Справа № 360/776/20
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2020-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

02 липня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/776/20

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шембелян В.С.,

за участю секретаря судового засідання - Полякової В.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

24 лютого 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - відповідач, управління), в якому позивач, з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 20.05.2020, просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо припинення з 01 вересня 2019 року виплати ОСОБА_1 пенсії, перерахованої відповідно до постанови КМУ від 21 лютого 2018 року № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким інщим категоріям осіб" за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року;

- стягнути з Головного управління Пенсійною фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 нараховану йому відповідно до постанови КМУ від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року пенсію в розмірі 28179,28 грн.

Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що позивач є пенсіонером та перебував на обліку у відповідача як одержувач пенсії по лінії МВС відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

В листі управління від 07.02.2020 зазначено, що пенсія виплачена позивачу по 31.08.2019 та з 01.09.2019 позивача знято з обліку в управлінні у зв`язку з переїздом на постійне місце проживання в Російську Федерацію. З 01 вересня 2019 року позивачу призначена та виплачується пенсія по лінії МВС Росії.

В абзаці перщому пункту 3 Постанови КМУ від 21 лютого 2018 року № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (далі -Постанова № 103) зазначено про необхідність перерахунку з 1 січня 2016 року пенсії, призначені згідно із Законом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції), відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції".

Припинення управлінням виплати пенсії з 01 вересня 2019 року означає втрату права пенсіонером на щомісячну пенсійну_виплату на майбутнє, починаючи з 01 вересня 2019 року, та не стосується втрати вже набутого особою права на пенсійні виплати за минулий період, до 01 вересня 2019 року. Позивач погодився з розрахунком управління щодо нарахування заборгованості у вигляді різниці між місячним розміром підвищеної пенсії та місячним розміром отриманої пенсії за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року в розмірі 28379,28 грн.

Позивач набув право на пенсію за цей період, перебуваючи на обліку в установі відповідача, ця сума йому нарахована, тому відмову відповідача в її виплаті вважає протиправною.

Ухвалою суду від 27.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін (а.с.17,18).

Ухвалою суду від 26.03.2020 відкладено судове засідання (а.с.51).

Ухвалою суду від 27.04.2020 призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.59,60).

Ухвалою суду від 26.05.2020 відкладено підготовче засідання (а.с.69).

Ухвалою суду від 11.06.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.73).

13.03.2020 від представника відповідача надійшов відзив на позов (а.с.47,48), в якому зазначено, що управління заперечує проти заявлених вимог з таких підстав.

Станом на 01.01.2016 ОСОБА_1 перебував на обліку в управлінні та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 по лінії Міністерства внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 63 Закону № 2262, постанови КМУ «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» № 988 від 11.11.2015, Постанови № 103 управлінням 15.04.2018 було перераховано пенсію позивачу за період з 01.01.2016.

В серпні 2019 року управління отримало лист Головного управління Міністерства внутрішніх справ Російської Федерації по Ростовській області від 27.06.2019 № 35/3-1796, яким повідомлялося, що позивач виїхав на постійне місце проживання до РФ та було витребувано атестат про зняття з обліку. На підставі цього відповідач з 31.08.2019 зняв позивача з обліку та направив атестат про зняття з обліку № 283. Останню виплату пенсії позивач отримав за серпень 2019 року, таким чином, суму заборгованості за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 частково виплачена позивачу і станом на дату розгляду справи складає - 28179,28 грн.

Оскільки позивач не перебуває на обліку в управлінні, проводити будь-які виплати позивачу відповідач не має можливості. Виплата різниці між місячним розміром підвищеної пенсії та місячним розміром отриманої пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 виплачується тільки за умови, якщо пенсіонер отримує пенсію відповідно до Закону України № 2262.

Керуючись викладеним, управління просить суд відмовити позивачу у задоволенні вимог в повному обсязі.

