Справа № 160/10600/19
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2020-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 червня 2020 року м. Дніпросправа № 160/10600/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

судді-доповідача Чумака С.Ю.,

суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,

секретар судового засідання Сколишев О.О.

за участі позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Борисенка А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 4 грудня 2019 року у справі № 160/10600/19 (суддя І інстанції Бондар М.В.)

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення,

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області № 308 о/с від 30.09.2019 в частині звільнення сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 1 Синельниківського відділу поліції зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням);

- поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції №1 Синельниківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з 01.10.2019;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 суму середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 01.10.2019 по день поновлення на посаді без урахування обов`язкових податків та зборів.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 4 грудня 2019 року у позові відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування скарги зазначає, що наказ про його звільнення є протиправним, оскільки рапорт про звільнення він на вимогу керівництва писав без дати. Підставою наказу зазначений рапорт від 23 вересня 2019 року, тоді як в наданій копії рапорту стоїть дата 27 вересня 2019 року. Рапорти писав під примусом, тому вважає, що суд не може на них посилатись як на підставу правомірності його звільнення.

Від позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції-без змін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

ОСОБА_1 з 05.01.2015 по 06.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справи України, з 07.11.2015 по 30.09.2019 проходив службу в підрозділах Національної поліції, остання посада поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 1 Синельниківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

Наказом від 30.09.2019 року № 308 о/с звільнено зі служби з 30.09.2019 за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України Про Національну поліцію.

При цьому підставою видання наказу в копії, яка вручена відповідачем позивачу зазначені рапорти від 23 та 30 вересня 2019 року, а в копіях наказів, які надані відповідачем до суду рапорти Помазана В.Ф. від 27 та 30 вересня 2019 року (а.с. 6, 20).

Відповідачем надані суду копії рапортів, які стали підставою для видання наказу про звільнення позивача.

Так, у рапорті, який датований 27 вересня 2019 року, позивач просить звільнити його зі служби в поліції за власним бажанням. Дата, з якої просить звільнити, не зазначена. Рапорт зареєстрований в НУНП в Дніпропетровській області 01.10.2019 № П-315. На рапорті проставлено резолюцію керівника «Доповісти особову справу, узгоджені матеріали», відповідальних працівників та дату резолюції 01.10.2019. (а.с. 21)

У рапорті, який датований 30 вересня 2019 року, позивач просить звільнити його зі служби в поліції згідно з раніше поданим рапортом з 30 вересня 2019 року. Рапорт зареєстрований в НУНП в Дніпропетровській області 01.10.2019 № П-316. На рапорті проставлено резолюцію керівника «Доповісти особову справу, узгоджені матеріали», відповідальних працівників та дату резолюції 01.10.2019. (а.с. 21)

Відповідно до довідки про доходи заробітна плата позивача склала у серпні 2019 року 9755,75 грн, у вересні 2019 року 10771 грн. (а.с. 7).

Не погоджуючись зі звільненням, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що наказ прийнятий правомірно відповідно до поданих позивачем рапортів.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені у Законі України Про Національну поліцію від 02.07.2015 року № 580-VIII (далі Закон № 580).

Поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням (пункт 7 частини 1 статті 77 Закону № 580).

Відповідно до частини 3 статті 59 Закону № 580 рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно з пунктом 2 розділу І Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 23.11.2016 № 1235 (далі Порядок №1235) рішення з питань проходження служби в поліції оформлюються письмовими наказами по особовому складу.

Підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності, зокрема, звільнення зі служби в поліції (розділ ІІ Порядку №1235)

Пунктами 1, 2 розділу ІІІ Порядку № 1235 встановлено, що видавати накази по особовому складу можуть керівники органів та підрозділів поліції, а також закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі органи поліції), відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, а також номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.

Перелік документів з питань проходження служби визначається згідно з Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23 листопада 2016 року № 1235 (пункт 3 розділу ІІІ Порядку № 1235).

Згідно з вказаним Переліком рапорт (заява) пишеться власноручно у довільній формі.

