Справа № 320/1803/20
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2020-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2020 року м. Київ № 320/1803/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., при секретарі судового засідання Повх І.С.,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Вербицький В.В.,

від відповідача - Снімщиков А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом громадянки Республіки Молдова ОСОБА_3

до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась громадянка Республіки Молдова ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач) з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (далі по тексту - відповідач, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області № 6099 від 20.02.2020 про скасування посвідки на тимчасове проживання № 800118971 громадянці Республіки Молдова ОСОБА_3 .

В обґрунтування позову позивач зазначила, що рішенням № 6099 від 20.02.2020 Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центpaльнoгo міжрегіонального yпpaвління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про скасування посвідки па тимчасове проживання громадянці Республіки Молдова ОСОБА_3 скасовано посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_1 .

Позивач зазначає, що вказане рішення прийнято на підставі пп.4 п. 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування. пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки та тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322, тобто коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Водночас, позивач не погоджується з вказаним рішенням відповідача, оскільки воно не містить жодних посилань на конкретні обставини, що слугували підставою для його прийняття, зокрема які дії позивача загрожують національній безпеці, громадському порядку та здоров`ю.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.03.2020 відкрито провадження у справі та ухвалено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання.

Відповідач позов не визнав, у наданому до суду відзиві на позовну заяву зазначив, що підставою для скасування позивачу посвідки на тимчасове проживання стало подання Департаменту боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Національної поліції України від 17.01.2020 №130/16/1-2020 про скасування позивачу посвідки на тимчасове проживання в Україні.

Відповідач зазначив, що зі змісту подання стало відомо, що Департаментом боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Національної поліції України на постійній основі здійснюються організаційно-практичні заходи спрямовані на нейтралізацію протиправної діяльності на території України. За попередньо отриманою інформацією встановлено, що позивач отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі возз`єднання сім`ї, а саме із чоловіком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (посвідка на тимчасове проживання:№ НОМЕР_2 ), який 21.03.2018 засуджений Оболонським районним судом міста Києва за скоєння злочину передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. ОСОБА_5 з метою отримання паспорту громадянина України у формі ID-картки для себе та своєї дружини, усвідомлюючи недостовірність документів, умисно надавав підроблені паспорта громадянина України співробітникам Центрального районного відділу УДМС України в Миколаївській області та Оболонського відділу ЦНАП у м. Києві.

Відтак, відповідач стверджував, що перебуваючи на території України, позивачка спільно з чоловіком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 можуть призвести до погіршення криміногенної обстановки в Україні та порушень громадського порядку, а також мав за мету незаконно легалізуватись на території України, відповідно до ч. 1 та ч. З ст. 13 Закону та відповідно до п. 4, п. 7 ст. 63 Постанови КМУ №322 від 25.04.2018, відтак рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання № 800118971 та заборону в`їзду на територію України строком на три роки відносно громадянки Республіки Молдова ОСОБА_3 , ( lat . ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 є правомірним.

Позивач не погоджуючись з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов подала до суду відповідь на відзив, де зазначила про те, що згідно подання Департаменту боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Національної поліції України від 17.01.2020 №130/16/1- 2020, чоловік позивача ОСОБА_5 був засуджений Оболонським районним судом міста Києва за скоєння злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, а Київський міський центр зайнятості повідомлений належним чином щодо скасування дозволу на застосування праці останнього.

Виходячи із вказаного, Департаменту боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Національної поліції України дійшов висновку, що позивач разом із чоловіком, перебуваючи на території України, можуть призвести до погіршення криміногенної обстановки в Україні та порушень громадського порядку, та вніс подання до ЦМУДМС у м. Києві та Київській області щодо скасування посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_3 на підставі пп.4, 7 п. 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322.

Разом з тим, позивач не погоджується із вказаними висновками, оскільки вироком Оболонського районного суду м. Києва від 21.06.2018 року у справі № 756/7562/18 ОСОБА_5 , визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та призначено покарання у вигляді 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.

Позивач вказала на те, що ОСОБА_5 сумлінно виконав вирок суду та протягом року з дня відбуття покарання не вчинив нового злочину, на підтвердження чого надала до суду копію Довідки № 0830856 про відсутність судимості у останнього. Таким чином, позивач стверджувала, що ОСОБА_5 слід вважати таким, що не має судимості, а тому положення п. 8 ч. 2 ст. 42-10 ЗУ «Про зайнятість населення» Київським міським центром зайнятості застосовані незаконно, та безпідставно скасовано їй посвідку на тимчасове проживання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.05.2020 суд відмовив у задоволенні клопотання Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про залучення третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департаменту боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Національної поліції України та відклав судове засідання в адміністративній справі № 320/1803/20.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.06.2020 судом оголошено перерву у судовому засіданні до 07.07.2020.

