Справа № 360/2155/20
Суддя: О.В. Захарова
Дата ухвалення: 2020-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

10 липня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2155/20

Луганський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Захарової О.В.,

за участю

секретаря судового засідання Пономарьової О.І.,

та

представників сторін:

від позивача не прибув,

представника відповідача Буніної А.П.,

від третьої особи не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмету позову, на стороні відповідача - Апеляційний суд Луганської області, про визнання незаконною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 01 червня 2020 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі відповідач), в якому з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить:

1) визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Магди С.Г. № 56028560 від 30 квітня 2020 року, якою повернуто стягувачу, ОСОБА_1 , без виконання на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий лист № 812/1536/17, виданий 21 січня 2018 року Луганським окружним адміністративним судом на виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року по справі № 812/1536/17, якою зобов`язано апеляційний суд Луганської області провести з ОСОБА_1 , повний розрахунок при звільненні, нарахувати та виплатити належну компенсацію за невикористані дні відпусток за раніше відпрацьований час у період з 04.06.2011 - 03.06.2012 у кількості 42 календарні дні та з 04.06.2013 - 03.06.2014 у кількості 42 календарні дні, шляхом перерахування належних сум на рахунок у банківській установі згідно з відомостями у бухгалтерії апеляційного суду Луганської області;

2) зобов`язати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України поновити виконавче провадження за виконавчим листом № 812/1536/17, виданим 21 січня 2018 року Луганським окружним адміністративним судом на виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року по справі № 812/1536/17, якою зобов`язано апеляційний суд Луганської області провести з ОСОБА_1 , повний розрахунок при звільненні, нарахувати та виплатити належну ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні відпусток за раніше відпрацьований час у період з 04.06.2011 - 03.06.2012 у кількості 42 календарні дні та з 04.06.2013 - 03.06.2014 у кількості 42 календарні дні, шляхом перерахування належних сум на рахунок у банківській установі згідно з відомостями у бухгалтерії апеляційного суду Луганської області.

В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначено, що постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Магди С.Г. № 56028560 від 30 квітня 2020 року виконавчий лист № 12/1536/17, виданий 21 січня 2018 року Луганським окружним адміністративним судом на виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року по справі № 812/1536/17, якою зобов`язано апеляційний суд Луганської області провести з ОСОБА_1 повний розрахунок при звільненні, нарахувати та виплатити належну ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні відпусток за раніше відпрацьований час у період з 04.06.2011 - 03.06.2012 у кількості 42 календарні дні та з 04.06.2013 - 03.06.2014 у кількості 42 календарні дні, шляхом перерахування належних сум на рахунок у банківській установі згідно з відомостями у бухгалтерії апеляційного суду Луганської області, повернуто стягувачу, тобто ОСОБА_1 без виконання на підставі пункту 9 частини першої статті 37Закону України «Про виконавче провадженні».

Позивач зазначає, що зі змісту зазначеної постанови, державним виконавцем після відкриття виконавчого провадження у повній мірі не прийнято передбачених законом дій для примусового виконання вказаного рішення суду, внаслідок чого на даний час воно залишається невиконаним, що суперечить Конституції України та діючому на її основі законодавству, і взагалі здоровому глузду - за наявності судового рішення, яке набрало чинності, стягувачеві рекомендовано звертатися до суду ще раз з таким же позовом вже до іншої особи.