Як зазначено вище, рапорти позивача про звільнення датовані 27 та 30 вересня 2019 року, проте надійшли до ГУНП в Дніпропетровській області і зареєстровані лише 1 жовтня 2019 року, тобто вже після видання наказу про звільнення.

Отже, на час видання спірного наказу суб`єкт звільнення начальник ГУНП не мав рапортів позивача про звільнення, не надійшли ці рапорти і до підрозділу кадрового забезпечення ГУНП, а тому відповідно до зазначених вище приписів Порядку № 1235 підстави для видання 30 вересня 2019 року наказу про звільнення позивача зі служби в поліції були відсутні.

Доводи представника відповідача, що в дійсності матеріали на звільнення надійшли о ГУНП 30 вересня 2019 року і були розглянуті в той же день з виданням відповідного наказу про звільнення, але зареєстровані лише наступного дня, є безпідставними і не підтверджені жодними доказами.

Крім того, як зазначено вище, на рапортах позивача стоїть резолюція керівника датована 1 жовтня 2019 року про доповідь йому особової справи позивача та матеріалів на звільнення. Отже, не тільки реєстрація, а й резолюція керівника, яка передує розгляду відповідних рапортів по суті, датовані 1 жовтня 2019 року, тобто вже після звільнення позивача, що підтверджує висновки суду, що спірний наказ 30 вересня 2019 року начальником ГУНП виданий без наявності рапортів про звільнення, які на той час до відділу кадрового забезпечення ГУНП ще не надійшли, проте відповідно до п. 2 Порядку № 1235 саме надходження рапортів до підрозділу кадрового забезпечення ГУНП є підставою для підготовки та видання наказу.

До того ж, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що відповідачем не надано суду пояснень та доказів, які б усунули суперечність в датах рапортів позивача, що вказані в копії наказу про звільнення, яку видано відповідачем позивачу (а.с. 6), та в копії того ж наказу, яку надано відповідачем суду. Зазначені суперечності відповідачем жодним чином не усунуті, що колегією суддів розцінюється також на користь позивача, оскільки останній при оскарженні посилався саме на копію наказу про звільнення, яка видана йому, а в цій копії дата рапорту 23 вересня 2019 року не відповідає фактичній даті 27 вересня 2019 року на рапорті, який відповідачем наданий до матеріалів справи.

Отже, підставою видання наказу зазначений рапорт позивача про звільнення за власним бажанням від 23 вересня 2019 року, проте позивачем рапорт з такою датою не подавався.

З огляду на вказане апеляційний суд приходить до висновку, що відповідачем при звільненні позивача порушено процедуру звільнення, зміст наказу в частині дати рапорту про звільнення за власним бажанням не відповідає фактичним обставинам справи, а тому спірний наказ про звільнення є протиправним і підлягає скасуванню, а позивач поновленню на посаді, з якої був звільнений.

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток працівника згідно з частиною 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року № 108/95-ВР визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середнього заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок № 100).

Згідно із ч. 3, 4 п. 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 5 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної ( годинної) заробітної плати за два місяці роботи.

Відповідно до ч. 1 п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з довідкою відповідача, середньоденна заробітна плата позивача за останні два повни місяці роботи (серпень-вересень 2019 року) складає 488,73 грн. (20526,75 грн : 42 робочих дні)

Часом вимушеного прогулу позивача є період з 1 жовтня 2019 року (перший робочий день після звільнення) по день ухвалення судового рішення про поновлення позивача на посаді 25 червня 2020 року, а відтак позивач перебував у вимушеному прогулі 184 робочих дні.

Відповідно розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача за час вимушеного прогулу вираховується шляхом множення середньоденного заробітку (488,73 грн) на число робочих днів за період вимушеного прогулу (184 дні) та становить 89926,32 грн.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального і порушені норми процесуального права, його висновки не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову.

Оскільки справа відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України відноситься до категорії незначних, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повний текст судового рішення складений 6 липня 2020 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 4 грудня 2019 року у справі № 160/10600/19 скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 30.09.2019 № 308 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів Національної поліції України за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 1 Синельниківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з 01.10.2019.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.10.2019 по 25.06.2020 в розмірі 89926,32 грн (вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять шість гривень 32 коп.)

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко