Справа № 160/3077/20
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2020-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2020 року Справа № 160/3077/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-
18 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпровської міської ради, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Дніпровської міської ради з приводу розгляду клопотання ОСОБА_1 від 18.08.2019 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та зобов`язати Дніпровську міську раду повторно розглянути клопотання від 18.08.2019 року ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до Дніпровської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розроблення документації з землеустрою з додатками (копія паспорту, ідентифікаційний номер та план земельної ділянки з бажаним місцем розташування земельної ділянки). За результатом розгляду клопотання, міська рада повідомила позивача листом від 24.12.2019 №8/7-3716, що ним не додано правовстановлюючих документів на нерухоме майно, документів, що посвідчують факт проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно та технічного паспорта на об`єкт нерухомого майна, що унеможливлює підготовку відповідного проекту рішення міської ради. Позивачем зауважено, що жодна норма закону не вимагає надання вищевказаних документів, на яких наполягає відповідач, а в ст. 118 Земельного кодексу України прописаний вичерпний перелік документів - паспорт, ідентифікаційний номер та графічний матеріал. Позивачем до клопотання додатково було надано копію рішення Дніпровської міської ради від 26.08.1992 № 746 та наказ № 100 від 08.04.1993 року, згідно яких цю земельну ділянку було надано для будівництва капітальних гаражів і тепер позивач хоче узаконити земельну ділянку, на якій розташований його гараж. Позивачем також зазначено, що в 1992 році міська рада надала земельну ділянку заводу, а останній передав її для будівництва капітальних гаражів. Гаражі були збудовані, але їх оформленням ніхто не займався. До гаражного кооперативу ПРЕСС-2, на який посилається відповідач, позивач не має жодного відношення, цей кооператив розташований за іншою адресою: вул. Пресова, 33, а гараж позивача розташований на вул. Козака Мамая.
Також, з посиланням на п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», позивач зауважив, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, а тому, позивач вважає, що Дніпровська міська рада повинна прийняти рішення щодо клопотання позивача виключно на пленарному засіданні, що не було зроблено відповідачем.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
07.04.2020 року від відповідача до суду надійшов відзив, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, з огляду на їх безпідставність. Зазначає, що під час опрацювання клопотання позивача з`ясовано, що до поданого клопотання не додано правовстановлюючих документів на нерухоме майно, документів, що посвідчують факт проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно та технічного паспорта на об`єкт нерухомого майна, що унеможливлює підготовку відповідного проекту рішення міської ради. Відповідно до вимог чинного законодавства, приватизація та надання у користування громадянам земельних ділянок під об`єктами нерухомого майна проводиться у разі надання громадянами правовстановлюючих документів на зазначене майно. Крім того, відповідач зауважує, що у відповідності до Реєстру юридичних осіб, встановлено, що гараж позивача розташовано у гаражному кооперативі ОК «АГК» «ПРЕС-2». Зазначає, що згідно зі ст. 22 Закону України «Про кооперацію», кооперативи придбавають земельні ділянки відповідно до Земельного кодексу України. У відповіді наведено обгрунтовання відмови, з аналізу якої вбачається, що у відповідності до ст. 41 Земельного кодексу України, земельні ділянки, які перебувають у користуванні кооперативів, не можуть передаватись у власність громадянам - членам кооперативу. Набуття прав на земельні ділянки кооперативами здійснюється саме як юридичними особами, а не окремо громадянами - членами кооперативу. Знаходження вказаного гаражу на території гаражного кооперативу свідчить про те, що він є частиною гаражного кооперативу і земля під ним не підлягає окремій приватизації або розділу. Отже, відповідач вважає, що в його діях відсутня бездіяльність щодо не розгляду вказаного клопотання. Оскільки, виконавчий орган міської ради, який наділений повноваженнями у сфері земельних відносин, в тому числі, щодо підготовки проектів рішень міської ради у сфері земельних відносин, не підготував відповідний проект, тому і розгляд вказаного клопотання не виносився на сесію, що, на думку відповідача, спростовує висновки позивача щодо бездіяльності міської ради.
12.05.2020 року позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідачу вже не одноразово судами першої, другої та касаційної інстанцій було роз`яснено, що клопотання із регулювання земельних відносин розглядаються виключно на пленарних засіданнях. Проте, відповідач ігнорує норми чинного законодавства та рішення і намагається пояснювати свою незрозумілу позицію та вводить суд в оману стосовно належності гаража - до гаражного кооперативу ПРЕСС-2, який знаходиться за іншою адресою. За викладених обставин, аргументи відповідача, на думку позивача, є необгрунтованими.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач звернувся до Міського голови з клопотанням від 18.08.2019 року (зареєстроване 23.10.2019 №36/4796), в якому просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтованою площею 0,01 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на ділянці розміщено гараж, цільове призначення ділянки: для будівництва індивідуальних гаражів.
До клопотання долучено копії: рішення міськаради № 746 від 26.08.92 року; наказ №100 від 08.04.93 року; паспорта громадянина України; довідки про присвоєння ідентифікаційного номера; плану земельної ділянки (картографічний документ), складеного в масштабі, який забезпечує чітке відображення всіх елементів та написів, що містять графічне зображення земельної ділянки із зазначенням місця розташування її меж, контурів, об`єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці. Зазначений план є графічним додатком до рішення міської ради.
Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради листом від 24.12.2019 за № 8/7-3716 повідомив позивача про те, що відповідно до норм чинного законодавства, надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлено в натурі на місцевості, здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Під час опрацювання клопотання позивача відповідачем було з`ясовано, що до нього не додано правовстановлюючих документів на нерухоме майно, документів, що посвідчують факт проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно та технічного паспорта на об`єкт нерухомого майна, що унеможливлює підготовку відповідного проекту рішення міської ради. Відповідно до вимог чинного законодавства приватизація та надання у користування громадянам земельних ділянок під об`єктами нерухомого майна проводиться у разі надання громадянами правовстановлюючих документів на зазначене майно. Також, відповідач в листі від 24.12.2019 року зазначив, що у відповідності до Реєстру юридичних осіб, встановлено, що гараж позивача розташований у гаражному кооперативі ОК «АГК «ПРЕС-2». Статтею 22 Закону України «Про кооперацію» встановлено, що кооперативи придбавають земельні ділянки відповідно до Земельного кодексу України. Відповідно до ст. 41 ЗКУ, земельні ділянки можуть надаватись безоплатно у власність гаражно-будівельним кооперативам у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації. Розмір земельної ділянки, що може бути приватизована гаражно-будівельним кооперативом, Земельним кодексом України не встановлений, а визначається з урахуванням відповідних нормативних документів. У ч. 1 ст. 41 ЗКУ йдеться саме про приватизацію ділянок кооперативами як юридичними особами. Системне тлумачення ст. 41 ЗКУ у поєднанні з положенням ЗКУ про приватизацію земель громадянами не дає підстав вважати, що земельні ділянки кооперативів можуть бути приватизовані громадянами - членами кооперативу. Частина 3 ст. 116 ЗКУ («підстави набуття права на землю») серед різних способів набуття земельних ділянок громадянам не згадує можливість отримання громадянами земельних ділянок житлово-будівельних (житлових) та гаражних кооперативів. Набуття прав на земельні ділянки кооперативами здійснюється саме як юридичними особами, а не окремо громадянами-членами кооперативу. Крім того, якщо гараж знаходиться у боксі, має загальний фундамент або стіни з іншими гаражами, він є частиною майна гаражного кооперативу і земля під ним не підлягає окремій приватизації або розділу. Враховуючи вище зазначене, відповідач вважає, що надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню індивідуального гаража у гаражному кооперативі не вбачається можливим.
Правомірність ненадання дозволу на розробку проекту землеустрою та зобов`язання повторного розгляду клопотання про надання дозволу позивачу є предметом спору переданого на вирішення суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлений Земельним кодексом України.
За змістом положень ст. 122 Земельного кодексу України, вирішення питань стосовно передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.
Зокрема, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Відповідно до ч. 1 ст. 123 ЗК України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі:

надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;

формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

За приписами ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з положеннями ст.124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Приписами ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради, вирішуються такі питання, зокрема: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільський, селищний, міський голова, зокрема, скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради; забезпечує підготовку на розгляд ради проектів програм соціально-економічного та культурного розвитку, цільових програм з інших питань самоврядування, місцевого бюджету та звіту про його виконання, рішень ради з інших питань, що належать до її відання; оприлюднює затверджені радою програми, бюджет та звіти про їх виконання.

З аналізу вище вказаних правових норм вбачається, що законодавством регламентовано обов`язок органу місцевого самоврядування розглянути клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у місячний строк з прийняттям відповідного рішення (про надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи відмови у його наданні).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що жодних доказів подання клопотання до Дніпровської міської ради саме 18.08.2019 року позивачем не надано.

Натомість, клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою зареєстровано відповідачем 23.10.2019 року вх. № 36/4796, однак, відповідне рішення відповідачем не прийнято, натомість Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради позивачу надано відповідь про розгляд звернення 24.12.2019 року №8/7-3716.

Отже, у місячний строк з дати реєстрації клопотання рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою відповідачем/відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою не прийнято, чим порушено вимоги ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що відсутність належним чином оформленого рішення Дніпровської міської ради про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, не зважаючи на надсилання заявнику листа про розгляд клопотання, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом. Отже, має місце протиправна бездіяльність.

Вказаний правовий висновок кореспондується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 року № 806/2208/17.

На підставі викладеного вище, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що наявними є підстави для виходу за межі позовних вимог відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України для повного захисту порушеного права шляхом зобов`язання Дніпровської міської ради розглянути вказане клопотання і прийняти відповідне рішення.

Керуючись ч. 1. ст. 9, ст.ст. 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Дніпровської міської ради щодо розгляду клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, зареєстрованого 23.10.2019 року вх. № 36/4796, та зобов`язати Дніпровську міську раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зареєстрованого 23.10.2019 року вх. № 36/4796, з прийняттям відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник