Справа № 200/5717/20-а
Суддя: Череповський Є.В.
Дата ухвалення: 2020-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2020 р. Справа№200/5717/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Череповський Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення у формі повідомлення від 16 лютого 2018 року щодо відмови у призначенні допомоги при народженні дитини, зобов`язання призначити і виплачувати допомогу при народженні дитини,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулася до суду з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради (далі - Відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення у формі повідомлення від 16 лютого 2018 року щодо відмови у призначенні допомоги при народженні дитини, зобов`язання призначити і виплачувати допомогу при народженні дитини.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила сина ОСОБА_2 , про що видано свідоцтво про народження. ІНФОРМАЦІЯ_2 Позивач та її син отримали довідки про взяття їх на облік як внутрішньо переміщених осіб.

В лютому 2018 року Позивач звернулася до Відповідача із заявою про призначення допомоги при народженні дитини у відповідності до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», разом із заявою надав усі необхідні документи, однак допомогу призначено не було.

На початку 2020 року Позивач отримала дублікат рішення про відмову в призначенні допомоги. З наданого дубліката рішення дізналася, що їй відмовлено у призначенні допомоги на сина ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю права на призначення та виплату вищевказаної допомоги.

Просить суд:

- визнати рішення управління соціального захисту населення Костянтинівської міської Ради, яке прийнято у формі Повідомлення від 16 лютого 2018 року про відмову у призначенні їй допомоги при народжені дитини відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям с дітьми», незаконним та скасувати його,

- зобов`язати управління соціального захисту населення Костянтинівської міської Ради призначити та виплачувати їй допомогу при народжені дитини відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям с дітьми».

Ухвалою суду від 22 червня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно відзиву на адміністративний позов, наданого Відповідачем до суду, 02 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулася до управління з заявою і документами про призначення допомоги при народженні дитини.

Так, позивачу було направлено повідомлення про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини, так як звернення за її призначенням надійшло пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю.

Згідно з ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 цього Кодексу, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянкою України, згідно ст. 43 КАС України здатна здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Відповідач - Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради, є суб`єктом владних повноважень, на якого чинним законодавством покладені владні управлінські функції стосовно контролю у сфері соціального захисту населення, згідно ст. 43 КАС України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 Позивач народила сина ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим 05.03.2015 року відділу ЗАЦС м. Таганрога Ростовської області.

Позивач та її малолітній син були взяті на облік внутрішньо переміщених осіб, фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 від 28.07.2017 року.

02 лютого 2018 року Позивач звернулася до Відповідача із заявою, в якій просила призначити їй допомогу при народженні дитини ОСОБА_3 .

Згідно рішення від 16.02.2018 року, в призначенні такої допомоги на дитину відмовлено без посилання на норми Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21.11.1992 року № 2811-ХІІ.

Як вбачається з відзиву на адміністративний позов, фактично підставою для відмови в призначенні Позивачу допомоги при народженні дитини стало те, що Позивач пропустила строк звернення за призначенням такої допомоги.

В силу положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи (а тому і органи та посадові особи пенсійного фонду України, як органи виконавчої влади, до яких відноситься і Відповідач) зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частинами 1 та 2 ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» визначено, що громадяни України, в сім`ях, яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 3 вказаного Закону, одним з видів державної допомоги сім`ям з дітьми є, зокрема, допомога при народженні дитини.

Згідно зі ст. 10 вказаного Закону, допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.

Відповідно до ч. 7 ст. 11 вказаного Закону, допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Аналогічні положення містить п. 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751, згідно з яким допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Відмовляючи в призначенні допомоги при народженні дитини, Відповідач виходив з того, що звернення за її призначенням надійшло пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Разом з тим, приймаючи таке рішення відповідачем не враховано наступне.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. І даний адміністративний позов фактично заявлений в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення.

Тобто, в спірних правовідносинах неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

Відповідно до ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, беручи до уваги необхідність захисту прав та інтересів малолітньої дитини, яка є громадянином України, і перед якою держава Україна має певні зобов`язання, враховуючи ту обставину, що Позивач всупереч своїй волі змушена була змінити місце проживання внаслідок проведення антитерористичної операції на території Донецької області (що мало наслідком неможливість своєчасного оформлення відповідних документів та звернення за отриманням допомоги), виходячи з принципу верховенства права та завдань адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про необхідність визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення і зобов`язання Відповідача призначити та виплатити Позивачу допомогу при народженні дитини відповідно до її заяви від 02.02.2018 року.

При вирішенні спору, судом враховані правові висновки, що викладені у рішенні Верховного Суду від 14 лютого 2018 року в справах №591/610/16 (провадження №К/9901/12622/18), № 242/5735/16-а (провадження № К/9901/33839/18), які відповідно до ч.5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Крім того, суд не приймає доводи відповідача про необхідність застосування строків звернення до адміністративного суду, оскільки до суду не надано доказів направлення позивачу спірного рішення.

Отже, позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки ухвалою суду від 22.06.2020 року Позивачу відстрочено сплату судового збору, суд приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача судового збору у розмірі 840,80 грн. на користь Державного бюджету України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 2, 6, 8-9, 19-20, 22, 25-26, 72-78, 90, 139, 205, 241-246, 255, 295-297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради (85113, Донецька обл., м. Костянтинівка, вул. Громова, 14, ) про визнання протиправним та скасування рішення у формі повідомлення від 16 лютого 2018 року щодо відмови у призначенні допомоги при народженні дитини, зобов`язання призначити і виплачувати допомогу при народженні дитини задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради від 16 лютого 2018 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради призначити та здійснити виплату ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за її заявою від 02.02.2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк апеляційного оскарження, передбачений ст. 295 КАС України, продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя Є.В. Череповський