Позивач вказує, що під час виконавчого провадження, яке тривало більше двох років, тобто понад спливу розумних строків, виконавець фактично не приймав ніяких дійових заходів щодо виконання зазначеної постанови суду, спромігся лише за вказаний період двічі накласти штраф на боржника, з яких один було скасовано судом. Також виконавець належним чином не виявив розмір нарахованої суми компенсації, яка підлягає виплаті, зазначивши у оскаржуваній постанові, що така сума складає всього 24987,06 грн, що не відповідає дійсності, оскільки боржником при розгляді заяви у справі № 812/1536/17 про заміну способу та порядку виконання рішення суду надавалися довідки-розрахунку компенсації за невикористані дні відпустки на момент звільнення 05.04.2017 стягувача, а саме: від 19.04.2018 № 5/592/2018 сума компенсації за період з 04.06.2011 - 03.06.2012 становить 24987,06 грн, та від 19.04.2018 № 5/593/2018 сума компенсації за період з 04.06.2013-03.06.2014 становить 24987,06 грн, що свідчить про те, що виконавець не знає матеріалів виконавчого провадження, або і не витребував від боржника достовірну інформацію з цього приводу. Сам виконавець ніяких заходів для вирішення питання, щодо зміни порядку та способу виконання зазначеною постанови суду та виконавчого листа, для його виконання у порядку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 не приймав, з такою заявою до суду у встановленому порядку не звертався, обмежився тим, що таке звернення мало місце з боку боржника, якому у цьому відмовлено, та боржником повідомлено стягувача про можливість такого звернення з його боку. При цьому не врахував, що у стягувача не було підстав звертатися до суду з аналогічною заявою, оскільки судом вже було прийнято за заявою боржника рішення про відмову у такій заміні.

Позивач також вважає, що виконавець у даному випадку неправильно застосував пункт 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач зазначає, що виконавче провадження відкрито 21 березня 2018 року і до 30 квітня 2020 року виконавцем ніяких реальних дій по виконанню рішення суду не проводилося, крім накладення штрафу на боржника, що само по собі жодним чином не захищає право стягувача на отримання коштів (аналогічна правова позиція викладена в рішеннях Верховного суду України від 24.03.2015 по справі № 21-66а15, від 30.06.2015 по справі № 21-1044а15 та від 30.06.2015 по справі № 21-660а15), також, на думку позивача, виконавцем порушено всі розумні строки для виконання судового рішення.

Таким чином позивач вважає, що виконавцем допущена протиправна бездіяльність при виконанні вказаної постанови суду.

Ухвалою суду від 09.06.2020 позовну заяву залишено без руху із наданням позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви (т.1 арк. спр. 23-29).

Ухвалою суду від 24.06.2020 позовну заяву прийнято до розгляду після усунення її недоліків та відкрито провадження у справі; залучено як третю особу, яка не заявляє вимог щодо предмету позову, на стороні відповідача - Апеляційний суд Луганської області; відмовлено у задоволенні клопотання позивача про залучення старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Магда С.Ю. та голови апеляційного суду Луганської області Гаврилюка В.К. як третіх осіб (т.1 арк. спр. 38-40).

Від відповідача 03.07.2020 за вх. № 26373/2020 надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавчий лист по адміністративній справі № 812/1536/17, виданий 25.01.2018 Луганським окружним адміністративним судом про зобов`язання Апеляційного суду Луганської області провести із ОСОБА_1 повний розрахунок при звільненні, нарахувати та виплатити належну ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні відпусток за раніше відпрацьований час у період з 04.06.2011-03.06.2012 у кількості 42 календарних дні, та з 04.06.2013-03.06.2014 у кількості 42 календарних дні, шляхом перерахування належних сум на рахунок в банківській установі згідно відомостей у бухгалтерії Апеляційного суду Луганської області.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 27.04.2018 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 11.05.2018) задоволено заяву Апеляційного суду Луганської області про зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі № 812/1536/17 за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Луганської області про визнання дій протиправними та дискримінаційними, зобов`язання вчинити певні дії, шляхом стягнення коштів на користь позивача з рахунку ДСА України за бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апарату судів» у порядку, передбаченому статтею 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 25.06.2018 ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 27.04.2018 у справі № 812/1536/17 скасовано, прийнято нову постанову, якою у задоволенні заяви відмовлено.

Відповідач зазначає, що 05.10.2018 державним виконавцем винесено постанову про накладення на боржника штрафу в розмірі 5100,00 грн.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2018 у справі № 812/1536/17 відмовлено в задоволенні заяви Апеляційного суду Луганської області про роз`яснення постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 25.06.2018, прийнятої за результатами розгляду апеляційної скарги Державної судової адміністрації України на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 27.04.2018 про зміну способу та порядку виконання рішення у справі № 812/1536/17.

Листом від 15.11.2018 за № 1/160/18 боржник звернувся до ДСА України із запитом на виділення фінансування нарахованої суми для виплати стягувану.

Листом від 17.12.2018 за № 11-26462/18 ДСА України повідомила апеляційний суд Луганської області про необхідність звернення стягувача або виконавця до суду із заявою щодо встановлення способу та порядку виконання судового рішення шляхом списання нарахованої Апеляційним судом Луганської області суми коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень на користь суддів та працівників апаратів судів», розпорядником якої є ДСА України. В подальшому Апеляційний суд Луганської області звернувся до стягувача із листом про необхідність звернення до суду із заявою про встановлення способу та порядку виконання судового рішення шляхом списання нарахованої Апеляційним судом Луганської області суми коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень на користь суддів та працівників апаратів судів», розпорядником якої є ДСА України для належного виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 у справі № 812/1536/17.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 26.12.2018 ВП № 56028560 за невиконання рішення суду на позивача накладено штраф у розмірі 10200,00 грн та зобов`язано позивача виконати судове рішення протягом десяти робочих днів. Вказана постанова оскаржена боржником до Луганського окружного адміністративного суду. Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 05.03.2019 у справі № 360/557/19 вищевказану постанову визнано протиправною та скасовано. Скасовуючи постанову державного виконавця про накладення штрафу від 26.12.2018 суд виходив з того, що боржником вчинено всі дії, спрямовані на виконання рішення суду, однак в даному випадку має місце виконання рішення суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган, механізм якого визначається Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 03 серпня 2011 року № 845.

Відповідач вказує, що боржник виконав рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 у справі № 812/1536/17 в частині нарахування належної стягувану ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні відпусток в сумі 24987,06 грн. Натомість, виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 у справі № 812/1536/17 в частині виплати нарахованої суми компенсації за невикористані відпустки передбачає списання коштів з державного органу на користь судді. Списання має здійснюватися Державною казначейською службою України за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів». З огляду на вищевказане, на думку суду, виконання рішення суду від 14.12.2017 у справі № 812/1536/17 має здійснюватися в межах визначеного Кабінетом Міністрів України порядку, що, у свою чергу, виключає відповідальність боржника за невиконання даного судового рішення.

Враховуючи висновки суду, при розгляді справи про скасування постанови про накладення штрафу від 26.12.2018, відсутні підстави застосування до боржника штрафних санкцій, оскільки останнім вчинено всі дії, спрямовані на виконання рішення суду, а саме: боржник провів нарахування суми невиплаченої компенсації за невикористані дні відпусток у сумі 24987,06 грн; з метою виплати нарахованої суми боргу, звертався до суду із заявою про зміну способу і порідку виконання рішення суду шляхом стягнення коштів на користь позивача з рахунку ДСА України за бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апарату судів» у порядку, передбаченому статтею 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів; направляв до суду заяви про роз`яснення рішення суду.

Відповідач вважає, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу є правомірною та законною, оскільки винесена з дотриманням приписів законодавства, а отже позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що не підлягають задоволенню (т.1 арк. спр. 92-99).

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Апеляційного суду Луганської області надійшов відзив 06.07.2020 вх.26713 (т.1 арк. спр. 148-149), в якому зазначено, що рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 у справі № 812/1536/17 в частині проведення виплати нарахованої стягувачу ОСОБА_1 суми залишається невиконаним з незалежних від боржника причин. Апеляційним судом Луганської області були проведені усі передбачені чинним законодавством дії з метою виконання рішення суду, а тому постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.04.2020 № 56028560 є законною та обґрунтованою.

Позивач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином (т.1 арк. спр. 167).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Апеляційний суд Луганської області просив розглядати справу без участі повноважного представника (т.1 арк. спр. 169).

Відповідно до частини першої статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (частина друга статті 268 КАС України).