06.04.2020 від позивача до суду надійшли письмові пояснення (а.с.56,57), в яких зазначено, що позивач дійсно виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації, та з 01.09.2019 позивачу призначена та виплачується пенсія по лінії МВД Росії, у зв`язку з цим позивача на законній підставі знято з пенсійного обліку та припинено виплату довічної пенсії за вислугу років відповідно до Закону України № 2262 по лінії МВС України, припинення виплати якої позивач не оскаржує.

Проте, припинення управлінням виплати пенсії з 01.09.2019 означає втрату права пенсіонером на щомісячну пенсійну виплату на майбутнє та не стосується втрати вже набутого особою права на пенсійні виплати за минулий період. Позивач погоджується з розрахунком управління щодо нарахування заборгованості у вигляді різниці між місячним розміром підвищеної пенсії та місячним розміром отриманої пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 в розмірі 28179,28 грн.

Таким чином, на момент припинення виплати пенсії позивач набув право на пенсійну виплату, що нарахована управліннням за минулий період, яка обчислена відповідно до пункту 3 Постанови КМУ № 103. Тобто, ця пенсійна заборгованість визначена Державою в особі Кабінету Міністрів України, яким гарантовано її виплату у певний спосіб, встановлений у пункті 3 Постанови КМУ № 103. При цьому, зі змісту пункту 3 Постанови КМУ № 103 можна дійти до висновку, що виплату пенсійної заборгованості за цим пунктом гарантовано всім без виключення особам, яким була нарахована така заборгованість, а не тільки тим, що не втратили статус пенсіонера України, як це помилково вважає відповідач.

Чинне пенсійне законодавство України не містить порядку погашення заборгованості по пенсійним виплатам особі, якій, саме після утворення такої заборгованості, припинено виплату пенсії з причини її виїзду на постійне місце проживання до Російської Федерації. З цього приводу потрібно врахувати, що у справах щодо порушення права володіння майном, ЄСПЛ зробив висновок, що поняття «майно», як і «власність», має досить широке тлумачення й охоплює цілу низку економічних інтересів (активів) - як матеріальних, так і нематеріальних та включає в себе право на пенсію та соціальні виплати.

Таким чином, нарахована пенсійна заборгованість у розмірі 28179,28 грн є майновим правом позивача, його власністю, захист якої врегульовано загальними засадами цивільного законодавства, зокрема, неприпустимістю позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.

Враховуючи, що на даний час позивач не є пенсіонером України, а також те, що заборгованість за пунктом 3 Постанови КМУ № 103 виплачується управлінням окремою щомісячною сумою як доплата до пенсії, тому належним та найбільш прийнятним способом захисту права позивача на вищезазначену заборгованість буде її стягнення з управління на користь позивача.

10.06.2020 від представника відповідача надійшов відзив на заяву про зміну предмета позову (а.с.77), в якому зазначено, що управління при перерахунку і виплаті пенсії позивачу (під час перебування на обліку) керувалось положеннями постанови №103, яка прийнята на виконання статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Норми Постанови № 103 не містять випадків стягнення з пенсійного органу заборгованості з перерахованої пенсії.

На думку відповідача, зобов`язання відповідача виплатити позивачу заборгованість з пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 є належним способом відновлення порушеного (на думку позивача) права в розумінні міжнародного та національного законодавства, а доводи позивача з цього приводу підлягають спростуванню як такі, що ґрунтуються на припущеннях позивача про майбутнє виконання судового рішення. Вимоги про зобов`язання сплатити конкретну суму заборгованості в повній мірі охоплюється зобов`язанням відповідача виплатити нарахування заборгованості у вигляді різниці між місячним розміром підвищеної пенсії та місячним розміром отриманої пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017.

Керуючись викладеним, управління просить суд відмовити позивачу в задоволенні вимог в повному обсязі.

Суд розглядає справу в порядку загального позовного провадження за відсутності учасників справи, які до судового засідання не прибули, просили суд розглянути справу за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини, що склалися між сторонами.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , є пенсіонером, перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 по лінії Міністерства внутрішніх справ України, що підтверджується: паспортом № НОМЕР_2 (а.с.6), карткою платника податків (а.с.9) та пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 23.12.2011 (а.с.8).

Відповідно до розпорядження про перерахунок пенсії від 15.04.2018 на підставі статті 63 Закону № 2262, Постанови № 988 від 11.11.2015, Постанови № 103 від 21.02.2018 відповідачем пенсію позивачу перераховано з 01.01.2016 (а.с.34).

З розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії від 15.04.2018 вбачається, що сума заборгованості перерахованої пенсії з 01.01.2016 по 31.12.2018 склала 38572,92 грн - станом на дату здійснення перерахунку - 15.04.2018 (а.с.34 з.б.).

З довідок управління від 11.07.2019 № 29 та від 18.02.2020 № 7 вбачається, що за період з 01.01.2018 по 31.08.2019 пенсію позивачу виплачено в повному обсязі, остання виплата пенсії відбулася у серпні 2019 року у розмірі 4127,93 грн (а.с.13, 14).

Протоколом перерахунку підтверджено, що різниця між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого пункту 3 постанови КМУ 103 від 21.02.2018 в сумі залишку 33815,12 грн та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017: в період з 01.01.2019 по 31.12.2019 щомісячно складає - 704,48 грн, в період з 01.01.2020 до повної виплати розрахованої суми - 1408,96 грн (а.с.33).

Отже, з урахуванням частково виплачених сум сума заборгованості перерахованої пенсії з 01.01.2016 по 31.12.2017 зменшилася до 28179,28 грн (33815,12 грн - 704,48 грн х 8 (січень-серпень 2019)).

З даною сумою заборгованості позивач погоджується, про що ним зазначено в позовній заяві та заяві про зміну предмета позову.

Відповідно до атестату № 283 позивача на підставі запиту відділу пенсійного обслуговування центру фінансового забезпечення головного управління Міністерства внутрішніх справ Російської Федерації по Ростовській області від 27.06.2019 № 35/3-1796 знято з обліку у відповідача з 31.08.2019, у зв`язку із виїздом на постійне місце проживання за кордон та припинено позивачу виплату пенсії з 01.09.2019 (а.с. 37, 39).

Суд вирішує справу на підставі таких вимог чинного законодавства.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 25 Конституції Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Питання пенсійного забезпечення військових пенсіонерів регулюється Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992 (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Положеннями статті 63 Закону України № 2262-ХІІ усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

За правилами вказаної норми Закону усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 (далі по тексту - Порядок №45, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1 Порядку № 45 передбачено, що перерахунок раніше призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, або у зв`язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.

На виконання частини 4 статті 63 Закону України № 2262-ХІІ, Кабінетом Міністрів України 21.02.2018 прийнято Постанову № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (далі - Постанова № 103).

Пунктом 3 Постанови № 103 (у редакції чинній на момент проведення перерахунку пенсії позивачу) визначено перерахувати з 1 січня 2016 року пенсії, призначені згідно із Законом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) за прирівняною посадою з розміру грошового забезпечення поліцейського, враховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, відсоткову надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за січень 2016 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (Офіційний вісник України, 2015 р., № 96, ст. 3281). Розмір премії визначається у середніх розмірах, що фактично виплачені за відповідною посадою (посадами) поліцейського за січень 2016 року.

Виплату перерахованих відповідно до абзацу першого цього пункту пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) проводити з 1 січня 2018 року. Сума перерахованих пенсій для виплати за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 р. обчислюється органами Пенсійного фонду України станом на 1 січня 2018 р. та виплачується після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету в такому порядку:

з 1 січня 2019 р. по 31 грудня 2019 р. - щомісяця окремою сумою у розмірі 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 року;

з 1 січня 2020 р. - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 р. та до забезпечення повної виплати розрахованої суми.

Судом встановлено, що на виконання вищезазначених вимог законодавства управлінням здійснено перерахунок пенсії позивачу з 01.01.2016 та сума заборгованості перерахованої, але не виплаченої пенсії позивачу з 01.01.2016 по 31.12.2017 складає 28179,28 грн станом на 01.09.2019, що також визнається сторонами.

Отже, сторонами визнається факт наявності самої заборгованості з виплати перерахованої пенсії в зазначеній сумі, а також факт неможливості продовження щомісячних виплат з вказаної нарахованої заборгованості відповідачем позивачу, оскільки він не перебуває на обліку в установах Пенсійного фонду України, а з 01.09.2019 отримує пенсію в установах Російської федерації.

Суд зазначає, що з аналізу положень Постанови № 103 вбачається, що виплата нарахованої пенсійної заборгованості не залежить від будь-яких чинників, в тому числі від виду пенсії, яку буде отримувати пенсіонер чи від місця його проживання.

З 13.03.1992 діє Угода про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, підписана в тому числі Російською Федерацією та Україною, яка базується на територіальному принципі.

Вказаною Угодою передбачено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Усі витрати, пов`язані із здійсненням пенсійного забезпечення громадян держав-учасниць СНД, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інще не передбачено двосторонніми угодами. Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені законодавством держав - учасниць Угоди. Призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації. При цьому, при переселенні пенсіонера в межах держав - учасниць Угоди виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється, якщо пенсія того ж виду передбачена законодавством держави за новим місцем проживання пенсіонера. Розмір пенсії переглядається відповідно до законодавства держави - учасниці Угоди за новим місцем проживання пенсіонера.

Зі змісту зазначених норм Угоди можна дійти до висновку, що при переселенні пенсіонера в Російську Федерацію виплата пенсії за попереднім місцем проживання в Україні припиняється з моменту призначення пенсії за новим місцем проживання в Російській Федерації, після подання необхідних документів без їх легалізації.

Тобто, до дати призначення пенсії в Російській Федерації держава Україна несе зобов`язаїння по всім пенсійним виплатам належним пенсіонеру до цієї дати, в тому числі за минулий період.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїй практиці визнавав права фізичних осіб на отримання нарахованої та невиплаченої пенсії як майнові права, що підпадають під захиствідповідно до вимог статті 1 Протоколу Першого до Європейської конвенції з прав людини.

Судом встановлено, що пенсію позивачу в Російській Федерації призначено з 01 вересня 2019 року, а тому держава Україна повинна здійснити всі належні позивачу до цієї дати пенсійні виплати, в тому числі за минулий період з 01.01.2016 по 31.12.2017.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права суд зазначає таке.

Частиною першою статті 5 КАС України визначені конкретні способи судового захисту.

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у зв`язку з чим суд враховує ту обставину, що сторонами визнається факт наявності самої заборгованості з виплати перерахованої пенсії в зазначеній сумі, а також факт неможливості продовження щомісячних виплат з вказаної нарахованої заборгованості відповідачем позивачу, оскільки він не перебуває на обліку в установах Пенсійного фонду України, а з 01.09.2019 отримує пенсію в установах Російської федерації.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в даному випадку ефективним способом захисту порушеного права позивача є визнання дій відповідача щодо відмови позивачу у виплаті нарахованої йому відповідно до постанови КМУ від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 пенсії в розмірі 28179,28 грн протиправними та стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої йому відповідно до постанови КМУ від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 пенсії в розмірі 28179,28 грн.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн, що підтверджується квитанцією від 20.02.2020 № 0.0..1 (а.с.5), оскільки позовні вимоги підлягають фактичному задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у сумі 840,80 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 19, 20, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (; місцезнаходження: 93404, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, 9) щодо невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) нарахованої йому відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 пенсії в розмірі 28179,28 грн (двадцять вісім тисяч сто сімдесят дев`ять гривень 28 копійок) протиправними.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 нараховану йому відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 в розмірі 28179,28 грн (двадцять вісім тисяч сто сімдесят дев`ять гривень 28 копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі с сплати судового збору у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 13 липня 2020 року.

Суддя В.С. Шембелян