Справа № 120/1359/20-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2020-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2020 р. Справа № 120/1359/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сала П.І.,

за участю

секретаря судового засідання Михайловського М.В.,

представника позивача Савчука М.В.,

представника відповідача Назаренка Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області

про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

24.03.2020 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним рішення від 10.08.2019 № 73 про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах та зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачці пенсію за віком на пільгових умовах з 15.05.2019.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 15.05.2019 позивачка звернулась до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці, правонаступником якого є відповідач, з заявою про призначення пільгової пенсії по Списку № 2 відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Рішенням за № 3 від 10.08.2019 відповідач надав відмову, посилаючись на відсутність у позивачки необхідного пільгового стажу. Таку відмову позивачка оскаржила до суду. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 13.01.2020 у справі № 120/3848/19-а вищезазначене рішення пенсійного органу було скасовано, а відповідача зобов`язано повторно розглянути заяву позивачки про призначення пільгової пенсії. На виконання судового рішення відповідач прийняв рішення від 21.02.2020 № 200, яким повторно відмовив позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Свою відмову відповідач обґрунтував недостатністю пільгового стажу та ненаданням документів, що підтверджують шкідливий характер роботи.

Позивачка із зазначеним рішенням не погоджується та вказує на те, що наявний у неї спеціальний стаж роботи до 21.08.1992 становить більше 10 років, і цього достатньо для призначення їй пільгової пенсії, навіть без урахування інших періодів роботи після 21.08.1992. Так, позивачка вважає, що відповідач безпідставно не зарахував до пільгового стажу період навчання в професійно-технічному училищі з 01.09.1981 по 30.07.1982, а також роботу маляром 4 розряду в будівельній групі Жмеринського відділення Південно-Західної залізниці в період з 02.09.1986 по 21.08.1992. Відтак позивачка зазначає, що з урахуванням періоду роботи з 03.08.1982 по 09.06.1986 на ВАТ "Вінницький підшипниковий завод", визнаного судом у справі № 120/3848/19-а, наявного у неї трудового стажу до 21.08.1992 достатньо для призначення пільгової пенсії відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Ухвалою суду від 30.03.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам, встановленим статтею 160 КАС України. При цьому позивачці надано строк для усунення виявлених судом недоліків позовної заяви.

29.04.2020 від представника позивачки надійшло клопотання, яким недоліки позовної заяви усунуто. Зокрема, позивачкою уточнено прохальну частину позову та викладено позовні вимоги у наступній редакції:

1) визнати протиправним рішення відповідача № 200 від 21.02.2020 про відмову позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно із ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

2) зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачці пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2 згідно із ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" починаючи з 15.05.2019.

Ухвалою суду від 05.05.2020 відкрито провадження у цій справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

28.05.2020 до суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Відповідач зазначає, що позивачці ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки в неї відсутній необхідний стаж роботи в шкідливих умовах праці по Списку № 2, який дає право на пільгову пенсію. Так, відповідач вказує, що згідно з записами у трудовій книжці в період з 02.09.1986 по 14.12.1998 позивачка працювала маляром Жмеринського відділення Південно-Західної залізниці. Ця посада не віднесена до Списку № 2, тоді як позивачка не надала ані уточнюючої довідки про пільговий характер роботи, ані наказів про проведення атестації робочих місць та її результати, ані будь-яких інших документів, що підтверджують шкідливі умови праці. Водночас відповіді на запити до відповідних підприємств, установ, організацій та їх правонаступників щодо уточнення факту зайнятості позивачки на шкідливих роботах на адресу пенсійного органу не надходили.

Крім того, відповідач звертає увагу на те, що атестат про навчання в професійно-технічному училищі виданий на ім`я ОСОБА_2 . Натомість належних документів щодо зміни прізвища позивачка не надала, а зроблений у трудовій книжці запис про зміну прізвища не може враховуватися з огляду на відсутність підстав для його внесення.

Таким чином, на думку відповідача, спірні періоди з 01.09.1981 по 30.07.1982 та з 02.09.1986 по 21.08.1992 не можуть бути зараховані до спеціального трудового стажу позивачки, у зв`язку з чим прийнято рішення № 200 від 21.02.2020 про відмову в призначенні пільгової пенсії за віком відповідно до ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Ухвалою суду від 04.06.2020 подальший розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання призначено на 01.07.2020. Цією ж ухвалою у відповідача витребувано матеріали пенсійної справи Багрій К.В.

Ухвалою суду від 01.07.2020, постановленою із занесенням до протоколу судового засідання, в судовому засіданні оголошено перерву до 13.07.2020 для витребування додаткових письмових доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, які підтримали свої вимоги та заперечення, оглянувши пенсійну справу ОСОБА_1 та матеріали архівних справ за №№ 120/4700/18-а, 120/3848/19-а, суд встановив, що у зв`язку з досягнення встановленого законом пенсійного віку, 15.05.2019 позивачка звернулась до відповідача з заявою про призначення пільгової пенсії по Списку № 2 на підставі ст. 13 "Про пенсійне забезпечення" (ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

За наслідками розгляду вказаної заяви відповідач прийняв рішення № 73 від 10.08.2019 про відмову позивачці у призначенні пільгової пенсії.

Позивачка не погодилася з вказаним рішенням та оскаржила його до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 13.01.2020 у справі № 120/3848/19-а позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України Вінницької області № 73 від 10.08.2019 про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком відповідно до ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву позивачки від 15.05.2019 та прийняти рішення з урахуванням правових висновків, викладених в судовому рішенні.

Постановляючи вказане рішення, суд встановив, що період роботи позивачки з 03.08.1982 по 09.06.1986 на Вінницькому державному підшипникову заводі підлягає зарахуванню до пільгового стажу по Списку № 2. Відтак суд дійшов висновку, що пенсійний орган не з`ясував усіх істотних обставин та передчасно прийняв рішення про відмову у призначенні позивачці пільгової пенсії.

На виконання судового рішення відповідач повторно розглянув заяву позивачки від 15.05.2019 та прийняв рішення № 200 від 21.02.2020, яким відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Свою відмову відповідач обґрунтував відсутністю у позивачки необхідного трудового стажу роботи по Списку № 2. При цьому відповідач зарахував до пільгового період роботи позивачки на ВАТ "Вінницький підшипниковий завод" з 03.08.1982 по 09.06.1986, як це було встановлено рішенням суду, але відмовився враховувати до спеціального стажу інші періоди, зокрема час навчання позивачки в професійно-технічному училищі з 01.09.1981 по 30.07.1982 та період її роботи маляром 4 розряду в будівельній групі Жмеринського відділення Південно-Західної залізниці з 02.09.1986 по 21.08.1992.

Вважаючи протиправною відмову відповідача у призначенні пільгової пенсії, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Оцінюючи спірні правовідносини та встановлені обставини справи, суд насамперед зазначає, що згідно з ч. 1, 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Заявлені вимоги позивачка обґрунтовує тим, що наявного у неї спеціального стажу роботи до 21.08.1992 є достатньо для призначення пільгової пенсії, навіть без урахування інших періодів роботи після 21.08.1992, коли була запроваджена обов`язкова атестація робочих місць за умовами праці. При цьому позивачка вважає, що до пільгового періоду підлягає зарахуванню час її навчання в ПТУ з 01.09.1981 по 30.07.1982, період роботи маляром на Вінницькому державному підшипникову заводі з 03.08.1982 по 09.06.1986 та період роботи маляром 4 розряду у Жмеринському відділенні Південно-Західної залізниці з 02.09.1986 по 21.08.1992. Тобто, згідно з позицією позивачки, її спеціальний стаж роботи до 21.08.1992 становить більше 10 років, а саме 10 років 8 місяців та 27 днів. Отже, на думку позивачки, вона набула право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зі свого боку відповідач зазначені аргументи заперечує та посилається на те, що періоди з 01.09.1981 по 30.07.1982 та з 02.09.1986 по 21.08.1992 не можуть зараховуватись до пільгового стажу роботи позивачки, оскільки посада маляра 4 розряду не передбачена Списком № 2, тоді як уточнююча довідка відсутня. Крім того, позивачка не надала документи на підтвердження зміни прізвища, що не дає можливості врахувати період навчання в ПТУ згідно з атестатом, виданим на ім`я ОСОБА_2 .

Отже, суд надає оцінку доводам сторін в межах предмету спору та керується при цьому такими мотивами.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами положень статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Частиною першою статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з Європейською соціальною хартією (переглянута) від 03.05.1996, що ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V та набрала чинності для України з 01.02.2007 (далі Хартія), кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон № 1058-ІV) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі Закон № 1788-XII).

Пунктом "б" статті 13 Закону № 1788-XII передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема жінки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 51 рік 6 місяців з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи:

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 листопада 2005 року № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Порядок № 383).

Пунктом 1 цього Порядку визначено, що він регулює застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників (далі Списки) при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до підпунктів "а", "б" статті 13 та статті 100 Закону № 1788-XII.

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку № 383 під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 (приклади у додатках 1, 2).

Зміст наведених норм права свідчить про те, що право на пільгову пенсію мають особи, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списками виробництв, робіт, професій, посад і показників, чинними у період такої роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 КЗпП України, ст. 62 Закону № 1788-XII та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Відповідно до положень пунктів 3, 20 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Тобто надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої, або ж необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 04.03.2020 у справі № 367/945/17 та від 27.04.2020 у справі № 367/4230/17.

Судом встановлено, що згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 позивачка 02.09.1986 прийнята маляром 4 розряду у будівельну групу Жмеринського відділення Південно-Західної залізниці та звільнена з цієї роботи 14.12.1998 через скорочення штату.

Водночас, як вже зазначалося, при вирішенні цієї справи спірним вважається період роботи позивачки на вказаному підприємстві з 02.09.1986 по 21.08.1992.

В цей період були чинними:

1) Список № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільговому розмірі, затверджений постановою Радою міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956 (далі Список № 2 1956 року);

2) Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів СССР № 10 від 26.01.1991 (далі Список № 2 1991 року).

Так, до Розділу XV "Металообробка" Списку № 2 1956 року віднесено "малярів, які працюють з емалевими фарбами, нітрофарбами, нітролаками та свинцевими фарбами".

Крім того, Розділом XXXIII "Загальні професії" Списку № 2 1991 року передбачено "малярів, які зайняті на роботах із застосуванням шкідливих речовин не нижче 3 класу небезпеки".

Саме на цих двох посадах Списку № 2 позивачка акцентує увагу та зазначає, що оскільки у Жмеринському відділенні Південно-Західної залізниці вона працювала маляром 4 розряду, то відповідна робота підлягає зарахуванню до спеціального стажу. При цьому, на думку позивачки, записів у трудовій книжці достатньо, а вимога відповідача щодо надання уточнюючої довідки є безпідставною.

Втім, суд з вказаними доводами погодитись не може та наголошує на тому, що згідно з чинним законодавством та усталеною судовою практикою необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення") є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею, що містяться у Списку № 2 (якщо йдеться про період роботи до 21.08.1992), а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці (якщо йдеться про період роботи після 21.08.1992).

Водночас, як вже зазначалось, трудова книжка хоча й вважається основним документом, що підтверджує стаж роботи, уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників не є обов`язковими лише у тих випадках, якщо відомостей трудової книжки достатньо для підтвердження спеціального трудового стажу в цілях визначення права особи на пільгову пенсію.

Як видно із записів з трудової книжки позивачки, у спірний період з 02.09.1986 по 21.08.1992 позивачка працювала маляром 4 розряду в будівельній групі Жмеринського відділення Південно-Західної залізниці.

Аналіз Списків № 2 1956 та 1991 років вказує на те, що посада маляра включена до списку, що дає право на пільгову пенсію, тільки за умови виконання певних робіт повний робочий день, зокрема: 1) із емалевими фарбами, нітрофарбами, нітролаками та свинцевими фарбами; 2) із застосуванням шкідливих речовин не нижче 3 класу небезпеки.

Разом з тим, у трудовій книжці позивачки жодна з наведених у Списку № 2 посада/робота не вказана, що унеможливлює встановити чи виконувала позивачка роботи із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2.

Водночас наявні в трудовій книжці записи про трудову діяльність не міститься відомостей про характер виконуваної роботи, який міг би бути підтверджений відповідними уточнюючими довідками підприємств чи/або їх правонаступників.

В даному ж випадку, у матеріалах справи відсутні будь-які уточнюючі довідки, які б свідчили про виконання позивачкою повний роботчий день робіт із емалевими фарбами, нітрофарбами, нітролаками та свинцевими фарбами та/або із застосуванням шкідливих речовин не нижче 3 класу небезпеки.

При цьому посилання позивачки на Єдиний тарифно-кваліфікаційний довідник робіт і професій робітників, яким, як зазначає позивачка, визначено, що маляри 3 та 4 розряду повинні готувати суміші з масляних фарб і лаків, нітрофарб, нітролаків та синтетичних емалей, на думку суду, не можуть бути належним доказом на підтвердження характеру виконуваної позивачкою роботи, адже інформація про те, що маляри 3 та 4 розряду повинні мати відповідні вміння готувати суміші фарб ще не свідчить про те, що така робота безумовно виконувалась особою та протягом повного робочого дня.

Крім того, не на користь позиції позивачки свідчить той факт, що стаж її роботи на посаді маляра 4 розряду в РСЦ Вінницького підшипникового заводу з 03.08.1982 по 09.06.1986, тобто на аналогічній посаді, був зарахований позивачці до пільгового саме через наявність довідки ВАТ "Вінницький підшипниковий завод" № 216 від 15.04.2019 про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії, згідно з якою позивачка повний робочий день працювала маляром на виробництві та була зайнята на роботах із застосуванням шкідливих речовин не нижче 3 класу небезпеки.

Отже, незважаючи на те, що позивачка займала одну й ту ж посаду як на Вінницькому підшипниковому заводі, так і у Жмеринському відділенні Південно-Західної залізниці, а саме посаду маляра 4 розряду, в першому випадку для підтвердження спеціального трудового стажу позивачка надала пенсійному органу уточнюючу довідку, тоді як в іншому вважає, що її надання не є обов`язковим. Наведене вказує на суперечливість позиції позивачки у цьому спорі.

Також суд враховує, що згідно із записами в трудовій книжці в період з 20.06.2011 по 21.05.2013 позивачка працювала маляром ТОВ "Компанія-Будінвест" та з 08.06.2016 по 29.08.2016 маляром ТОВ "Консольстрой".

Водночас під час розгляду заяви позивачки про призначення пільгової пенсії вказані товариства повідомили відповідача про те, що посада маляра не входить до Списку № 2 та не відноситься до робіт зі шкідливими умовами праці. Це констатовано рішеннями суду від 28.01.2019 у справі № 120/4700/18-а та від 13.01.2020 у справі № 120/3848/19-а.

На думку суду, зазначений факт додатково підтверджує, що записів у трудовій книжці позивачки про роботу маляром в будівельній групі Жмеринського відділення Південно-Західної залізниці є недостатньо для зарахування відповідного періоду роботи до спеціального трудового стажу і уточнююча довідка в даному випадку є обов`язковою.

При вирішенні справи суд також зважає на те, що питання наявності підстав для зарахування до пільгового стаж роботи позивачки маляром у Жмеринському відділенні Південно-Західної залізниці вже було предметом дослідження в адміністративній справі № 120/4700/18-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії.

Так, приймаючи рішення від 13.01.2020, Вінницький окружний адміністративний суд дійшов висновку, що періоди роботи позивачки з 02.09.1986 по 14.12.1998 в Жмеринському відділені ЮЗЖД, з 08.04.2003 по 29.10.2003 в Жмеринському ГП-ЖКХ, з 02.12.2004 по 26.12.2008 в ТОВ "Вінторгбуд", з 20.06.2011 по 21.05.2013 в ТОВ "Компанія КМТ- Будінвест", з 08.06.2016 по 29.08.2016 в ТОВ "Консольстрой" не дають підстав для зарахування їх до пільгового стажу, оскільки ані до пенсійного органу ані до суду позивачкою не надано уточнюючих довідкок встановленого зразка та доказів проведення атестації робочих місць за умовами праці на вказаних підприємствах. Відтак суд виключив можливість зарахування вказаного періоду роботи позивачки до пільгового стажу.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13.01.2020 у справі № 120/3848/19-а набрало законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

Крім того, в силу приписів ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, рішенням суду, яке набрало законної сили, вже констатовано неможливість зарахування до спеціального трудового стажу позивачки період її роботи з 02.09.1986 по 14.12.1998 на посаді маляра 4 розряду в будівельній групі Жмеринського відділення Південно-Західної залізниці.