Згідно з частиною третьою статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Оскільки позивач, представник третьої особи про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77 КАС України, суд дійшов наступного.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року у справі № 812/1536/17 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, визнано протиправними дії апеляційного суду Луганської області щодо відмови у проведенні із ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні з посади судді, у нарахуванні та виплаті належної грошової компенсації за невикористані дні відпусток, зобов`язано апеляційний суд Луганської області провести із ОСОБА_1 повний розрахунок при звільненні, нарахувати та виплатити належну ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні відпусток за раніше відпрацьований час у період з 04.06.2011 - 03.06.2012 у кількості 42 календарних дні, та з 04.06.2013 - 03.06.2014 у кількості 42 календарних дні, шляхом перерахування належних сум на рахунок в банківській установі згідно відомостей у бухгалтерії апеляційного суду Луганської області.

21 січня 2018 року стягувачу виданий виконавчий лист по адміністративній справі №812/1536/17 (т.1 арк. спр. 146, зв. бік, 147).

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України Магда С.Г. від 21 березня 2018 року відкрито виконавче провадження № 56028560 з примусового виконання виконавчого листа № 812/1536/17 від 25.01.2018 (т.2 арк. спр. 9-10).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 27.04.2018 (з урахуванням ухвали Луганського окружного адміністративного суду про виправлення описки від 11.05.2018) задоволено заяву боржника апеляційного суду Луганської області про зміну способу і порядку виконання вказаного судового рішення, змінено спосіб і порядок виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 у справі № 812/1536/17 в частині проведення із ОСОБА_1 повного розрахунку при звільнені, нарахувати та виплатити належну ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні відпусток за раніше відпрацьований час у період з 04.06.2011-03.06.2012 у кількості 42 календарних дні, та з 04.06.2013-03.06.2014 у кількості 42 календарних дні шляхом стягнення коштів на користь позивача з рахунку ДСА України за бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішення судів на користь суддів та працівників апаратів судів» у порядку, передбаченому статтею 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (зі змінами), з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів (т.2 арк. спр. 54-59, 65-67).

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 25.06.2018 ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 27.04.2018 у справі № 812/1536/17 про зміну способу та порядку виконання судового рішення скасовано, прийнято нову постанову, якою у задоволенні заяви відмовлено (т.2 арк. спр. 88-92).

05.10.2018 постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України Руденко В.В. за невиконання рішення суду на боржника Апеляційний суд Луганської області накладений штраф у розмірі 5100,00 грн (т.2 арк. спр. 95-96).

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2018 у справі № 812/1536/17 відмовлено в задоволенні заяви боржника апеляційного суду Луганської області про роз`яснення постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 25.06.2018, прийнятої за результатами розгляду апеляційної скарги Державної судової адміністрації України на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 27.04.2018 про зміну способу та порядку виконання рішення у справі № 812/1536/17.

В матеріалах виконавчого провадження наявні довідки-розрахунку нарахованої компенсації за невикористані дні відпустки на момент звільнення стягувача № 5/592/2018 від 19.04.2018 сума компенсації за невикористані дні відпусток за період з 04.06.2011-03.06.2012 становить 24987,06 грн, та № 5/593/2018 від 19.04.2018 за період з 04.06.2013-03.06.2014 становить 24987,06 грн (т.2 арк. спр. 15-18).

Листом від 15.11.2018 за № 1/160/18 боржник звернувся до ДСА України із запитом на виділення фінансування нарахованої суми для виплати для виконання судового рішення (т.2 арк. спр. 161-162).

Листом від 17.12.2018 за № 11-26462/18 ДСА України повідомила боржника апеляційний суд Луганської області про необхідність звернення стягувача або виконавця до суду із заявою про встановлення способу та порядку виконання судового рішення шляхом списання нарахованої Апеляційним судом Луганської області суми коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень на користь суддів та працівників апаратів судів», розпорядником якої є ДСА України (т.2 арк. спр. 168-169).

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 26.12.2018 ВП №56028560 за невиконання рішення суду на боржника накладено штраф у розмірі 10200 грн. та зобов`язано боржника виконати судове рішення протягом десяти робочих днів (т.2 арк. спр. 112-113).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 05.03.2019 у справі № 360/557/19 постанова державного виконавця про накладення штрафу від 26.12.2018 ВП № 56028560 визнана протиправною та скасована (т.2 арк. спр. 155-162).

