Справа № 640/21646/18
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2020-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2020 року м. Київ № 640/21646/18

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Національного агентства з питань запобігання корупції

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції (бул. Дружби Народів, 28, м. Київ, 01103, ) про визнання протиправним та скасування рішення від 16.11.2018№2620 «Про результатами здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік, поданої ОСОБА_1 , начальником Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини».

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки наведені в останньому висновки не відповідають дійсності, а сама перевірка здійснена з пропуском гранично допустимого строку. Так, позивачем вказано, що у розділі 6 «Цінне рухоме майно-транспортні засоби» декларації, позивач відобразив відомості про транспортний засіб «Volkswagen jeta, 2016 року випуску» який був відчужений 20.04.2017 року згідно договору купівлі-продажу. Враховуючи те, що відчуження зазначеного автомобіля відбулося в звітному періоді і позивач був його власником в 2017 році, суб`єкт декларування помилково неумисно відобразив інформацію про вказаний транспортний засіб в розділі 6 декларації за 2017 рік. Тому зазначення вказаних відомостей не може вважатися недостовірними відомостями зазначеними позивачем у декларації за 2017 рік. У розділі 6 «Цінне рухоме майно-транспортні засоби» декларації, позивач відобразив відомості про придбаний ним 09.03.2017 року транспортний засіб - автомобіль Mitsubishi Pajero Sport, 2015 року випуску та вказав вартість товару на дату набуття - 500 000,00 грн. Враховуючи відсутність підтверджуючих документів про вартість придбаного автомобіля, позивач помилково вказав орієнтовану вартість 500 000,00 грн., хоча ціна вказаного транспортного засобу за інформацією Територіального сервісного центру №3242 МВС України склала 519 124,65 грн. Тобто ОСОБА_1 помилково, неумисно занизив вартість придбаного автомобіля на 19 124,65 грн, тому сам лише факт незначного зниження вартості не може вважатись недостовірними відомостями зазначеними позивачем у декларації за 2017 рік. У розділі 14 «Видатки та правочини суб`єкта декларування» декларації, позивач відобразив відомості про правочин на підставі якого у нього припинено право власності на транспортний засіб Volkswagen jeta, 2016 року випуску з орієнтовним видатком у розмірі 500 000,00 грн. Помилково вважаючи, що вже відобразив відомості про свій дохід, не розуміючись на тонкощах заповнення декларації, позивач не продублював зазначені відомості у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації. Крім того, відомості про дохід отриманий від відчуження рухомого майна транспортний засіб - Volkswagen jeta, 2016 року випуску було також задекларовано 23.02.2018 року у Декларації (після звільнення), яка охоплює 2017 рік. Пояснення по відображеним відомостям у розділі 14 «Видатки та правочини суб`єкта декларування» декларації за 2017 рік, були надані Національному агентству 14.06.2018 року але вони не були взяті до уваги відповідачем безпідставно. В розділі 11 «Доходи у тому числі подарунки» декларації, позивачем не було зазначено відомостей про отриманий дохід у вигляді виплати чи відшкодування, яка здійснюється професійними спілками своїм членам, зокрема Білоцерківським районним комітетом профспілки працівників агропромислового комплексу в сумі 200 грн, виданий згідно постанови президії райкому профспілки від 09.08.2017 року №11/2 з нагоди святкування Дня працівника ветеринарної медицини. Пояснення по відображеним відомостям в розділі 11 «доходи у тому числі подарунки» декларації за 2017 рік були надані Національному агентству 14.06.2018 року, але безпідставно не взяті до уваги відповідачем. Разом з тим, позивачем наголошено, що у ОСОБА_1 не було умислу внесення до декларації завідомо недостовірних відомостей, а такі помилки є виключно технічними і не свідчать про подачу недостовірних відомостей на суму понад 250 прожиткових мінімумів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва (суддя Бояринцева М.А.) від 18.01.2019 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі.

В подальшому відповідно до розпорядження Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.11.2019 №1286 "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ" справу №640/21646/18 передано на повторний автоматичний розподіл між суддями.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.11.2019 дану справу передано для розгляду судді Окружного адміністративного суду м. Києва Вєкуа Н.Г.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.11.2019 року суддею Вєкуа Н.Г прийнято справу №640/21646/18 до свого провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

14 лютого 2019 відповідачем подано відзив, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечує повністю, оскільки повна перевірка декларації проведена за наявними відомостями та з урахуванням інформації, наведеної в поясненнях суб`єкта декларування та доданих до них копій підтверджуючих документів. З урахуванням цього оскаржуване рішення прийнято відповідно до вимог Закону України «Про запобігання корупції» та Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства з питань корупції від 10.02.2017р № 56. Щодо процедурних порушень, про які вказує позивач, у відзиві вказаного, що Порядком проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.02.2017 №56, не встановлені граничні терміни для опрацювання отриманої в рамках перевірки матеріалів та прийняття рішення, відтак, порушення строків перевірки не допущено.

Від позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, в якій останнім додатково наголошено на обґрунтованості заявлених позовних вимог, з урахуванням того, що твердження відповідача у відзиві щодо зазначення недостовірних відомостей позивачем у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації не відповідають дійсності. Також наголошено, що строк прийняття рішення про результати здійснення повної перевірки декларації НАЗК було порушено, оскільки рішення за результатами повної перевірки прийнято через 6 місяців з дня прийняття рішення про проведення перевірки, що суперечить пункту 14 Порядку №56. Крім того позивач зазначив, що повідомив Національне агентство про всі правочини та про всі доходи і видатки, які мали місце у 2017 році, нічого не приховуючи та не спотворюючи, надавши Національному агентству максимально повну інформацію і в своїх поясненнях, однак подаючи декларацію за 2017 рік він помилково, неумисно допустив незначні технічні помилки, які не можна вважати завідомо недостовірними відомостями.

Від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких останній зазначив, що зазначені у декларації недостовірні відомості -це задекларовані відомості, які не відповідають відомостям, отриманим Національним агентством у встановленому законом порядку шляхом здійснення контролю та повної перевірки декларації. Також, відповідач зазначив, що позивач у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації за 2017 рік зазначив недостовірні відомості про дату набуття та вартість на дату набуття у власність членом сім`ї (дружиною) об`єкта нерухомого майна, кадастрові номери земельних ділянок , які належать члену сім`ї (дружині) на праві власності, а також не відобразив відомості про об`єкти нерухомого майна на праві користування члена сім`ї (доньки) та об`єкт нерухомості, що перебував у нього в користуванні, чим не дотримав вимоги п.2 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції». Крім того наголосив, що Порядком не встановлені граничні терміни для опрацювання отриманих в рамках здійснення повної перевірки матеріалів та складання і прийняття рішення.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.

ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини є суб`єктом декларування, як посадова особа юридичної особи публічного права.

На виконання вимог Закону України «Про запобігання корупції», 29.03.2018 року позивачем була подана щорічна декларація за 2017 рік шляхом заповнення відповідної форми на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 18.05.2018 року №951 «Про проведення повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік» вирішено, зокрема, доручити члену Національного агентства з питань запобігання корупції - заступнику голови Патюку С.С. через уповноважених осіб - головного спеціаліста відділу проведення повних перевірок Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя апарату Національного агентства з питань запобігання корупції Ілясова С.А. та головного спеціаліста першого відділу Департаменту моніторингу дотримання законодавства про конфлікт інтересів та інших обмежень щодо запобігання корупції апарату Національного агентства з питань запобігання корупції Кисленко І.А. провести повну перевірку декларації, поданої ОСОБА_1 , начальником Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини за 2017 рік.

Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 13.07.2018 року №1388 продовжено строк проведення повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік з 18.07.2018 року на 30 календарних днів.

У межах даної перевірки посадовою особою Національного агентства з питань запобігання корупції Кушнерик О.В. направлено лист від 24.05.2018 року №41-01/23157/18 з проханням надати пояснення та/або копії підтверджуючих документів щодо власності, оренди чи іншого права користування, а саме: розділу 3 «Об`єкти нерухомості», розділу 6 «Цінне рухоме майно - транспортні засоби», розділу 11 «Доходи, у тому числі подарунки», розділу 14 «Видатки та правочини суб`єкта декларування» декларації за 2017 рік. Відповідь на вказаний запит позивачем надано листом від 14.06.2018 року з копією підтверджуючих документів.

За результатами здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , начальником Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини, Національним агентством з питань запобігання корупції прийнято рішення від 16.11.2018 року №2620, яким вирішено, що суб`єкт декларування при складанні та поданні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік зазначив недостовірні відомості про: тип посади, у зв`язку з якою виник обов`язок подавати декларацію, дату набуття та вартість на дату набуття у власність членом сім`ї (дружиною) об`єкта нерухомого майна (житловий будинок), кадастрові номери земельних ділянок, які належать члену сім`ї (дружині) на праві власності, а також не відобразив відомості про об`єкти нерухомого майна на праві користування члена сім`ї (доньки) та об`єкт нерухомості, що перебував у нього в користуванні, ідентифікаційні номери транспортних засобів, які належать йому на праві власності, коригування та вартість на дату набуття у власність, а також не відобразив відомості про транспортний засіб, який належить йому на праві власності, отримані ним доходи, розміри правочинів, на підставі яких у нього набуто та припинено право власності на рухоме майно, чим не дотримав вимоги п.п. 2, 3, 7 та 10 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції»; недостовірні відомості, зазначені у декларації, відрізняються від достовірних на суму від 100 до 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що містить ознаки правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 1726 Кодексу про адміністративні правопорушення. Точність оцінки задекларованого у розділі 6 «Цінне рухоме майно - транспортні засоби» декларації активу не відповідає даним, отриманим з наявних джерел, чим порушено вимоги ч.5 ст.46 Закону України «Про запобігання корупції». Наявність конфлікту інтересів не встановлено. Перевірка на наявність ознак можливого незаконного збагачення, передбачених статтею 3682 Кримінального кодексу України, не проводилась. Доручено уповноваженій особі - головному спеціалісту проведення повних перевірок Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя ОСОБА_2 повідомити суб`єкта декларування ОСОБА_1 про прийняте рішення та вжити заходів для створення в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, можливості подання ним декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік з достовірними відомостями.

На підставі викладеного, вважаючи рішення від 16.11.2018№2620 «Про результатами здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік, поданої ОСОБА_1 , начальником Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини» протиправним, а власні права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої такі рішення прийнято або вчинено дію чи бездіяльність, або які безпосередньо стосуються прав, свобод та інтересів даної особи.

Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначає Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700 у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Закон №1700).

Частиною 1 ст. 4 Закону № 1700-VII передбачено, що Національне агентство з питань запобігання корупції є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Відповідно до п.8 ч. 1 ст. 11 Закону № 1700-VII до повноважень Національного агентства належать здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Правову основу діяльності Національного агентства становлять Конституція, міжнародні договори, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, цей та інші закони України, а також прийняті відповідно до них інші нормативно-правові акти.

Частиною першою статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Згідно з частиною першою статті 50 Закону України «Про запобігання корупції» повна перевірка декларації полягає у з`ясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення і може здійснюватися у період здійснення суб`єктом декларування діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності.

Обов`язковій повній перевірці підлягають декларації службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, суб`єктів декларування, які займають посади, пов`язані з високим рівнем корупційних ризиків, перелік яких затверджується Національним агентством.

Обов`язковій повній перевірці також підлягають декларації, подані іншими суб`єктами декларування, у разі виявлення у них невідповідностей за результатами логічного та арифметичного контролю.

Національне агентство проводить повну перевірку декларації, а також самостійно проводить повну перевірку інформації, яка підлягає відображенню в декларації, щодо членів сім`ї суб`єкта декларування у випадках, передбачених частиною сьомою статті 46 цього Закону.

Національне агентство проводить перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей.

Механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (декларація), відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції» визначено Порядком проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», затвердженим рішенням НАЗК від 10.02.2017 №56.

Так, згідно з пунктом 3 розділу І Порядку №56 контроль та повна перевірка декларації здійснюються за принципами: верховенства права; рівності та гарантування прав і законних інтересів усіх суб`єктів декларування; об`єктивності, неупередженості та безсторонності рішень і дій Національного агентства, уповноважених ним осіб; достовірності і повноти інформації, що використовується Національним агентством, правомірності одержання та використання такої інформації; неприпустимості свавільного втручання у сферу особистого життя суб`єкта декларування, окрім як у межах та у спосіб, що передбачені Законом; гарантування права на судовий захист суб`єктів декларування.

Усі передбачені цим Порядком заходи контролю та повної перевірки декларацій повинні відповідати вказаним у цьому пункті принципам.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Порядку №56 повна перевірка декларації може проводитися у період здійснення суб`єктом декларування діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності і полягає у: з`ясуванні достовірності задекларованих відомостей; з`ясуванні точності оцінки задекларованих активів; перевірці на наявність конфлікту інтересів; перевірці на наявність ознак незаконного збагачення.

Пунктом 4 розділу ІІІ Порядку №56 визначено, що НАЗК під час проведення повної перевірки декларації проводить перевірку всіх відомостей, які підлягають декларуванню відповідно до статті 46 Закону.

