Справа № 640/6264/20
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2020-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 липня 2020 року м. Київ №640/6264/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доФінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії
встановив:
ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, в якому просила суд:

- визнати протиправними дії Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо відмови позивачу у здійсненні перерахунку (донарахування) та виплаті позивачу різниці вихідної допомоги при звільненні позивача з військової служби, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням в складі грошового забезпечення позивача, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, щомісячної додаткової грошової винагороди;

- зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України провести перерахунок (донарахування) та виплатити позивачу різницю розміру вихідної допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням в складі грошового забезпечення позивача, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, щомісячної додаткової грошової винагороди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказувала, що при звільненні, позивачу відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без врахування додаткової щомісячної грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889. Вказує, що у зв`язку з викладеним звернулась до відповідача з проханням здійснити доплату одноразової грошової допомоги з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, проте, відповідачем їй відмовлено та повідомлено про правильність обчислення допомоги, оскільки винагорода не включаються до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення..

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні за безпідставністю. Вказує, що додаткова винагорода не входить до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення, зокрема, одноразової допомоги у разі звільнення, до розрахунку одноразової грошової допомоги у разі звільнення не передбачено чинним законодавством.

Разом з відзивом представником відповідача подано клопотання про залишення позову у частині позовних вимог без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення позивача до суду.

В обґрунтування вказаного клопотання відповідач зазначив, що позивач проходила військову службу у Збройних Силах України, звільнена з військової служби у запас за станом здоров`я наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 30 листопада 2017 року №228 та виключена зі списків особового складу, всіх видів забезпечення із подальшим зарахуванням на військовий облік до військового комісаріату. Тобто про існування порушеного права позивач повинен був дізнатися 30 листопада 2017 року та у визначений процесуальний строк звернутися до адміністративного суду, але не пізніше 30 грудня 2017 року. Разом з тим, позивач звернувся до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України із заявою про перерахунок (донарахування) та виплату різниці розміру вихідної допомоги при звільненні 03 лютого 2020 року, та до суду з адміністративним позовом лише 14 березня 2020 року, чим порушив встановлений Кодексом адміністративного судочинства України процесуальний строк звернення до адміністративного суду.

Щодо заявленого клопотання про залишення позову без розгляду суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є правомірність відмови у здійсненні перерахунку (донарахування) та виплати різниці вихідної допомоги при звільненні з військової служби, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням в складі грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні, щомісячної додаткової грошової винагороди.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем строк звернення до суду з заявленими вимогами не пропущено.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , майор запасу, проходила військову службу в Збройних Силах України, звільнена у запас з посади офіцера відділу присвоєння військових звань та нагороджень управління кадрового супроводження військ (сил) Головного управління персоналу Генерального штабу ЗС України відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за підпунктом «б» (за станом здоров`я) та виключена зі списків особового складу Генерального штабу ЗСУ згідно наказу начальника Генерального штабу - Головнокомандувача ЗС України від 30 листопада 2017 року №228.

На день звільнення позивача з військової служби в запас Фінансове управління Генерального штабу ЗС України нарахувало та виплатило позивачці одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди.

ОСОБА_1 03 лютого 2020 року звернулась до відповідача з вимогою провести донарахування розміру одноразової грошової допомоги при звільненні за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого вона нараховується, щомісячної додаткової грошової винагороди та здійснити виплату суми перерахунку.

Проте листом від 03 березня 2020 року Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України у задоволенні її вимог щодо проведення донарахування розміру одноразової грошової допомоги при звільненні відмовило та повідомило, що у повному обсязі виплачено одноразову грошову допомогу у разі звільнення в розмірі 50% місячного грошового забезпечення (без урахування додаткової грошової винагороди) і підстав для донарахування не вбачається.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивачка звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Крім того, положеннями пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України №1294 від 7 листопада 2007 року «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року №161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889» для військовослужбовців, зокрема, Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 пункту 1 цієї постанови, та військовослужбовців строкової військової служби) запроваджений новий вид забезпечення - щомісячна додаткова грошова винагорода у таких розмірах: з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Судом встановлено, що позивач під час проходження служби отримувала щомісячну додаткову грошову винагороду протягом останніх 24 місяців проходження військової служби, а саме з січня 2016 року по грудень 2017 року.

Отже в силу положень статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щомісячна додаткова грошова винагорода та індексація є складовими місячного грошового забезпечення військовослужбовця і повинні включатися до розрахунку грошової допомоги при звільненні.

Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 10 травня 2019 року у справі №820/5285/17.

Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Натомість відповідачем не доведено правомірність своїх дій.

За таких обставин, відмовляючи позивачу у проведенні нового розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні із врахуванням сум щомісячної додаткової грошової винагороди, відповідач діяв протиправно. Належним способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з урахуванням отримуваної щомісячної додаткової винагороди з урахуванням раніше виплачених сум.

Враховуючи наведене позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених понесених судових витрат у даній адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2.Визнати протиправними дії Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку (донарахування) та виплаті різниці вихідної допомоги при звільненні позивача з військової служби, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням в складі грошового забезпечення позивача, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, щомісячної додаткової грошової винагороди;

3. Зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України провести перерахунок (донарахування) та виплатити ОСОБА_1 різницю розміру вихідної допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням в складі грошового забезпечення позивача, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, щомісячної додаткової грошової винагороди.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко