Справа № 420/159/20
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2020-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/159/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 липня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Вовченко O.A.,

секретар судового засідання Іщенко С.О.,

за участю:

представника позивача Дяченка О.В. (за довіреністю),

представників відповідача Лозовського О.Ю. (за довіреністю),

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, стягнення індексації та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
08 січня 2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 в частині не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року;

2. Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року в сумі 86054,90 грн.;

3. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 в частині виплати не у повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 27.08.2019 року;

4. Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 27.08.2019 року в сумі 67209,39 грн.;

5. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення 27.08.2019 року із ОСОБА_1 остаточного розрахунку при виключенні зі списків особового складу військової частини;

6. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 01.12.2015 року по 27.08.2019 року;

7. Стягнути із військової частина НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку за період із 28 серпня 2019 року по день фактичного розрахунку з розрахунку 504,83 грн. за календарний день.

Ухвалою суду від 11 січня 2020 року позов ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

20 січня 2020 року до суду на усунення недоліків позовної заяви від позивача за вх.№2474/20 надійшла заява.

24 січня 2020 року ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у період проходження позивачем військової служби з 01.12.2015 року по 27.08.2019 року йому не в повному розмірі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення та не була виплачена при та виключенні зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Позивач подав заяву до військової частини НОМЕР_1 з проханням виплатити індексацію грошового забезпечення за період 01.12.2015 року по 27.08.2019 року, проте у відповіді військової частини НОМЕР_1 (вих.№3438/1/1500 від 16.12.2019 року) було зазначено, що нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по день виключенні зі списків особового складу військової частини не представляється можливим. Позивач вказує, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і її проведення, у зв`язку зі зростанням споживчих цін, є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Січень 2008 року є місяцем підвищенням тарифних ставок (посадових окладів), а отже січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців. Позивач зазначає, що за період 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року він має право отримати індексацію грошового забезпечення у сумі 86054,90 грн. Зазначає, що за період з 01.03.2018 року по 27.08.2019 року позивачу виплачувалась індексація грошового забезпечення в порушення вимог Порядку №1078 та що з 01 березня 2018 року позивачу належно виплачувати індексацію грошового забезпечення в розмірі 3766,35 гривень в місяць, а у разі коли величина індексу споживчих цін перевищить поріг в розмірі 103 відсотка, то в підвищеному розмірі відповідно до чинного законодавства. За період з 01 грудня 2015 року по 27 серпня 2019 року позивач має право отримати компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а саме компенсацію за несвоєчасну виплачену індексацію грошового забезпечення. Оскільки індексацій грошового забезпечення позивачу не виплачено в день його виключення із списків частини, вказане свідчить про те, що відповідач не провів повного розрахунку, тому відповідно до статті 117 КЗпП України повинен виплатити середній заробіток за весь період затримки такого розрахунку.

03 березня 2020 року до суду від відповідача за вх. №ЕП/2101/20 надійшов відзив на позов (а.с.68-75), в якому зазначено, що адміністративний позов задоволенню не підлягає. Вказує, що переведення ОСОБА_2 з попереднього місця служби до військової частини НОМЕР_1 відбулося 23 липня 2013 року, базовий місяць нарахування індексації для військовослужбовців на той момент був січень 2008 року. Тому згідно з Постановою КМУ від 17.07.2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» пункту 10.2 базовий місяць для нарахування індексації став липень 2013 року. В жовтні 2014 року ОСОБА_3 набув право на надбавку військовослужбовцям, які працюють в умовах режимних обмежень в результаті чого змінився базовий місяць і став жовтень 2014 року. В серпні 2015 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 157 від 12.08.2015 року старшого лейтенанта ОСОБА_4 , було призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 на посаду офіцера відділення радіоперехоплення та пеленгування командного пункту військової частини НОМЕР_1 з посадовим окладом 970 грн. на місяць, тобто базовий місяць змінився і став серпень 2015 року. За грудень 2015 року по розрахунково-платіжній відомості № 422 позивачу була виплачена індексація: базовий місяць серпень 2015 року в сумі 31 гривня 69 копійок та фіксована індексація - в сумі 211 гривень 88 копійок. Враховуючи, що в березні 2018 року у військовослужбовців посадові оклади збільшилися, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розраховується з квітня 2018 року (місяця, наступного за місяцем, в якому відбувається підвищення посадових окладів). Індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з квітня 2018 року по жовтень 2018 року (який опубліковано в листопаді 2018 року), перевищив поріг індексації і становив 103,7%. У зв`язку з цим тільки у грудні 2018 року для індексації грошового забезпечення застосовується індекс 3,7%. Розрахунок з ОСОБА_5 був здійснений 06 вересня 2019 року, в поточному місяці за минулий після надходження фінансування, і порушень з боку військової частини НОМЕР_1 не має. В 2016 році відбулося збільшення грошового забезпечення військовослужбовців. У зв`язку з цим, на виконання вимог телеграми Міністра оборони України від 31.12.2015 року № 248/3/9/1/1150 щодо збільшення грошового забезпечення військовослужбовців, Департаментом фінансів Міністерства оборони України були доведені до військових частин (установ, організацій) роз`яснення від 04.01.2016 року № 248/3/9/1/2, згідно яких, у зв`язку із внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (із змінами), згідно яких індексацію грошового забезпечення військовослужбовців слід не нераховувати до окремого роз`яснення.