В судове засідання, призначене у справі на 07.07.2020 з`явився позивач, уповноважений представник позивача та відповідача.

Позивач та його представник позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити, та скасувати рішення відповідача, яким ОСОБА_3 скасовано посвідку на тимчасове проживання.

Уповноважений представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, з тих підстав що спірне рішення є правомірним, оскільки рішення про скасування посвідки позивачу було скасоване на підставі п.4 п.7 Постанови Кабінету Міністрів України, а саме наявності судимості у чоловіка позивача.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані учасниками справи, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянкою Республіки Молдова, що підтверджується копією паспорту № НОМЕР_3 наявного у матеріалах справи.

13.02.2019 ОСОБА_3 звернулася до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із заявою для отримання посвідки на тимчасове проживання, як така, що прибула в Україну для возз`єднання сім`ї з особою, яка має посвідку на тимчасове проживання в Україні.

27.02.2019 позивача документовано посвідкою на тимчасове проживання № 800053094 строком дії до 02.01.2020.

Підставою для оформлення посвідки на тимчасове проживання відповідно до частини 15 статті 5 Закону слугувала заява чоловіка позивача ОСОБА_5 стосовно видачі позивачу посвідки на тимчасове проживання в Україні, копія паспорту громадянина Республіки Молдова на анкетні дані позивача серії НОМЕР_3 , копія паспорту громадянина Республіки Молдова на анкетні дані ОСОБА_5 серії НОМЕР_4 з офіційним перекладом, копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 з офіційним перекладом та договір медичного страхування іноземців серії UKN № 129694.

Згідно відомостей анкети №113283200 від 10.12.2019, ОСОБА_3 10.12.2019 звернулася до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області про видачу посвідки на тимчасове проживання в Україні.

До вказаної заяви позивачем було додано копію паспорту громадянина Республіки Молдова серії НОМЕР_3 , копія паспорту громадянина Республіки Молдова ОСОБА_5 серії НОМЕР_4 з офіційним перекладом, копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 з офіційним перекладом, договір медичного страхування іноземців серії UKN № 129694 та довідку про реєстрацію місця проживання особи (вих. 744 від 19.03.2019).

За результатами розгляду заяви позивача, 17.12.2019 ОСОБА_3 було документовано посвідкою на тимчасове проживання в України № 800118971 строком дії до 17.12.2020.

Як було встановлено судом, 20.01.2020 Департамент боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Національної поліції України внесено подання до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області щодо прийняття рішення про скасування позивачу посвідки на тимчасове проживання в Україні відповідно до вимог частини 1 та частини 3 статті 13 Закону та відповідно до пункту 4, пункту 7 статті 63 Постанови КМУ № 322 від 25.04.2018.

20.01.2020 Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства управління Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання від 20.01.2020 № 6099.

Згідно відомостей вказаного рішення громадянці республіки Молдови ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серія НОМЕР_3 на підставі підпункту 4 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки та тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322, скасовано посвідку на тимчасове проживання №800118971.

Вважаючи вказані рішення такими, що прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходив з наступного.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI надано визначення термінів, зокрема:

іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

возз`єднання сім`ї - в`їзд та тимчасове або постійне проживання в Україні членів сім`ї іноземця або особи без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах та можуть підтвердити відповідними документами наявність достатнього фінансового забезпечення для утримання членів сім`ї в Україні, з метою спільного проживання сім`ї незалежно від того, коли виникли сімейні відносини - до чи після прибуття іноземця або особи без громадянства до України;

посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Згідно із частиною першою статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, зазначеними у частинах другій - тринадцятій цієї статті, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України, на період, зазначений в частинах другій - дванадцятій цієї статті.

Приписами частини четвертої статті 5 вказаного закону обумовлено, що іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.

Часиною п`ятнадцятою статті 5 вказаного закону передбачено, що підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною п`ятнадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування та документ, згідно з яким вони, відповідно до права країни походження іноземця або особи без громадянства, вважаються членами сім`ї особи, зазначеної в частинах другій - тринадцятій статті 4 цього Закону. Документ, що підтверджує належність до членів сім`ї, визнається дійсним в Україні у разі його легалізації, якщо інше не передбачено законом чи міжнародним договором України.

Нормами частини вісімнадцятої Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що окрім документів для відповідної категорії осіб, визначених частинами першою - сімнадцятою цієї статті, іноземці та особи без громадянства подають для отримання посвідки на тимчасове проживання такі документи: 1) чотири кольорові фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра; 2) паспортний документ іноземця або особи без громадянства з відповідною довгостроковою візою та копією сторінки паспортного документа з такою візою, крім випадків, якщо особа не зобов`язана отримувати таку візу відповідно до цього Закону, інших законів України або міжнародних договорів України. Іноземці або особи без громадянства, зазначені у частині двадцятій статті 4 цього Закону, можуть подавати паспортний документ, термін дії якого закінчився або який підлягає обміну, у разі якщо за отриманням нового документа особа зобов`язана звернутися до органів державної влади країни громадянської належності або країни попереднього постійного проживання, якщо така країна вчинила акт агресії проти України або не визнає територіальну цілісність та суверенітет України, або відмовляється визнавати протиправність посягань на територіальну цілісність та суверенітет України, зокрема, голосувала проти Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй "Про територіальну цілісність України" від 27 березня 2014 року N 68/262; 3) копії сторінок паспортного документа іноземця або особи без громадянства з особистими даними з перекладом на українську мову, засвідченим в установленому порядку; 4) документ, що підтверджує сплату державного мита та адміністративного збору за видачу, оформлення або продовження строку дії посвідки.

У разі продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання іноземці та особи без громадянства додатково подають оригінал посвідки на тимчасове проживання.

Уповноважений орган повертає паспортний документ особі одразу після прийняття заяви про видачу або продовження строку дії посвідки.

Пунктом 5 частини першої статті 5-1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що строк дії посвідки на тимчасове проживання для відповідних категорій іноземців та осіб без громадянства становить: в усіх інших випадках, визначених статтею 4 цього Закону, - один рік.

Технічний опис, зразки бланків посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, порядок їх оформлення, виготовлення та видачі встановлюються Кабінетом Міністрів України (ч. 19 ст.5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.042018 р. № 322 затверджено Порядок оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання і технічного опису їх бланків (далі Порядок № 322 в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 1, 2 Порядку № 322 посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні. Посвідка виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Водночас, пунктом 7 Порядку № 322 обумовлено, що обмін посвідки здійснюється у разі: 1) зміни інформації, внесеної до посвідки; 2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки; 3) закінчення строку дії посвідки; 4) непридатності посвідки для подальшого використання.

Пунктом 16 Порядку № 322 обумовлено, що документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт) та територіальних органів / територіальних підрозділів ДМС за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Для оформлення посвідки іноземець або особа без громадянства подають: 1) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, з візою типу D, якщо інше не передбачено законодавством і міжнародними договорами України, крім випадків, установлених абзацом сьомим цього пункту; 2) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника (у разі подання документів законним представником); 3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку; 4) дійсний поліс медичного страхування на весь строк дії посвідки; 5) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати (п.32 Порядку № 322).

Підпунктом 12 пункту 33 Порядку № 322 визначено, що для іноземців або осіб без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, зазначеними у частинах другій - тринадцятій статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»: документ, згідно з яким вони відповідно до права країни походження іноземця або особи без громадянства вважаються членами сім`ї особи, зазначеної в частинах другій - тринадцятій статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". Оригінал документа повертається іноземцеві або особі без громадянства, а до заяви-анкети додається його копія, засвідчена працівником територіального органу / територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта шляхом проставлення відмітки "Згідно з оригіналом" та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів і дати; документ про наявність у приймаючої сторони достатнього фінансового забезпечення для утримання членів сім`ї; посвідка на тимчасове проживання іноземця або особи без громадянства, до якого прибув член сім`ї, яка подається особисто її власником. Оригінал документа повертається іноземцеві або особі без громадянства, а до заяви-анкети додається його копія, засвідчена працівником територіального органу / територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта шляхом проставлення відмітки «Згідно з оригіналом» та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів і дати.

Пунктом 37 Порядку № 322 обумовлено, що рішення про оформлення посвідки приймається територіальним органом / територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих документів та відсутності підстав для відмови в її видачі.

З аналізу вищенаведених норм Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вбачається, що для оформлення посвідки на тимчасове проживання заявник повинен подати заяву з доданням певного пакету документів.

