженої ним особи та реєструється територіальним органом компетентного органу в день її надходження.

Підставою для відмови у державній реєстрації потужності є невідповідність заяви встановленій формі, надання в ній неповної інформації або наявність раніше прийнятого рішення про державну реєстрацію цієї потужності. Відмова у державній реєстрації потужностей з інших підстав не дозволяється. У рішенні про відмову в державній реєстрації потужності обов`язково зазначаються підстава для відмови та фактичні обставини, що підтверджують наявність такої підстави.

Рішення про державну реєстрацію потужності або про відмову у такій реєстрації приймається протягом 10 календарних днів після отримання відповідної заяви оператора ринку. Копія рішення про державну реєстрацію потужності або про відмову у такій реєстрації надається (надсилається) оператору ринку протягом трьох робочих днів з дня його прийняття.

Центральний орган виконавчої влади, що формує та забезпечує реалізацію державної політики у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, затверджує порядок проведення державної реєстрації потужностей, ведення державного реєстру потужностей операторів ринку та надання інформації з нього заінтересованим суб`єктам (ч. 11 ст. 25 Закону № 771/97-ВР).

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 10.02.2016 р. № 39, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.03.2016 р. за № 382/28512, затверджено Порядок проведення державної реєстрації потужностей, ведення державного реєстру потужностей операторів ринку та надання інформації з нього заінтересованим суб`єктам (далі Порядок № 39) .

Відповідно до п.п. 1.6, 2.1 вказаного Порядку, державній реєстрації підлягає кожна окрема потужність оператора ринку.

Для державної реєстрації потужності оператор ринку подає територіальному органу компетентного органу за адресою потужності заяву за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Згідно п.3.1 Порядку № 39, державна реєстрація потужності здійснюється територіальним органом компетентного органу протягом 15 робочих днів після отримання заяви оператора ринку про таку реєстрацію.

Про державну реєстрацію потужності та її особистий реєстраційний номер територіальний орган компетентного органу повідомляє оператора ринку протягом 5 робочих днів після прийняття рішення про державну реєстрацію.

Якщо державна реєстрація потужності не закінчена протягом строку, визначеного у пункті 3.1 цього розділу, територіальний орган компетентного органу надає заявнику письмове обґрунтування причин відмови у реєстрації або продовження строку проведення реєстрації, який не може бути продовжений більше ніж на 15 робочих днів. Не допускається продовження строку реєстрації за наявності підстав для відмови у реєстрації потужності (п.3.4 Порядку № 39).

Згідно з п.п. 3.8, 3.9 Порядку № 39, рішення про відмову у державній реєстрації потужності повинно бути прийнято не пізніше 15 робочих днів після отримання територіальним органом компетентного органу заяви про державну реєстрацію потужності.

Повідомлення про відмову у державній реєстрації потужності із зазначенням чітких підстав такої відмови надсилається заявнику не пізніше 15 робочих днів після отримання територіальним органом компетентного органу заяви про державну реєстрацію потужності.

У п. 4.2 Порядку № 39 передбачено, що внесення до Реєстру інформації, вказаної у пункті 3.5 розділу ІІІ цього Порядку, здійснюється компетентним органом протягом 5 робочих днів з дати прийняття рішення про державну реєстрацію потужності.

З огляду на наведені норми вбачається, що порядок державної реєстрації потужностей являє собою внесення інформації про певну потужність до Державного реєстру потужностей, яке здійснюється за поданою оператором ринку заявою до компетентного органу за місцем знаходженням потужності.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, позивачем у поданій заяві від 04.03.2020 було зазначено адресу свого місця проживання у квартирі, що розташована у житловому будинку, як назву (опис) потужності.

Однак, колегія суддів зауважує, що житловий будинок за своїм призначенням не може відповідати змісту поняття потужності, обов`язковою ознакою якого є виробництво та/ або обіг об`єктів санітарних заходів, якими є харчові продукти.

Крім того, адреса потужності повинна відповідати пунктам 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.41 Закону № 771/97-ВР, а саме: бути спланованим, сконструйованим та розміщеним для належного утримання, чищення та/або дезінфекції, запобігання або мінімізації будь-якого забруднення, а також здійснення заходів, необхідних для забезпечення гігієнічних вимог, у тому числі заходів з боротьби із шкідниками, запобігання накопиченню бруду, контакту з токсичними речовинами та матеріалами, забрудненню харчових продуктів, підтримання необхідних температурних режимів; мати належну природну або механічну вентиляцію. Система вентиляції має бути сконструйована таким чином, щоб механічний потік повітря із забрудненої зони не потрапляв до чистої зони, був забезпечений безперешкодний доступ до фільтрів та інших частин, які необхідно чистити або замінювати; забезпечуватися належним природним та/або штучним освітленням приміщення, необхідним для виробництва та/або зберігання харчових продуктів; підлога повинна мати достатню дренажну систему, конструкція якої запобігатиме ризику забруднення. При відкритих та/або частково відкритих дренажних каналах рух відходів має бути з чистої до забрудненої зони.

Вказаний висновок викладено Верховним судом у постанові від 23.04.2020 року по справі № 520/1670/19, яка в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції.

Так, житловий будинок не може за своїм призначенням та характеристиками відповідати гігієнічним вимогам до потужностей, що передбачені пунктами 2, 3, 4, 5 частини 1 статті 41 Закону № 771/97-ВР.

При цьому, позивач просить здійснити фактично дії щодо надання дозволу здійснювати господарську діяльність з реалізації/зберігання харчових продуктів у квартирі, яка не переведена у нежитловий фонд.

Відповідно ч. 4 ст. 4 Житлового кодексу Української PCP, до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Згідно п. 4.4. Положення про порядок переведення жилих приміщень та жилих будинків в нежилі, затвердженого Рішенням Харківської міської Ради від 06.07.2011 р. № 336/11, Управління містобудування та архітектури у 10-ти денний термін направляє запити щодо можливості переведення жилого будинку чи жилих приміщень в нежилі для розміщення в них об`єктів невиробничої сфери до органів державного санітарного та пожежного нагляду, Департаменту житлового господарства, адміністрації відповідного району та управління містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації (у разі віднесення будинку до пам`ятки архітектури).

Матеріали справи не містять доказів направлення позивачем до Головного управління Держпродспоживслужби Харківської області, як правонаступника органів санітарного нагляду, відповідного запиту та його розгляду.

З огляду на обставини справи колегія суддів приходить до висновку, що заява позивача про державну реєстрацію потужності містить неповну інформацію: в ній не зазначено назву (опис) потужності, її адресу, натомість зазначено житловий будинок та його адресу, який не є потужністю в розумінні Закону.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо помилкового застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень Житлового кодексу Української PCP та Закону № 771/97-ВР.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 року по справі № 520/3761/2020 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 року по справі № 520/3761/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров З.Г. Подобайло

Повний текст постанови складено 13.07.2020 року