При цьому треба врахувати, що суд дійшов до відповідного висновку саме через відсутність необхідних підтверджуючих документів (уточнюючої довідки). А оскільки відтоді обставини справи не змінилися та інших належних доказів здобуто не було, суд погоджується з правомірністю відмови відповідача у зарахуванні позивачці вказаного періоду трудової діяльності до пільгового стажу роботи.

Позивачка також вказує на бездіяльність пенсійного органу щодо витребування необхідних документів у правонаступника Жмеринського відділення Південно-Західної залізниці.

Однак такі доводи під час розгляду справи не підтвердились. З матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 видно, що Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надсилало на адресу Жмеринської дирекції залізничних перевезень Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Українська залізниця" запит від 20.12.2019 № 1547/02-7-20/02-7 з приводу отримання довідки про уточнення особливого характеру роботи позивачки з 02.08.1986 по 14.12.1998. У відповідь на цей запит відповідача лише повідомлено про те, що наказом ОРСаНОД-3 ст. Жмеринка від 01.09.1986 № 36 позивачку з 02.09.1986 зараховано на роботу маляром в будівельну групу, а наказом ЖДТВПРП від 14.12.1998 № 103 звільнено з 14.12.1998 у зв`язку із скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Отже, додатково отримані відповідачем з власної ініціативи документи не підтверджують роботу позивачки з шкідливими умовами праці по Списку № 2 в період з 02.08.1986 по 14.12.1998.

Водночас, як з`ясовано в судовому засіданні, ані позивачка, ані її представник, адвокат Савчук М.В., офіційно не зверталися до правонаступника Жмеринського відділення Південно-Західної залізниці щодо отримання уточнюючої довідки про характер виконуваної позивачкою роботи.

З огляду на викладене суд приходить до переконання про правомірність відмови Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області у зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи позивачки маляром 4 розряду в будівельній групі Жмеринського відділення Південно-Західної залізниці в період з 02.09.1986 по 21.08.1992.

Поряд з цим, суд не може погодитись з висновками відповідача щодо неврахування часу навчання позивачки у професійно-технічному училищі.

Так, згідно з ч. 1 ст. 38 Закону України від 10 лютого 1998 року № 103/98-ВР "Про професійно-технічну освіту" час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, в тому числі в безперервний і стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує 3 місяці.

Тобто, час навчання у професійно-технічному навчальному закладі повинен бути зарахований до трудового стажу, у тому числі й в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, за наявністю двох підстав: 1) у випадку, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу не перевищує 3 місяці; 2) особа зарахована на роботу за набутою професією.

Судом встановлено, що в період з 01.09.1981 по 30.07.1982 позивачка навчалася в ГСПТУ-1, що підтверджується атестатом № 493 від 25.07.1982.

Водночас після закінчення вказаного професійно-технічного навчального закладу позивачка працювала за кваліфікацією та професією на посаді маляра 4 розряду в РСЦ Вінницького підшипникового заводу з 03.08.1982 по 09.06.1986.

Таким чином, ураховуючи, що датою закінчення навчання позивачки є 30 липня 1982 року, до пільгового стажу позивачки підлягає зарахуванню час її навчання в ПТУ з 01.09.1981 по 30.07.1982.

Свою відмову у зарахуванні позивачці цього періоду відповідач обґрунтовує з посиланням на те, що атестат про навчання в ПТУ виданий на ім`я ОСОБА_2 , а не ОСОБА_3 , тоді як позивачка не надала документів щодо зміни свого прізвища.

Проте суд вважає наведені доводи безпідставними та зазначає, що трудова книжка серії НОМЕР_1 спочатку була оформлена на прізвище ОСОБА_2 . Водночас перший запис щодо трудової діяльності стосується часу навчання в ГСПТУ-3 в період з 01.09.1981 по 30.07.1982.

21.06.1986 між позивачкою та гр. ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, що підтверджується наданим суду витягом з Держаного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 03.07.2020 № 2. У зв`язку з цим прізвище позивачки змінено з дівочого ОСОБА_2 на прізвище чоловіка ОСОБА_3 .

Враховуючи наведений факт, на зворотному боці титульної сторінки трудової книжки позивачки працівником кадрової служби за місцем тодішньої роботи внесено запис про зміну прізвища на ОСОБА_3 . При цьому підставою для внесення запису зазначено паспорт VIII- НОМЕР_2 578278 від 15.07.1986 та свідоцтво про шлюб НОМЕР_3 від 21.06.1986. Відповідний запис скріплений підписом уповноваженої посадової особи та печаткою підприємства.

Отже, на переконання суду, вказаного запису достатньо для підтвердження факту зміни прізвища позивачки і відповідач з формальних мотивів відмовився зараховувати час її навчання в професійно-технічному училищі до пільгового стажу.

Окрім того, суд враховує, що згідно з пунктом 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-ІV, який затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1) орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Як видно з матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 , 15.05.2019 позивачка звернулася до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". До заяви позивачка додала ряд документів, в тому числі копію атестату № 493 від 25.07.1982.

Відповідач прийняв вказану заяву та при цьому в розписці-повідомленні не зазначив про необхідність надання позивачкою документів щодо зміни прізвища.

Таким чином, суд доходить висновку, що під час прийняття заяви позивачки про призначення пенсії відповідач визнав достатніми надані документи в частині підтвердження трудового стажу позивачки у зв`язку з навчанням у професійно-технічному училищі.

З огляду на викладене суд вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області безпідставно не зарахувало до пільгового стажу період навчання позивачки в ГСПТУ-1 з 01.09.1981 по 30.07.1982 (11 місяців).

Втім, на думку суду, загалом це не свідчить про неправомірність оскаржуваного рішення відповідача та не дає правових підстав для його скасування.

Так, згідно з пунктом 4.3 Порядку № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Крім того, пунктом 4.7 Порядку № 22-1 визначено, що орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Отже, рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії є одним з рішень, що може прийматися за результатами розгляду заяви особи про призначення пенсії та поданих разом з нею документів.

Як встановлено судом, на виконання рішення суду у справі № 120/3848/19-а відповідач повторно розглянув заяву позивачки від 15.05.2019 про призначення пільгової пенсії за віком та прийняв рішення № 200 від 21.02.2020, яким відмовив у призначенні такої пенсії через відсутність у позивачки необхідного стажу роботи по Списку № 2.

В цілому зазначене рішення суд визнає правомірним, адже наявного у позивачки підтвердженого спеціального трудового стажу дійсно не достатньо для призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Адже, навіть з урахуванням часу навчання позивачки в ПТУ, такий стаж становить 4 роки 9 місяців 7 днів, з яких 11 місяців це період навчання з 01.09.1981 по 30.07.1982 та 3 роки 10 місяців 7 днів період роботи на Вінницькому підшипниковому заводі з 03.08.1982 по 09.06.1986.

Водночас зазначеного стажу недостатньо для призначення позивачці пільгової пенсії за віком відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 200 від 21.02.2020 по суті є правильним і суд не вбачає підстав для визнання його протиправним та скасування.

Відповідно до п. 30 рішення ЄСПЛ у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно з п. 29 рішення ЄСПЛ у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відтак, перевіривши обґрунтованість ключових доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову ОСОБА_1 належить відмовити.

З урахуванням положень ст. 139 КАС України підстав для відшкодування позивачці витрат зі сплати судового збору немає.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п. 9 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року № 540-IX строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Інформація про учасників справи:

1) позивачка: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 );

2) представник позивачки: адвокат Савчук Микола Васильович (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса для листування: АДРЕСА_2 );

3) відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100).

Повне судове рішення складено 14.07.2020.

Суддя Сало Павло Ігорович