Листом від 08.01.2019 боржник апеляційний суд Луганської області повідомив стягувача про необхідність звернення до суду із заявою про встановлення способу та порядку виконання судового рішення шляхом списання нарахованої Апеляційним судом Луганської області суми коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень на користь суддів та працівників апаратів судів», розпорядником якої є ДСА України для належного виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 у справі № 812/1536/17. Вимогою від 07 квітня 2020 року виконавець встановив боржнику строк для виконання зазначеного судового рішення до 07 травня 2020 року (т.2 арк. спр. 166-167).

30 квітня 2020 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Магдою С.Г. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу - виконавчого листа № 812/1536/17, виданого Луганським окружним адміністративним судом 25.01.2018, на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (т.2 арк. спр. 307-314).

Вирішуючи справу по суті заявлених вимог, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на території України.

Відповідно до частини першої статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно із статтею 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 3 Закону № 1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина першої статті 5 Закону № 1403-VIII).

Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження зокрема, має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Статтею 37 Закону № 1404-VIII визначені підстави повернення виконавчого документу стягувачу.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

В постанові про повернення виконавчого документу стягувачу від 30 квітня 2020 року ВП №56028560 зазначено, що після відкриття виконавчого провадження державним виконавцем приймалися заходи до виконання боржником зазначеного рішення суду, встановлювався боржнику строк для його виконання, постановою від 05.10.2018 на боржника накладався штраф у сумі 5100,00 грн, встановлювався новий строк для виконання рішення суду, постановою від 25.12.2018 повторно накладався штраф у розмірі 10200,00 грн, який скасовано рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 05.03.2019 з тих підстав, що боржник постанову Луганського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 у справі № 812/1536/17 в частині нарахування суми невиплаченої компенсації за невикористані дня відпусток виконав, нарахував суму компенсації 24987,06 грн, що стосується виконання постанови в частині виплати нарахованої суми компенсації, то таке виконання має здійснюватися в межах визначеного постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011 порядку, який передбачає списання коштів Державною казначейською службою України з державного органу на користь судді за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів». Боржник для виконання рішення суду в частині виплати нарахованої суми: звертався до суду з заявою про заміну способу та порядку виконання судового рішення; звертався з листом до ДСА України про виділення фінансування нарахованої суми для виплати стягувачеві, на що отримав відмову з роз`ясненням, що стягувачеві або державному виконавцю слід звернутися до суду про заміну способу та порядку виконання рішення суду шляхом списання нарахованої апеляційним судом Луганської області суми коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень на користь суддів та працівників апаратів судів», розпорядником якої є ДСА України; направляв таку пропозицію стягувачеві. Таким чином, невиконання боржником рішення суду в частині виплати нарахованої суми має місце не з вини боржника, тому є підстави для повернення виконавчого листа стягувачеві на підставі пункту 9 частини 1 статті 37 Закону Україні «Про виконавче провадження».

При цьому, як вбачається з оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа стягувачу державний виконавець зазначив, що стягувачу необхідно звернутись до суду із позовом про стягнення нарахованих коштів з Державної судової адміністрації України за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів» та, в подальшому, звернутись з виконанням рішення суду про стягнення зазначених коштів до Державної казначейської служби України, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845.

Суд зазначає, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 27.02.2020 ВП №61099146, в якій описуються заходи з виконання судового рішення, фактично не містить жодного зазначення яка саме підстава застосовується державним виконавцем, з якою пункт 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» пов`язує можливість повернення виконавчого документу стягувачу.

Щодо повернення виконавчого документу відповідачем на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» суд зазначає наступне.

Особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи, статус якої має боржник, встановлено статтею 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 5 червня 2012 року № 4901-VI (далі - Закон № 4901-VI).

Відповідно до частини першою статті 4 Закону № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (частина друга статті 4 Закону № 4901-VI).

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 4901-VI протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Аналіз статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» в контексті визначеної в преамбулі мети його прийняття, дає підстави для висновку, що невиконання в межах процедури примусового виконання згідно Закону України «Про виконавче провадження» рішення суду, зумовлює його виконання за рахунок коштів, передбачених відповідною бюджетною програмою, у випадках встановлення державним виконавцем підстав для повернення виконавчого документа стягувачу на підставі підпункту 2-4, 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на викладене, суд погоджується з доводами позивача, що державний виконавець, отримавши від боржника відомості про нарахування належної суми компенсації, та визнавши, що мають місце обставини передбачені пунктом 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», повинен прийняти заходи до виконання судового рішення у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», що ним не виконано.

Отже, суд дійшов висновку, шо відповідачем прийнято оскаржувану постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктом 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» неправомірно, без дотримання положень статті 4 Закону № 4901-VI.

З матеріалів справи також вбачається, що вимогою від 07.04.2020 державний виконавець просив боржника и стягувача надати інформацію щодо виконання рішення суду у строк до 7 травня 2020 року (т.1 арк. спр. 12). Разом з тим, до спливу вказаного строку, державним виконавцем 30 квітня 2020 року було винесено оскаржувану постанову про повернення виконавчого листа без виконання стягувачу, що свідчить про передчасність її прийняття.

Відповідно до частин першої та другої статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до частини першої статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.

Міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Отже, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства України відповідно до положень статті 9 Конституції України.

За змістом статті 32 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція) людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Предметом регулювання Конвенції є захист основних прав і свобод особи, що передбачає пряму дію норм Конвенції.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пунктах 46, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 у справі «Юрій ОСОБА_2 проти України» (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Варто також зауважити, що у справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання.

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів № 13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень» КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх «ex-officio». Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, складовою права на справедливий суд.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

З огляду на зазначене, посилання відповідача в постанові про повернення виконавчого документу на необхідність звернення стягувача з новим позовом про стягнення нарахованих коштів з Державної судової адміністрації України за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів» та, в подальшому, звернутись з виконанням рішення суду про стягнення зазначених коштів до Державної казначейської служби України, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, судом визнаються необґрунтованими.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частини друга статті 77 КАС України).

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи позивача не надав і не довів наявності підстав для винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.04.2020 ВП № 56028560.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача поновити виконавче провадження за виконавчим листом № 812/1536/17, виданим 21 січня 2018 року Луганським окружним адміністративним судом, суд зазначає таке.

У відповідності до частини першої статті 41 Закону № 1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Таким чином, оскільки обов`язок державного виконавця щодо відновлення виконавчого провадження прямо передбачений законом, то позовна вимога позивача про поновлення виконавчого провадження за виконавчим листом № 812/1536/17, виданим 21 січня 2018 року Луганським окружним адміністративним судом, додаткового зобов`язання судовим рішенням не потребує та відповідно до задоволенню не належить.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання до суду даного позову сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн як за одну вимогу немайнового характеру, що підтверджено квитанцією про сплату від 27.05.2020 № ПН1229080 (т.1 арк. спр. 11).

Відповідно, у даному випадку задоволення хоча б однієї вимоги немайнового характеру має наслідком стягнення судового збору у розмірі 840,80 грн на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Таким чином, суд вважає за необхідне присудити на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України, оскільки відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є структурним підрозділом Міністерства юстиції України без статусу юридичної особи.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 19, 20, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (зареєстроване місце мешкання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Городецького, буд. 13), третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмету позову, на стороні відповідача - Апеляційний суд Луганської області (місцезнаходження: 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, бульвар Дружби Народів, буд. 16, ), про визнання незаконною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Магди С.Г. № 56028560 від 30 квітня 2020 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

У задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України поновити виконавче провадження за виконавчим листом Луганського окружного адміністративного суду № 812/1536/17 від 21 січня 2018 року щодо зобов`язання Апеляційного суду Луганської області провести з ОСОБА_1 , повний розрахунок при звільненні, нарахувати та виплатити належну ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні відпусток за раніше відпрацьований час у період з 04.06.2011 - 03.06.2012 у кількості 42 календарні дні та з 04.06.2013 - 03.06.2014 у кількості 42 календарні дні, шляхом перерахування належних сум на рахунок у банківській установі згідно з відомостями у бухгалтерії апеляційного суду Луганської області відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (ідентифікаційний код юридичної особи 00015622, місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. архітектора Городецького, буд. 13) на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,40 грн (вісімсот сорок гривень 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В. Захарова