Справа № 340/1433/20
Суддя: Т.М. Кармазина
Дата ухвалення: 2020-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2020 року м. Кропивницький Справа № 340/1433/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кармазиної Т.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (письмового провадження) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Добровеличківської селищної ради Кіровоградської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати п.46 рішення Добровеличківської селищної ради "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність" №267 від 18.03.2020;

- зобов`язати Добровеличківську селищну раду Кіровоградської області на найближчому засіданні сесії селищної ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.11.2019 та прийняти рішення про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га на території Добровеличківської селищної ради Добровеличківського району Кіровоградської області за рахунок земельної ділянки комунальної власності, кадастровий номер :02:000:9118.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що позивач звертався до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, натомість Добровеличківська селищна рада листом відмовила Іванову О.О. у задоволенні його заяви. Позивачем оскаржено вищевказану відмову у судовому порядку. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.03.2020 по справі №340/319/20 адміністративний позов задоволено частково. Відповідачем, на виконання рішення суду, повторно розглянуто заяву позивача і прийнято рішення яким без будь-якого обґрунтування незаконно обмежено бажану до відведення площу земельної ділянки, яку позивач має право отримати у власність при додержанні встановленої законом процедури. На думку представника позивача вказане рішення відповідача є очевидно протиправним, оскільки направлено виключно на перешкоджання позивачеві реалізувати своє право на набуття у встановленому законом порядку права на землю у межах норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, визначених ст.121 Земельного кодексу України. Також вказував, що позивачем на виконання вимог ст.118 Земельного кодексу подано усі необхідні документи та зазначено усі умови щодо отримання дозволу. При цьому, відповідач за результатами розгляду заяви позивача, не встановив невідповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, як це передбачено ч.7 ст.118 Земельного кодексу України. Крім того, представник позивача зазначає, що Порядок передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності Добровеличківської селищної ради, затверджений рішенням Добровеличківської селищної ради від 19.04.2019 №97, на який посилається відповідач при прийняття оскаржуваного рішення, на його думку, є нікчемним оскільки він суперечить прямим нормам Конституції України - статті 14, а також нормам Земельного кодексу України, оскільки він не може змінювати, обмежувати та/або звужувати права громадян, які визначені Конституцією і законами України, зокрема, змінювати норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, які визначені у ст.121 Земельного кодексу України. До того ж, вказує, що протиправним є посилання відповідача на обмежений розмір земельної ділянки (до 0,3 га) для відведення якого позивач має право звернутися до відповідача, оскільки такі вимоги беззаперечно суперечать ст.ст.14, 24, 64 Конституції України, ст.ст.3, 121 Земельного кодексу України та ст.5 Закону України "Про особисте селянське господарство". Представник позивача вважає, що суть оскаржуваного рішення ґрунтується на протизаконному обмеженні прав громадян на отримання у власність земельних ділянок у розмірі визначеному законом, тобто на дискримінаційному підході, а саме надання переваг громадянам за певною ознакою (статусом), які не визначені спеціальним законом, що є очевидною дискримінацією. Отже, позивач правомірно очікував на задоволення сесією селищної ради його заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою у повному обсязі, оскільки подані матеріали повністю відповідали вимогам статті 118 ЗК України, а підстави для відмови у наданні такого дозволу, чи для обмеження максимального розміру земельної ділянки з 2.00 га до 0.3 га, передбачені статтею 118 Земельного кодексу України - відсутні. Таким чином, на думку представника позивача відповідач, отримавши клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, діяв не на підставі, та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а також очевидно умисно проігнорував, як висновки Верховного Суду щодо застосування норм Земельного кодексу України, так і вимоги ч. 5 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Також, порушуючи ст. 3 Конституції України та визначені у ст. 4 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" принцип законності (обов`язок діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України), відповідач створює перешкоди позивачу на шляху реалізації права на отримання земельної ділянки у власність у межах норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, визначених ст.121 Земельного кодексу України.

Згідно наданого до суду відзиву на позов, відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, оскільки позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Зазначає, що на виконання рішення суду Добровеличківська селищна рада на засіданні двадцять другої сесії сьомого скликання від 18.03.2020 прийняла рішення №267 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність», п.46 якого надано ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (шляхом безоплатної приватизації) площею 0,3000 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Добровеличківської селищної ради Добровеличківського району Кіровоградської області (землі комунальної власності), кадастровий номер :02:000:9118. Відповідач вказує, що при прийнятті оскаржуваного рішення ним дотримано вимоги чинного законодавства, зокрема у відповідності до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування», Земельного кодекс України (а.с.33-36).