Ухвалою суду від 10 березня 2020 року визначено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

11 березня 2020 року до суду від позивача за вх.№11103/20 надійшла відповідь на відзив (а.с.82-84), у якій позивач зазначає, що відмова у позовних вимогах є безпідставною. Вказує, що відповідачем проведено неправильний розрахунок його індексації за грудень 2015 року.

Ухвалою суду від 07 травня 2020 року продовжено строк підготовчого провадження у справі.

27 травня 2020 року усною ухвалою, внесеною до протоколу судового засідання, прийнято до провадження заяву про уточнення позовних вимог (вх.№19431/20), згідно якої позовні вимоги викладені в наступній редакції:

1. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 в частині не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року;

2. Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року з урахуванням січня 2008 року як базового місяця в сумі 85811,33 грн. з урахуванням відрахувань;

3. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 в частині виплати не у повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 27.08.2019 року;

4. Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 27.08.2019 року включно з урахуванням пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17.03.2003 №1078 в сумі 67209,39 грн. з урахуванням відрахувань;

5. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення 27.08.2019 року із ОСОБА_1 остаточного розрахунку при виключенні зі списків особового складу військової частини;

6. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 01.12.2015 року по 27.08.2019 року;

7. Стягнути із військової частина НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку за період із 28 серпня 2019 року по день фактичного розрахунку з розрахунку 504,83 грн. за календарний день.

Ухвалою суду від 04 червня 2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу №420/159/20 до судового розгляду по суті.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, ознайомившись з відзивом відповідача на адміністративний позов, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та відзив та перевіривши їх наданими з боку учасників справи доказами, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що згідно витягу з наказу військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.07.2013 року №153 (а.с.32) лейтенанта ОСОБА_1 , призначеного наказом Міністра оборони України від 21 червня 2013 року № 190 на посаду начальника пункту радіотехнічної розвідки - начальника станції військової частини НОМЕР_3 , з 23 липня 2013 року зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №174 від 27 серпня 2019 року (а.с.33) Майора ОСОБА_1 , старшого офіцера відділення аналізу та обробки даних командного пункту військової частини НОМЕР_1 , зарахованого наказом Міністра оборони України(по особовому складу) від 01 липня 2019 року №59Рт слухачем Воєнно-дипломатичної академії імені Євгенія Березняка, визнано таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби, та:

- з 27 серпня 2019 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення;

- виплачено премію у розмірі 53% від посадового окладу за період з 01 серпня 2019 року по 27 серпня 2019 року, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% від посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавку за вислугу років з 01 серпня 2019 року по 27 серпня 2019 року;

- щорічна відпустка за 2019 рік використана 35 діб (з 08 липня 2019 року по 11 серпня 2019 року). Грошову допомогу для оздоровлення за 2019 рік отримав;

- матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, відповідно до пункту 24 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, не отримав;

- вислуга років у Збройних Силах України станом на 27 серпня 2019 року становить: календарна - 11 років 01 місяців 16 днів, пільгова - 01 років 00 місяців 16 днів, загальна - 12 років 02 місяця 02 дня;

- підйомну допомогу відповідно до вимог наказу Міністра оборони України від 22 жовтня 2001 року №370 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги» не отримував.