Суд зазначає, що Порядком № 322 обумовлено підстави для скасування посвідки, зокрема які визначені пунктами 63- 66 вказаного Порядку, якими зокрема зазначено, що посвідка скасовується територіальним органом / територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі:

1) отримання даних з баз даних Реєстру, відповідних автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та баз інших державних органів або інформації від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів;

2) отримання вмотивованого клопотання приймаючої сторони про скасування посвідки (у тому числі в разі звільнення іноземця або особи без громадянства із займаної посади) або припинення діяльності приймаючої сторони - юридичної особи;

3) коли іноземця або особу без громадянства засуджено в Україні до позбавлення волі;

4) коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;

5) коли уповноваженим державним органом прийнято рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства чи їх примусове видворення за межі України або про заборону подальшого в`їзду в Україну;

6) отримання особою паспорта громадянина України (тимчасового посвідчення громадянина України), посвідки на постійне проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, якій надано додатковий захист;

6-1) якщо з`ясується, що в іноземця або особи без громадянства припинилися підстави для перебування на території України, або якщо після оформлення посвідки з`ясується, що юридичний факт підтверджений/засвідчений відповідним документом, зазначеним у частинах четвертій - сімнадцятій статті 5 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", який подавався іноземцем або особою без громадянства для оформлення посвідки, визнано недійсним, скасованим, нікчемним або таким, що не відбувся;

6-2) отримання від іноземця або особи без громадянства заяви про скасування виданої посвідки;

7) в інших випадках, передбачених законом.

Рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу / територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.

Копія рішення про скасування посвідки видається територіальним органом / територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства під розписку або надсилається такій особі і приймаючій стороні рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття.

Територіальний орган / територіальний підрозділ ДМС протягом п`яти робочих днів з дня прийняття рішення про скасування посвідки інформує про це ДМС та Адміністрацію Держприкордонслужби.

Як було встановлено судом громадянку Республіки Молдова ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 документовано посвідкою на тимчасове проживання на території України №800053094 строком до 02.01.2020, а у подальшому - 17.12.2019 посвідкою на тимчасове проживання № 800118971 строком до 17.12.2020.

Водночас, спірним рішенням Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства управління Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 20.01.2020 № 6099 скасовано посвідку на тимчасове проживання №800118971 громадянці республіки Молдови ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серія НОМЕР_3 на підставі підпункту 4 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки та тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322.

В обґрунтування підстав для скасування посвідки на тимчасове проживання №800118971, відповідач посилається на подання Департаментом боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Національної поліції України.

Так, у вказаному поданні зазначено про те, що Департаментом боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Національної поліції України на постійній основі здійснюються організаційно-практичні заходи спрямовані на нейтралізацію протиправної діяльності на території України. За попередньо отриманою інформацією встановлено, що позивач отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі возз`єднання сім`ї, а саме із чоловіком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (посвідка на тимчасове проживання:№ НОМЕР_2 ), який 21.03.2018 засуджений Оболонським районним судом міста Києва за скоєння злочину передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. ОСОБА_5 з метою отримання паспорту громадянина України у формі ID-картки для себе та своєї дружини, усвідомлюючи недостовірність документів, умисно надавав підроблені паспорта громадянина України співробітникам Центрального районного відділу УДМС України в Миколаївській області та Оболонського відділу ЦНАП у м. Києві.

Відомостями щодо наявності у позивачки, зобов`язань перед юридичними та фізичними особами в Україні, Департамент боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Національної поліції України - не володіє.

Додатково зазначено, що на підставі вищевикладеного, беручи до уваги те, що перебуваючи на території України, позивач спільно з чоловіком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 можуть призвести до погіршення криміногенної обстановки в Україні та порушень громадського порядку, а також мав за мету незаконно легалізуватись на території України, відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 13 Закону та відповідно до п. 4, п. 7 ст. 63 Постанови КМУ №322 від 25.04.2018, Департамент вважав би за доцільне, прийняти рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області щодо скасування посвідки на тимчасове проживання № 800118971 та заборони в`їзду на територію України строком на три роки відносно громадянки Республіки Молдова ОСОБА_3 , ( lat . ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також Департамент боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Національної поліції України, повідомив про те, що Київський міський центр зайнятості повідомлений належним чином щодо скасування дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства виданого на ім`я громадянина Республіки Молдова ОСОБА_5 , ( lat . ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З урахуванням викладеного, Департамент боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Національної поліції України внесено подання до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області щодо прийняття рішення про скасування позивачу посвідки на тимчасове проживання в Україні відповідно до вимог частини 1 та частини 3 статті 13 Закону та відповідно до пункту 4, пункту 7 статті 63 Постанови КМУ № 322 від 25.04.2018.