Ухвалою судді від 12.05.2020 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи (а.с.24-25).

Дослідивши докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що 12.11.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою від 11.11.2019 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, розташованої на території Добровеличківської селищної ради Добровеличківського району Кіровоградської області (а.с.10).

Відповідач листом від 28.11.2019 р. №03-38/65/1 повідомив позивачу про відмову в задоволенні його заяви (а.с.11).

Не погодившись з такою відмовою, позивач оскаржив її у судовому порядку.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.03.2020 у справі №340/319/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Добровеличківської селищної ради Кіровоградської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Добровеличківської селищної ради Кіровоградської області щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 від 11.11.2019 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га на території Добровеличківської селищної ради Кіровоградської області. Зобов`язано Добровеличківську селищну раду Кіровоградської області не пізніше 30 днів з дня набрання рішенням суду законної сили повторно на черговій сесії розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.11.2019 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га на території Добровеличківської селищної ради Кіровоградської області, та прийняти за результатами її розгляду обґрунтоване рішення (а.с.12-14).

На виконання рішення суду, Добровеличківська селищна рада на засіданні двадцять другої сесії сьомого скликання від 18 березня 2020 року прийняла рішення №267 "Про надання дозволу та розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність", пунктом 46 якого надано гр. ОСОБА_1 , жителю АДРЕСА_1 , дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (шляхом безоплатної приватизації) площею 0,3000 га: із них 0,3000 га, для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ - 01.03), з яких - 0,3000 га, - рілля (код КВЗУ 001 01), із земель сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Добровеличківської селищної ради Добровеличківського району Кіровоградської області (землі комунальної власності), кадастровий номер :02:000:9118 (а.с.15).

Згідно протоколу двадцять другої сесії Добровеличківської селищної ради сьомого скликання від 18 березня 2020 року відповідно до ст.ст.118, 119, 121, 122 Земельного кодексу України, ст.20, 50 Закону України «Про землеустрій», ст.26, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Порядку передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності Добровеличківської селищної ради, затвердженого рішенням восьмої сесії Добровеличківської селищної ради сьомого скликання від 19 квітня 2019 року №97, вирішено надати позивачу дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,3000 га (а.с.16).

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.14 Конституції України та ст.373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтею 3 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Так, частинами 1, 2, пункту "а" частини 3 статті 22 Земельного кодексу України визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно з частинами 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Пунктом "в" ч.3 ст.116 Земельного кодексу України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам визначені у ст.121 Земельного кодексу України. Відповідно до ч.1 цієї статті громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Також, частиною першою статті 5 Закону України "Про особисте селянське господарство" №742-IV від 15.05.2003 (далі Закон №742-IV) для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом.

Повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин визначені статтею 12 ЗК України, відповідно до приписів частини 1 якої до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування" вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Відтак, до повноважень відповідача належить розпорядження землями комунальної власності, у тому числі передача таких земельних ділянок у власність або користування у порядку, передбаченому статтею 118 ЗК України.

Відповідно до частин 6, 7 статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі, якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Із аналізу положень Земельного кодексу України слідує, що законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Так, як встановлено судом, за результатами розгляду заяви позивача відповідачем прийнято рішення №267 "Про надання дозволу та розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність", пунктом 46 якого надано гр. ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (шляхом безоплатної приватизації) площею 0,3000 га: із них 0,3000 га, для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ - 01.03 ), з яких - 0,3000 га, - рілля (код КВЗУ 001 01), із земель сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Добровеличківської селищної ради Добровеличківського району Кіровоградської області (землі комунальної власності), кадастровий номер :02:000:9118 (а.с.15).

Отже, відповідачем прийнято одне із рішень, визначених ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, а саме надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а тому суд вважає, що посилання позивача на порушення відповідачем положень ч.7 ст.118 Земельного кодексу України в частині відмови у наданні дозволу за відсутності підстав для відмови у наданні такого дозволу, необґрунтованими.

Щодо незгоди представника позивача з Порядком передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності Добровеличківської селищної ради, затвердженого рішенням Добровеличківської селищної ради від 19.04.2019 №97, суд зазначає.

Відповідно до статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Добровеличківською селищною радою прийнято рішення №97 від 19 квітня 2019 «Про затвердження порядку передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності Добровеличківської селищної ради», яким пунктом 1 затверджено вказаний Порядок та перелік земель та їх норм (а.с.17-19).

В подальшому Добровеличківською селищною радою прийнято рішення №277 від 18 березня 2020 року "Про внесення змін до рішень селищної ради", яким внесено зміни до додатку 10 Порядку передачі ( надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності Добровеличківської селищної ради додатково включивши до переліку земель та їх норм, відповідної категорії для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), для будівництва індивідуальних гаражів, для ведення особистого селянського господарства, для ведення садівництва земельні ділянки (Додаток 1) (а.с.37).

Згідно Додатку 1 до рішення №277 від 18 березня 2020 року встановлена норма отримання безкоштовно у власність чи оренду земельних ділянок у розмірі 0,3000 га за рахунок земельної ділянки комунальної власності, кадастровий номер :02:000:9118 ( в межах якої позивач бажає отримати земельну ділянку в розмірі 2 га) (а.с.37-39).

Відповідно до ч.ч.1,10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Сторонами не надано до суду доказів визнання протиправним або скасування вищевказаних рішень відповідача, а тому посилання представника позивача на нікчемність даних рішень відповідача є необґрунтованими та передчасними.

Щодо звуження відповідачем права громадян, які визначені Конституцією і законами України, зокрема, шляхом зміни норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам (до 0,3000 га), які визначені у ст.121 Земельного кодексу України, ст.5 Закону України "Про особисте селянське господарство", суд зазначає.

Пунктом б частини 1 статті 121 Земельного кодексу України, частиною 1 статті 5 Закону України "Про особисте селянське господарство" визначено лише максимальний розмір земельних ділянок для безоплатної передачі громадянам у власність не більше 2,0 гектара.

При цьому, будь-якого обмеження щодо мінімального розміру земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства при передачі у власність громадянам, чинним законодавством України не встановлено, а тому посилання представника позивача на звужування відповідачем прав громадян є необґрунтованими.

Щодо дискримінаційного підходу при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем, а саме надання переваг громадянам за певною ознакою (статусом), які не визначені спеціальним законом, суд зазначає.

Відповідно до ч.7 ст.5 Закону №742-IV громадяни України, які реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі менше 2,0 гектара, мають право на збільшення земельної ділянки в межах норм, установлених статтею 121 Земельного кодексу України для ведення особистого селянського господарства.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивач не позбавлений права на збільшення земельної ділянки в межах норм, установлених статтею 121 Земельного кодексу України, а тому відсутні ознаки дискримінації позивача при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем.

До того ж, представником позивача не надано доказів, що оскаржуване рішення та рішення відповідача від 19.04.2019 №97, від 18.03.2020 №277 містять положення про заборону в отримані позивачем в подальшому земельної ділянку в межах норм встановлених п. б ч.1 ст.121 Земельного кодексу України, ч. 1 ст. 5 Закону України "Про особисте селянське господарство", в разі реалізації свого права на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі менше 2,0 гектара, в порядку встановленому ч.7 ст.5 Закону України "Про особисте селянське господарство".

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що п.46 рішення Добровеличківської селищної ради "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність" №267 від 18.03.2020, відповідає вимогам встановленим ч.2 ст.2 КАС України, є правомірним, а тому позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування вказаного пункту рішення задоволенню не підлягають.

Також, враховуючи, що позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 11.11.2019 та прийняти рішення про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га на території Добровеличківської селищної ради Добровеличківського району Кіровоградської області за рахунок земельної ділянки комунальної власності, кадастровий номер :02:000:9118 є похідними вимогами від первинної позовної вимоги, а тому теж задоволенню не підлягають.

Висновки викладені в постановах Верховного Суді та рішеннях Європейського Суду, на які посилається представник позивача, не суперечать висновкам суду зробленим за результатами розгляду даної адміністративної справи.

Зважаючи на вимоги ст.139 КАС України, а також з урахуванням ухвалення рішення в інтересах відповідача, підстави для стягнення судових витрат на користь позивача відсутні.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Добровеличківської селищної ради Кіровоградської області (27000, Кіровоградська область, смт.Добровеличківка, вул.Шевченка, 132, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Т.М. Кармазина