05 листопада 2019 року позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою (а.с.11), в якій просив його виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року, провести перерахунок його індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 27.08.2019 року, нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів та середній заробіток за період з 28.08.2019 року по дату повного розрахунку.

У відповідь на заяву позивача військовою частиною НОМЕР_1 направлено лист від 16.12.2019 року за вих. № 3438/1/1500 (а.с.12), в якому зазначено, що «…виплата сум індексації грошового забезпечення має здійснюватись у межах коштів установ та організацій, передбачених на ці цілі.

У 2016 році відбулося збільшений грошового забезпечення військовослужбовців, в зв`язку з цим, на виконання вимог телеграми Міністра оборони України від 31.12.2015 року № 248/3/9/1/1150 щодо збільшення грошового забезпечення військовослужбовців. Департаментом фінансів Міністерства оборони України були доведені до військових частин (установ, організацій) роз`яснення від 04.01.2016 року № 248/3/9/1/2, згідно яких, у зв`язку із внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення (із змінами)», згідно яких індексацію грошового забезпечення військовослужбовців слід не нараховувати до окремого роз`яснення.

Відповідно до статті 5 Закону України і пункту 6 Порядку індексації грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів. Департаментом фінансів Міністерства оборони України до військових частин були доведені роз`яснення від 25.07.2019 № 0290/П 1094/1013. де було зазначено, що для виплати індексації в січні 2016 року-лютому 2018 року фінансового ресурсу в Міністерстві оборони України не було. Фінансування на виплату індексації не здійснювалося.

Пунктом 14 Порядку індексації грошових доходів населення визначено, що роз`яснення про застосування порядку проведення індексації грошових доходів населення дає Міністерство соціальної політики України.

Відповідно до роз`яснення Міністерства соціальної політики України механізм нарахування та виплат індексації за попередні роки Порядком не передбачений.

Зазначене підтверджується роз`ясненням Міністерства соціальної політики України від 16.07.2015 № 10685/0/14-15/10, від 09.06.2016 № 252/10/136-16, від 08.08.2017 № 15966/0/2-17/16 та від 08.08.2017 №78/0/66-17.

Враховуючи вищевикладене, повідомляю Вам, що нарахувати та виплатити Вам індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по день виключення зі списків особового складу військової частини не представляється за можливе».

Позивач вважаючи, що відповідач протиправно не нарахував йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року та виплатив не у повному розмірі індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 27.08.2019 року, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язані з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 2 статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Грошове забезпечення військовослужбовців врегульовано статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Частиною 1 цієї статті передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Згідно з частинами 2, 3 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення».

За визначенням, наведеним у статті 1 цього Закону, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України (стаття 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (надалі - Порядок №1078, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Вказаний Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Пунктом 2 Порядку №1078 передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру зокрема грошове забезпечення військовослужбовців.

Згідно п.4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до абз.8 п.4 Порядку №1078 проведення індексації грошових доходів населення № 1078, у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Згідно з п.6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету; 3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів; 4) індексація допомоги по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, проводиться за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття; 5) індексація стипендій особам, які навчаються, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються; 6) індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів; 7) індексація сум відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також сум, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів з доходу їх платника. У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти до висновку, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Обґрунтовуючи правомірність невиплати позивачу індексації грошового забезпечення у період 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, відповідач не посилався на відсутність обставин, передбачених статтею 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення для проведення індексації».

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005 року у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 року у справі №9-рп/2013 зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.07.2019 року у справі №240/4911/18 та від 07.08.2019 року у справі №825/694/17.

Оскільки індексація грошових доходів позивача передбачена нормами законодавства та відповідачем така індексація за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року не нарахована та не виплачена, така бездіяльність відповідача з підстав відсутності фінансових ресурсів бюджетів є протиправною.

Суд зазначає, що поняття бездіяльності було неодноразово надано Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, зокрема, у постановах від 26.06.2019 року по справі №807/583/14, від 15.03.2019 року по справі №805/1953/18-а та від 23.05.2018 року по справі №802/490/16-а, в яких зазначено, що бездіяльність - це пасивна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним тих дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього обов`язків (завдань) згідно із чинним законодавством.