Згідно з пунктом 6 розділу ІІІ Порядку №56 під час повної перевірки декларацій НАЗК використовує такі джерела інформації:

1) відомості, отримані з реєстрів, баз даних, інших інформаційно-телекомунікаційних систем державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, а також відомості з реєстрів, баз даних іноземних держав, що можуть містити інформацію, яка має відображатись у декларації;

2) відомості, надані суб`єктом декларування, стосовно якого проводиться перевірка, з власної ініціативи чи за запитом Національного агентства щодо документального підтвердження або пояснення зазначених у декларації відомостей;

3) відомості, що надходять (отримані) від державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань, а також від державних та інших компетентних органів влади іноземних держав;

4) відомості із засобів масової інформації, мережі Інтернет, які стосуються конкретного суб`єкта декларування та містять фактичні дані, що можуть бути перевірені.

У разі неможливості одержання відомостей, необхідних для проведення повної перевірки декларації, протягом граничних строків проведення такої перевірки, в тому числі у разі надмірної тривалості розгляду судом чи компетентним органом іноземної держави питання про надання Національному агентству відповідної інформації, неможливості внесення Національним агентством плати за отримання відповідної інформації відповідно до законодавства, якщо така плата вимагається для доступу до інформації, тощо Національне агентство зобов`язане провести повну перевірку декларації за наявними у нього відомостями, про що зазначається у Рішенні про результати здійснення повної перевірки декларації.

За змістом пункту 2 розділу ІІІ Порядку №56 повна перевірка декларацій (декларації) проводиться за рішенням Національного агентства, в якому надається доручення його члену провести повну перевірку декларацій (декларації) (далі - Рішення про проведення перевірки) через працівників Підрозділів.

Рішення про проведення перевірки має містити інформацію, яка дає змогу ідентифікувати декларацію (декларації), щодо якої (яких) проводиться повна перевірка, суб`єкта (суб`єктів) декларування, який (які) подав (подали) таку (такі) декларацію (декларації), та визначену Законом підставу для повної перевірки, якщо інше не передбачено цим Порядком.

Рішення про проведення перевірки може бути оскаржене в судовому порядку. Оскарження Рішення про проведення перевірки не зупиняє проведення повної перевірки декларації.

Cудом встановлено, що в оскаржуваному рішенні Національним агентством з питань запобігання корупції вказано, що у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації, позивач не відобразив відомості про об`єкт нерухомості, що перебуває у нього на іншому праві користування - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та є його зареєстрованим та фактичним місцем проживання.

Разом з тим, згідно з наданими позивачем поясненнями, невідображення відомостей щодо користування даною квартирою інших членів сім`ї, зокрема позивача, як чоловіка та їхньої малолітньої доньки, не слід вважати порішенням, оскільки ні Законом України «Про запобігання корупції», ні роз`ясненням НАЗК прямо не передбачено внесення до розділу 3 декларації місць безоплатного користування житлом суб`єкту декларування членів його родини.

Також, з оскаржуваного рішення вбачається, що суб`єкт декларування не відобразив відомості про житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 47.8 кв. м, який належить члену сім`ї (дружині) на праві власності, дата набуття права 09.04.2010 року.

Пункт 2 частини 1 статті 46 Закону України «Про запобігання корупції» об`єкти нерухомості, що належать суб`єкту декларування та членам його сім`ї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуте таке право. Такі відомості включають: а) дані щодо виду, характеристики майна, місцезнаходження, дату набуття майна у власність, оренду або інше право користування, вартість майна на дату набуття його у власність, володіння або користування; б) у разі якщо нерухоме майно перебуває у спільній власності, про усіх співвласників такого майна вказуються відомості, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, або найменування відповідної юридичної особи із зазначенням коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. У разі якщо нерухоме майно перебуває в оренді або на іншому праві користування, про власника такого майна також вказуються відомості, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, або найменування відповідної юридичної особи із зазначенням коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Проте, суд зазначає, що в п.22. зазначено, що суб`єкт декларування відобразив відомості про житловий будинок загальною площею 47.8 кв.м., який належить сім`ї (дружині) на праві власності, дата набуття права 09.04.2010 року. Крім того, позивач також відобразив у декларації відомості про земельні ділянки загальною площею 2368 кв.м. та 1309 кв.м., які належать його дружині ОСОБА_3 на праві власності, дата набуття права 09.04.2010 року, проте враховуючи те, що кадастрові номери вказаних земельних ділянок не були йому відомі, а тому не були відображені в декларації.

Щодо не зазначення в розділі 11 «Доходи у тому числі подарунки» відомостей про отриманий дохід у вигляді виплати чи відшкодування, яка здійснюється професійними спілками своїм членам, зокрема Білоцерківським районним комітетом профспілки працівників агропромислового комплексу у сумі 200,00 грн., виданий згідно постанови президії райкому профспілки від 09.08.2017 року №11/2 з нагоди святкування Дня працівника ветеринарної медицини України, то суд зазначає.

При заповнені розділу 11 «Доходи, у тому числі подарунки» слід враховувати зміни пункту 7, а саме в декларації зазначаються отримані доходи суб`єкта декларування або членів його сім`ї, у тому числі доходи у вигляді заробітної плати (грошового забезпечення), отримані як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, гонорари, дивіденди, проценти, роялті, страхові виплати, благодійна допомога, пенсія, доходи від відчуження цінних паперів та корпоративних прав, подарунки та інші доходи. В попередній редакції Закону 1700 визначено отримані (нараховані) доходи суб`єкта декларування або членів його сім`ї, у тому числі доходи у вигляді заробітної плати (грошового забезпечення), отримані як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, гонорари, дивіденди, проценти, роялті, страхові виплати, благодійна допомога, пенсія, доходи від відчуження цінних паперів та корпоративних прав, подарунки та інші доходи. Такі відомості включають дані про вид доходу, джерело доходу та його розмір.

Доходи зазначаються незалежно від їх розміру. Винятком є доходи у вигляді подарунків. Подарунки у формі грошових коштів зазначаються в декларації, якщо розмір таких подарунків, отриманих від однієї особи (групи осіб) сукупно протягом року, перевищує 5 ПМ. Відомості щодо подарунка зазначаються лише у разі, якщо його вартість перевищує п`ять прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року, а для подарунків у вигляді грошових коштів - якщо розмір таких подарунків, отриманих від однієї особи (групи осіб) протягом року, перевищує п`ять прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року.

Таким чином, не зазначення суми в розмірі 200,00 грн., не несуть умислу в діях позивача, а також враховуючи норми чинного законодавства не підпадають обов`язковій вказівці в декларації, так як не перевищують п`яти прожиткових мінімумів.

Разом з тим, суд зазначає, що позивачем були надані пояснення від 14.06.2018 року, проте відповідачем не були взяті до уваги.

Щодо недостовірних відомостей у розділі 6 «Цінне рухоме майно-транспортні засоби» декларації за 2017 рік, то суд зазначає.

Відповідно до ч.1 ст.46 Закону №1700 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у декларації зазначаються відомості про: цінне рухоме майно, вартість якого перевищує 100 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року, що належить суб`єкту декларування або членам його сім`ї на праві приватної власності, у тому числі спільної власності, або перебуває в її володінні або користуванні незалежно від форми правочину, внаслідок якого набуте таке право. Такі відомості включають: а) дані щодо виду майна, характеристики майна, дату набуття його у власність, володіння або користування, вартість майна на дату його набуття у власність, володіння або користування; б) дані щодо транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, а також щодо їх марки та моделі, року випуску, ідентифікаційного номера (за наявності). Відомості про транспортні засоби та інші самохідні машини і механізми зазначаються незалежно від їх вартості; в) у разі якщо рухоме майно перебуває у спільній власності, про усіх співвласників такого майна також вказуються відомості, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, або найменування відповідної юридичної особи із зазначенням коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. У разі якщо рухоме майно перебуває у володінні або користуванні, про власників такого майна також вказуються відомості, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, або найменування відповідної юридичної особи із зазначенням коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Примітка. Декларування цінного рухомого майна, зазначеного у цьому пункті (крім транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів), права на яке набуті до подання суб`єктом декларування першої декларації відповідно до вимог цього Закону, здійснюється з обов`язковим зазначенням інформації про набуття такого майна до початку періоду здійснення діяльності із виконання функцій держави або місцевого самоврядування або у такий період. При цьому зазначення даних щодо його вартості та дати набуття у власність, володіння або користування не є обов`язковим.