Діючим законодавством та прийнятим на його реалізацію Порядком № 322 встановлено підстави для скасування посвідки на тимчасове проживання. Зокрема, пп.4 п.63 встановлено, що територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС скасовується посвідка у разі, коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Як вбачається із тексту оскаржуваного рішення про скасування посвідки, воно не містить посилань на підстави його прийняття, а також посилань на те, які саме дії позивача загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Суд вважає, що будь-яка інформація (в тому числі органів національної поліції) може бути підставою для проведення міграційною службою перевірки та збору доказів щодо конкретної особи.

І така перевірка та обґрунтованість висновку про наявність в діях іноземця або особи без громадянства загрози національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, є обов`язком ДМС.

Без проведення відповідної перевірки вказаних обставин, прийняття ДМС рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання є лише формальністю та суперечить як діючому законодавству у даній сфері, так і вимогам статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Водночас, присутній у судовому засіданні представник відповідача підтвердив те, що скасування посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_3 на пп.4 ст. 63 Порядку №322 відбулося, у зв`язку з наявністю судимості у чоловіка позивача, з приводу чого суд зазначає наступне.

Згідно відомостей копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_7 , 29.07.2014 укладено шлюб громадянином Республіки Молдова ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом встановлено, що вироком Оболонського районного суду міста Києві від 21.06.2018 у кримінальному провадженні №1-кп/756/969/18 стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Молдова м. Калушани, громадянина республіки Молдова, освіта вища, не працюючого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, - затверджено угоду від 07 червня 2018 року про визнання винуватості між прокурором Миколаївської області ОСОБА_12 та

ОСОБА_5 , визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та призначено йому узгоджене сторонами покарання у вигляді 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.

Як вбачається з копію вироку долучено до матеріалів справи, вирок Оболонського районного суду міста Києва від 21.06.2018 у кримінальному провадженні №1-кп/756/969/18 набрав законної сили.

Разом з тим, суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що ОСОБА_5 станом на час оформлення подання про скасування посвідки ОСОБА_3 слід вважати таким, що не має судимості, оскільки згідно частин 1 та 2 статті 88 Кримінального кодексу України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості. Судимість має правове значення у разі вчинення нового злочину, а також в інших випадках, передбачених законами України.

Водночас статтею 89 Кримінального кодексу України визначено строки погашення судимості, тобто строки через які така судимість із засудженої особи знімається.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 89 Кримінального кодексу України визначено, що такими, що не мають судимості, визнаються: особи, засуджені до основного покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо вони протягом року з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.

Так, позивач в обґрунтування позову посилалася на ту обставину, що ОСОБА_5 сумлінно виконав вирок суду та протягом року з дня відбуття покарання не вчинив нового злочину, на підтвердження чого надала до суду копію Довідки № 0830856 про відсутність судимості у останнього.

Відповідно до відомостей довідки Міністерства внутрішніх справ серії ААА №0830856, за обліками МВС громадянин Молдова ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Молдова на території України станом на 29.01.2020 до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи непогашеної судимості немає та в розшуку не перебуває.

Суд звертає увагу, що у рішенні від 10.02.2010 року у справі Серявін та інші проти України Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Тобто, з метою дотримання принципу верховенства права суб`єкти владних повноважень, у тому числі колегіальні, приймаючи рішення владно-управлінського характеру, мають належним чином його мотивувати. Мотивація прийняття рішення суб`єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій має оцінюватися судом при здійсненні контролю за виконанням судових рішень.

В оскаржуваному рішенні відповідач не вказав жодних фактичних обставин та доказів на підтвердження скоєння ОСОБА_3 дій, які передбачені підпунктом 4 пункту 63 Порядку №322, що були підставою для скасування посвідки на тимчасове проживання, а саме не вказано, які саме дії позивача загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Відповідач у рішенні, як на підставу його прийняття, посилається лише на норму Порядку №322 та наявність судимості у чоловіка позивача, однак вказана судимість є погашеною на момент скасування посвідки та відповідальність за вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 3 ст.3 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Крім того, статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

При цьому, нормами статті 61 Конституції України визначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відтак, позивач не вправі відповідати за кримінально вчинювані дії чоловіка ОСОБА_5 , оскільки стосовно неї не було розпочато кримінального провадження чи притягнуто до кримінальної відповідальності.

З огляду на те, що судом встановлено, що ОСОБА_5 , станом на час подання Департаментом боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Національної поліції України - 20.01.2020 року вважається таким, що не має судимості, а тому скасування позивачу тимчасової посвідки на проживання на підставі пп.4 п.63 Порядку №322 є необґрунтованим.

Таким чином, оскаржуване рішення відповідача є необгрунтованим та в ньому не вказано мотиви його прийняття з посиланням на приписи підпункту 4 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання №322.

Статтею 1 Закону України Про основи національної безпеки України від 19 червня 2003 року № 964-IV національна безпека - захищеність життєво важливих інтересів людини і громадянина, суспільства і держави, за якої забезпечуються сталий розвиток суспільства, своєчасне виявлення, запобігання і нейтралізація реальних та потенційних загроз національним інтересам у сферах правоохоронної діяльності, боротьби з корупцією, прикордонної діяльності та оборони, міграційної політики, охорони здоров`я, охорони дитинства, освіти та науки, науково-технічної та інноваційної політики, культурного розвитку населення, забезпечення свободи слова та інформаційної безпеки, кібербезпеки та кіберзахисту, соціальної політики та пенсійного забезпечення, житлово-комунального господарства, ринку фінансових послуг, захисту прав власності, фондових ринків і обігу цінних паперів, податково-бюджетної та митної політики, торгівлі та підприємницької діяльності, ринку банківських послуг, інвестиційної політики, ревізійної діяльності, монетарної та валютної політики, захисту інформації, ліцензування, промисловості та сільського господарства, транспорту та зв`язку, інформаційних технологій, енергетики та енергозбереження, функціонування природних монополій, використання надр, земельних та водних ресурсів, корисних копалин, захисту екології і навколишнього природного середовища та інших сферах державного управління при виникненні негативних тенденцій до створення потенційних або реальних загроз національним інтересам.

Суд вважає, що відповідачем, не дотримано одного з елементів критерію необхідності у демократичному суспільстві, а саме - принципу пропорційності. Який, в свою чергу, вимагає встановлення балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень, що призвело до негативних наслідків для позивача за відсутності будь-якої вини останнього.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у справі № 820/2262/17 (провадження №К/9901/1650/18), який викладено в постанові від 18.04.2018.

Суд зазначає, що порушене право позивача на законне проживання в Україні охоплюється статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд з прав людини в пункті 43 рішення у справі «Курочкін проти України» (Kurochkin v. Ukraine) від 20 травня 2010 року (заява № 42276/08) зазначив, що втручання у право на повагу до сімейного життя становить порушення статті 8, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не має однієї або кількох законних цілей, зазначених у пункті 2 статті 8, а також не є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення такої цілі чи цілей (див. рішення від 7 серпня 1996 р. у справі «Йогансен проти Норвегії» (Johansen v. Norway), Reports 1996-III, с. 1001- 1002, п. 52). Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і, зокрема, є пропорційним до поставленої законної мети (див., наприклад, згадане вище рішення у справі «Кутцнер проти Німеччини», п. 60, та рішення від 18 грудня 2008 р. у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, п. 47).

Отже, першою умовою виправданості втручання у права, гарантовані статтями 8-10 Конвенції, є те, що воно має бути передбачене законом.

Частина 2 статті 3 Конституції України визначає, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно з частиною першою статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

За таких обставин, принцип належного урядування передбачає, що допущені державними органами помилки не можуть виправлятися за рахунок інших осіб та тягнути для них негативні наслідки, а тому навіть за умови притягнення чоловіка позивача - ОСОБА_5 до кримінально відповідальності у 2018 році не можуть створювати для позивача та мати для неї негативні наслідки у вигляді скасування посвідки на тимчасове проживання.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що рішення Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області № 6099 від 20.02.2020 про скасування посвідки на тимчасове проживання № 800118971 громадянці Республіки Молдова ОСОБА_3 було прийнято за відсутності визначеної Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання № 302, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. N 322 підстави для його прийняття, відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

У відповідності до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 840,80 грн., що підтверджується даними квитанції від 20.02.2020 № 0.0..1 підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області № 6099 від 20.02.2020 про скасування посвідки на тимчасове проживання № 800118971 громадянці Республіки Молдова ОСОБА_3 .

3. Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (ідентифікаційний код 42552598; місцезнаходження: 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. на користь громадянки Республіки Молдова ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; місце реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 13 липня 2020 р.