Слід зазначити, що нарахування та виплата індексації грошового забезпечення нерозривно пов`язане із обізнаністю роботодавця із часом набуття права працівника на зазначені виплати, тобто є дискреційними повноваженнями відповідача.

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України далі).

Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України регламентовано, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.\

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в сумі 85811,33 грн. суд вважає передчасними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки визначення суми для нарахування та сплати індексації за відповідний період, встановлений судом, віднесено до компетенції відповідача.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, з урахуванням вимог ч.2 ст.9 КАС України, суд вважає за доцільне позовні вимоги позивача в цій частині задовольнити шляхом визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

При цьому суд приймає до уваги посилання відповідача у відзиві на адміністративний позов, що позивачу згідно розрахунково-платіжній відомості № 422 була виплачена індексація: базовий місяць серпень 2015 року в сумі 31 гривня 69 копійок та фіксована індексація - в сумі 211 гривень 88 копійок, а відтак позовній вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 в частині не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 31.12.2015 року та стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 31.12.2015 року з урахуванням січня 2008 року як базового місяця з урахуванням відрахувань задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача в частині визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 в частині виплати не у повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 27.08.2019 року та стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 27.08.2019 року включно з урахуванням пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17.03.2003 №1078 в сумі 67209,39 грн. з урахуванням відрахувань, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 р. № 1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Тобто, він є базовим для обчислення індексу споживчих цін.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

При цьому, у разі підвищення посадових окладів у місяці, в якому право на індексацію ще не виникло, такий місяць є базовим.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01.03.2018 року, затверджено нові збільшені схеми тарифних розрядів та ставок за посадами та тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців.

З огляду на зазначене, суд вважає, що березень 2018 року, в якому відбулось підвищення посадового окладу позивача, та відповідно і інших складових грошового забезпечення, є базовим для обчислення індексу споживчих цін, а обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з наступного місяця, тобто з квітня 2018 року.

Згідно інформації Держстату України, розміщеному на їх офіційному веб сайті, про індекс споживчих цін:

- індекс споживчих цін у березні 2018 склав 101,1;

- індекс споживчих цін у квітні 2018 року склав 100,8;

- індекс споживчих цін у травні 2018 року склав 100,0;

- індекс споживчих цін у червні 2018 року склав 100,0;

- індекс споживчих цін у липні 2018 року склав 99,3;

- індекс споживчих цін у серпні 2018 року склав 100,0;

- індекс споживчих цін у вересні 2018 року склав 101,9.

- індекс споживчих цін у жовтні 2018 року склав 101,7.

Відповідно до положень Порядку № 1078, розрахунок індексу споживчих цін здійснюється наростаючим підсумком, починаючи з місяця наступного за базовим.

Оскільки березень 2018 року є базовим місяцем (значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків та індексація грошового забезпечення відповідно не нараховується), індекс споживчих цін у листопаді 2018 року склав 103,7 (1,008*1,00*1,00*0,993*1,00*1,019*1,017*100).

Отже, індекс споживчих цін не перевищував 103% до листопада 2018 року.

У листопаді ж 2018 року індекс споживчих цін за вказаний місяць складав 103,7%.

З урахуванням положень Порядку № 1078, оскільки індекс споживчих цін у листопаді 2018 року складає 103,7%, то у наступному місяці і підлягало індексації грошове забезпечення позивача.

Враховуючи, що з квітня 2018 року по жовтень 2018 року індекс споживчих цін не перевищував 103%, оскільки індекс споживчих цін у листопаді 2018 року складав 103,7, а отже індексації грошове забезпечення позивача підлягало в наступному місяці, тобто у грудні 2018 року, суд дійшов висновку, що підстави для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 30.11.2018 відсутні.

При цьому судом встановлено, що згідно листа військової частини НОМЕР_1 (а.с.19-27), позивачу нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення:

- у грудні 2018 року у сумі 71,08 грн.;

- у січні 2019 року у сумі 71,08 грн.;

- у лютому 2019 року у сумі 71,08 грн.;

- у березні 2019 року у сумі 134,47 грн.;

- у квітні 2019 року у сумі 134,47 грн.;

- у травні 2019 року у сумі 134,47 грн.;

- у червні 2019 року у сумі 206,72 грн.;

- у липні 2019 року у сумі 206,72 грн.;

- у серпні 2019 року у сумі 206,72 грн.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум працездатних осіб: з 1 січня 2018 року - 1762 гривні, з 1 липня - 1841 гривня, з 1 грудня - 1921 гривня.

Отже, з у рахуванням приписів пункту 4 Порядку № 1078 та ч.5 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», у грудні 2018 року сума, яка перевищувала 1921,00 грн. не підлягала індексації.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум працездатних осіб: з 1 січня 2019 року - 1921 гривня, з 1 липня - 2007 гривень, з 1 грудня - 2102 гривні.

Отже, з у рахуванням приписів пункту 4 Порядку № 1078 та ч.5 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», з січня 2019 року по червень 2019 сума, яка перевищувала 1921,00 грн. не підлягала індексації, а з липня 2019 року по листопад 2019 року не підлягала індексації сума, яка перевищувала 2007,00 грн.

Отже, відповідачем було нараховано та виплачено ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2018 року по серпень 2019 року в сумі 1236,81 грн.:

- у грудні 2018 року 71,08 грн. (103,70%*1921,00 грн.);

- у січні 2019 року 71,08 грн. (103,70%*1921,00 грн.);

- у лютому 2019 року 71,08 грн. (103,70%*1921,00 грн.);

- у березні 2019 року 134,47 грн. (107,00%*1921,00 грн.);

- у квітні 2019 року 134,47 грн. (107,00%*1921,00 грн.);

- у травні 2019 року 134,47 грн. (107,00%*1921,00 грн.);

- у червні 2019 року 206,72 грн. (107,00%*1921,00 грн.+72,75 грн. індексація сплачена у більшому розмірі);

- у липні 2019 року 206,72 грн. (110,30 %*2007,00 грн.);

- у серпні 2019 року 206,72 грн. (110,30%*2007,00 грн.).

Зважаючи на встановлені за період з грудня 2018 року по серпень 2019 року (включно) індекси споживчих цін, оскільки індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, враховуючи, що відповідачем було здійснено виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з грудня 2018 року по серпень 2019 року у вищевказаних розмірах, які відповідачем розраховані вірно, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 в частині виплати не у повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 27.08.2019 року та стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 27.08.2019 року включно з урахуванням пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17.03.2003 №1078 в сумі 67209,39 грн. з урахуванням відрахувань.

Відповідно до ч.2 ст.117 Кодексу законів про працю при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

При цьому, враховуючи те, що станом на момент звернення позивача до суду з даним позовом відповідач в повному обсязі виплатив позивачу належні йому (на думку військової частини НОМЕР_1 ) на час звільнення з військової служби суми у строки, визначені статтю 116 КзПП, приймаючи до уваги, що був наявний спір щодо розміру належних позивачу сум, а саме сум індексації, суд вважає за доцільне відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення 27.08.2019 року із ОСОБА_1 остаточного розрахунку при виключенні зі списків особового складу військової частини та стягнення із військової частина НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку за період із 28 серпня 2019 року по день фактичного розрахунку з розрахунку 504,83 грн. за календарний день, оскільки вказані вимоги є передчасними, так як остаточного розрахунку із позивачем ще не проведено.

Щодо вимог позивача про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 01.12.2015 року по 27.08.2019 року, суд зазначає наступне.

Правове регулювання порядку нарахування та виплати громадянам компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати врегульовано Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-ІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Статтею 3 Закону № 2050-ІІІ встановлено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до статті 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Аналогічні вимоги містяться в Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.

З аналізу вищенаведеного вбачається, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов:

- нарахування належних доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії);

- порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання);

- затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців;

- зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги;

- доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Таким чином, враховуючи викладене, суд доходить висновку, що вимога позивача щодо зобов`язання виплатити йому компенсацію за несвоєчасно виплачену йому індексацію грошового забезпечення також є передчасною, оскільки індексація грошового забезпечення позивачу станом на момент звернення до суду та прийняття даного рішення нарахованою та виплаченою з порушенням строків не була, а відтак у її задоволенні слід відмовити.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.7, 9, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 ).

Відповідач військова частина НОМЕР_1 (с.Красносілка, Лиманський р-н., Одеська обл., 67560, код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Повний текст рішення складено та підписано 13.07.2020 року.

Суддя О.А. Вовченко

.