Так, позивачем вказано, що у розділі 6 «Цінне рухоме майно-транспортні засоби» декларації, позивач відобразив відомості про транспортний засіб «Volkswagen jeta, 2016 року випуску» який був відчужений 20.04.2017 року згідно договору купівлі-продажу. Враховуючи те, що відчуження зазначеного автомобіля відбулося в звітному періоді і позивач був його власником в 2017 році, суб`єкт декларування помилково, неумисно відобразив інформацію про вказаний транспортний засіб в розділі 6 декларації за 2017 рік.

Тому зазначення вказаних відомостей не може вважатися недостовірними відомостями зазначеними позивачем у декларації за 2017 рік.

У розділі 6 «Цінне рухоме майно-транспортні засоби» декларації, позивач відобразив відомості про придбаний ним 09.03.2017 року транспортний засіб - автомобіль Mitsubishi Pajero Sport, 2015 року випуску та вказав вартість товару на дату набуття - 500 000,00 грн.

Позивач вважає, що враховуючи відсутність підтверджуючих документів про вартість придбаного автомобіля, позивач помилково вказав орієнтовану вартість 500 000,00 грн., хоча ціна вказаного транспортного засобу за інформацією Територіального сервісного центру №3242 МВС України склала 519 124,65 грн.

Проте, суд не погоджується з твердженнями позивача, оскільки вартість вищезазначеного автомобіля передбачена договором купівлі-продажу.

Крім того, позивач для уточнення вартості автомобіля міг/повинен звернутись до органів територіального сервісного центру МВС України.

Суд погоджується з висновками Національного агентства з питань запобігання корупції, щодо заниження позивачем вартості придбаного автомобіля на суму 19 124,65 грн, чим не дотримав вимоги п.п. 2, 3, 7 та 10 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції».

Проте , суд зауважує, що Національним агентством з питань запобігання корупції не правильно здійснено розрахунок санкцій , які застосовуються до позивача.

Як було встановлено судом рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 18.05.2018 року №951 «Про проведення повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік» вирішено провести повну перевірку декларації, поданої ОСОБА_1 , начальником Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини за 2017 рік.

Проте, відповідачем всупереч нормам чинного законодавства при розрахунку санкцій застосовано норми Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», в той час, як перевірка декларації, поданої ОСОБА_1 , начальником Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини проведена за 2017 рік.

Щодо не відображення відомості про транспортний засіб - Mecedes-Bens 240, 1982 року, який належить на праві власності члену сім`ї (дружині), дата набуття права 05.09.2008 року, що підтверджується п. 3.1. оскаржуваного рішення, не вказавши лише ідентифікаційний номер, оскільки відповідні відомості у нього були відсутні.

Таким чином, не зазначення позивачем лиш ідентифікаційного номеру транспортних засобів, в зв`язку з відсутністю відповідних відомостей, не можна вважати зазначенням недостовірних відомостей у декларації.

При цьому, позивачем були наданні пояснення від 14.06.2018 року по відображеним відомостям у розділі розділі 6 «Цінне рухоме майно-транспортні засоби» декларації за 2017 рік, проте відповідачем не надано пояснень щодо даних фактів.

Також, суд зауважує, що приписами ч. 2 ст. 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності, відтак, притягнення позивача до відповідальності у разі відсутності та/ або ненадання останньому даних, які підлягають декларуванню, порушує наведений конституційний принцип.

Разом з тим, суд додатково наголошує увагу на наступному.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІІ Порядку №56 початком здійснення повної перевірки декларації є наступний за днем прийняття рішення про проведення перевірки робочий день. Про початок проведення повної перевірки уповноважена особа Національного агентства не пізніше наступного робочого дня з дати прийняття рішення повідомляє суб`єкта декларування за допомогою програмних засобів Реєстру.

Пунктом 12 Порядку №56 передбачено, що повна перевірка декларації за цим Порядком здійснюється упродовж 60 календарних днів з дня прийняття рішення про проведення перевірки.

У разі необхідності строки проведення повної перевірки декларації можуть бути продовжені, але не більше ніж на сукупний строк у 30 календарних днів. Рішення про продовження повної перевірки декларації приймається Національним агентством у випадку неотримання відповідей та/або інформації по суті, необхідних для проведення повної перевірки декларації, у відповідь на запити (листи) Національного агентства до:

1) державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань;

2) суб`єкта декларування з проханням надати пояснення щодо відомостей, зазначених у декларації.

Пунктом 13 Порядку №56 передбачено можливість зупинення перебігу строку повної перевірки декларації у випадку звернення до суду з метою отримання інформації стосовно наявності та стану рахунків, операцій за рахунками конкретної юридичної особи або фізичної особи, фізичної особи - підприємця; направлення запиту на отримання від державних та інших органів влади іноземних держав інформації, що необхідна для проведення повної перевірки декларації.

У зазначених випадках перебіг строку повної перевірки декларації зупиняється з дня відкриття судом провадження у справі (направлення відповідного запиту) до дня набрання законної сили рішенням суду (отримання відповіді на зазначений запит).

Зупинення перебігу строку повної перевірки декларації можливе в межах строків, визначених абзацами першим та другим пункту 14 цього розділу.

Згідно з пунктом 1 розділу IV Порядку №56 за результатами проведення повної перевірки декларації НАЗК приймається рішення про результати здійснення повної перевірки декларації.

Відтак, з аналізу змісту вищевикладених правових норм Закону України «Про запобігання корупції» вбачається, що повна перевірка декларації передбачає такі дії НАЗК:

1) прийняття рішення про проведення перевірки;

2) аналіз відомостей про об`єкти декларування (об`єкти нерухомості; об`єкти незавершеного будівництва (в тому числі інформація щодо власника або користувача земельної ділянки); цінне рухоме майно (крім транспортних засобів); цінне рухоме майно - транспортні засоби; цінні папери; інші корпоративні права; юридичні особи, кінцевим бенефіціарним власником (контролером) яких є суб`єкт декларування або члени його сім`ї; нематеріальні активи; доходи, у тому числі подарунки; грошові активи; фінансові зобов`язання; видатки та правочини суб`єкта декларування; посади чи роботи за сумісництвом суб`єкта декларування; членство суб`єкта декларування в об`єднаннях (організаціях) та входження до їх органів), зазначені в деклараціях суб`єкта декларування, та їх порівняння з відомостями з реєстрів, баз даних, інших інформаційно-телекомунікаційних систем державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, що можуть містити інформацію про об`єкти декларування, які мають відображатися в декларації;

3) створення, збирання, одержання, використання інформації, яка є необхідною для повної перевірки декларації, з використанням джерел інформації, визначених пунктами 8-11 розділу ІІІ;

4) направлення суб`єкту декларування листа з проханням надати пояснення щодо відомостей, зазначених у декларації;

5) прийняття рішення про результати здійснення повної перевірки декларації.

Тобто перевірка декларацій розпочинається з прийняттям рішення про її проведення і її початком є день, наступний за днем прийняття рішення про проведення перевірки, та закінчується прийняттям рішення про її результати. При цьому така перевірка повинна тривати не більше, ніж 60 календарних днів з дня прийняття рішення про проведення перевірки, а у виняткових випадках - не більше 90 днів. Будь-яких підстав для винесення рішення про результати повної перевірки декларацій поза межами визначеного Порядком №56 строку законодавством не передбачено.

Отже, помилковою є позиція відповідача щодо відсутності чітких строків прийняття рішення за результатами повної перевірки декларації, а, відтак, за висновком суду тривале неприйняття передбаченого законом рішення за наслідками проведеної перевірки ставить суб`єктів декларування у стан правової невизначеності, чим порушує принцип верховенства права, закріплений у статті 8 Конституції України.

Такі висновки суду у даній справі узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 13.02.2020 у справі №640/1007/19 та від 07.11.2019 у справі № 640/1221/19.

Крім того, в постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №826/16495/17 зазначено, що потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватись дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними. У цьому контексті закон, яким надаються дискреційні повноваження певному державному органові, повинен вказати чітко і зрозуміло на обсяг такої дискреції. Не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади. Отже, закон повинен вказати на обсяг будь-якої такої дискреції та на спосіб її здійснення із достатньою чіткістю, аби особа мала змогу відповідним чином захистити себе від свавільних дій.

З урахуванням викладеного Верховний Суд в постанові від 13.02.2020 у справі №640/1007/19 також вказує на те, що доводи НАЗК щодо відсутність обмеження будь-якими строками (або в межах поняття «розумного строку») на прийняття відповідного рішення щодо повної перевірки декларації, з урахуванням принципу верховенства права, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки НАЗК створене відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» і зобов`язане діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Отже, проведення перевірки декларації особи відповідно до статей 48 та 50 вказаного Закону НАЗК повинне здійснювати згідно з чітко встановленою правовою процедурою, визначеною Порядком №56.

Правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади. Правова процедура повної перевірки декларацій особи Національним агентством встановлює чітку послідовність дій проведення такої перевірки із зазначенням способів та методів її здійснення, підстав, порядку, форми та строків такої діяльності.

Визначена Порядком №56 правова процедура проведення повної перевірки декларацій особи встановлює межі вчинення повноважень НАЗК щодо проведення ним такої перевірки і, у разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження таких дій особою, чиї інтереси вона зачіпає, до суду.

Усі передбачені Порядком №56 заходи контролю та повної перевірки декларацій повинні відповідати вказаним у пункті 2 розділу І цього Порядку принципам, пріоритетне місце серед яких займає принцип верховенства права.

Встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.

Правова процедура проведення НАЗК контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Складовою принципу юридичної визначеності є принцип легітимних очікувань, як одного із елементів принципу верховенства права.

Принцип легітимних очікувань виражає ідею, що органи публічної влади повинні не лише додержуватися вимог актів права, а й своїх обіцянок та пробуджених очікувань. Згідно з доктриною легітимних очікувань - ті хто чинить добросовісно на підставі права, яким воно є, не повинне відчувати краху надій щодо своїх легітимних очікувань (пункт 61 коментаря до документа Венеційської комісії «Мірило правовладдя» (2017 року), який ухвалено Венеційською комісією на 106 пленарному засіданні (Венеція, 11-12 березня 2016 року).

Отже, позивач, з урахуванням положень Закону України «Про запобігання корупції» та Порядку № 56 правомірно очікував, що така перевірка буде проведена відповідно до встановленої правової процедури, яка визначає чітку послідовність дій проведення повної перевірки декларації особи із зазначенням способів та методів її здійснення, підстав, порядку, форми та строків такої діяльності.

Аналогічні висновки у подібних відносинах, висловлені Верховним Судом у постановах від 10.04.2019 у справі № 826/16495/17, від 25.07.2019 у справі № 826/13000/18 та від 07.11.2019 у справі №640/1221/19 від 07 листопада 2019 року.

Ураховуючи вищевикладене, повна перевірка НАЗК декларацій, поданих позивачем, повинна була тривати з 19.05.2018 року, тобто з наступного дня після прийняття відповідачем рішення від 18.05.2018 року №951 «Про проведення повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» та закінчитися 19.08.2018 року відповідно до рішення від 13.07.2018 року №1388 «Про продовження строку повної перевірки декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування».

Відтак, прийняття відповідачем оскаржуваного рішення лише 16.11.2018 року відбулося поза межами визначеного законодавством 90-денного строку, що є порушенням строків проведення такої перевірки, визначених пунктом 12 розділу ІІІ Порядку №56 та свідчить про їх протиправність.

Як зазначає Верховний Суд в постанові від 13.02.2020 у справі №640/1007/19, таке процесуальне порушення порядку проведення перевірки, в свою чергу, зумовлює виникнення у позивача стану правової невизначеності та ставить під сумнів результати самої перевірки та є самостійною підставою для визнання протиправним рішення, прийнятого за результатами проведення такої перевірки.

Слід також звернути увагу, що доводи представника відповідача про відсутність граничних термінів для опрацювання отриманих у рамках повної перевірки матеріалів та для прийняття відповідного рішення є безпідставними, оскільки приписами п. 6 Порядку передбачено, що аналіз отриманих відомостей та прийняття рішення про результати здійснення повної перевірки декларації не є окремими процедурами, а входять до складу дій, що здійснюються в межах повної перевірки.

На підставі викладеного суд дійшов до висновку, що Національним агентством з питань запобігання корупції порушено строки винесення рішення від 16.11.2018 року №2620 «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік, поданої ОСОБА_1 , начальником Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини», що є самостійною підставою для визнання останнього протиправним та, відповідно, його скасування.

Згідно зі статтею 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення не прийняте відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а також своєчасно, тобто протягом розумного строку, тобто прийняті з порушенням пункту 14 розділу III Порядку № 56, статей 48 та 50 Закону № 1700-VII, частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та частини другої статті 19 Конституції України.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши та надавши об`єктивну правову оцінку матеріалам справи, суд дійшов висновку про протиправність рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 16.11.2018 року №2620 «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік» та скасування останнього.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд враховує також:

- положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

- позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; п. 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; п. 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Ruiz Torija v.Spain серія A. 303-A; п. 29).

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 16.11.2018№2620 «Про результатами здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік, поданої ОСОБА_1 , начальником Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини».

Стягнути з Національного агентства з питань запобігання корупції (бул. Дружби Народів, 28, м. Київ, 01103, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Н.Г. Вєкуа