Справа № 480/3128/20
Суддя: А.Б. Діска
Дата ухвалення: 2020-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 липня 2020 р. Справа № 480/3128/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - А.Б. Діски, розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про визнання протиправною та скасування постанови,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) (далі по тексту відповідач 1), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Діхтяренка В.О. від 22.04.2020 про закінчення виконавчого провадження ВП № 61282112.
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що постанова про закінчення виконавчого провадження прийнята протиправно, оскільки винесена державним виконавцем без учинення всіх належних дій щодо виконання судового рішення.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 22.05.2020 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
Після усунення позивачем недоліків, ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 26.06.20 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін з урахуванням особливостей розгляду категорії справ, передбачених ст. ст. 268, 269, 287 Кодексу адміністративного судочинства України. Цією ж ухвалою призначено справу до судового розгляду на 07.07.2020, встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, зобов`язано відповідача надати суду завірені належним чином копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 61282112.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 07.07.2020 залучено до участі у справі в якості другого відповідача Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) (далі по тексту відповідач 2) та відкладено розгляд справи на 09.07.2020.
Представником відповідачів надано суду відзив, в якому проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі у зв`язку з його необгрунтованістю, зокрема зазначивши, що державним виконавцем вживались всі необхідні заходи з примусового виконання судового рішення зобов`язального характеру, визначені статтями 18, 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII) (а.с. 54-60).
Сторони в судове засідання не з`явилися та подали заяви про розгляд справи без їх участі (а.с. 60, 110).
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, повно та об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
Згідно інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.07.2019 по справі № 1840/2905/18 зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Сумській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 призначеної пенсії з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, з моменту призначення пенсії (01.09.2017).
На виконання вказаної постанови, яка набрала законної сили 18.07.2019 року, Сумським окружним адміністративним судом 28.08.2019 видано виконавчий лист (а.с. 101).
17.02.2020 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) (далі по тексту державним виконавцем), винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61282112 з вимогою виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та направлено її до Головного управління Пенсійного Фонду України в Сумській області (а.с. 65, 66).
У зв`язку з невиконанням рішення суду в частині проведення відповідних виплат, державним виконавцем 30.03.2020 винесено постанову про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області штрафу у розмірі 5 100,00 грн., зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення. (а.с.78).
На підтвердження вказаних обставин Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області надано відповідні перерахунки пенсії та розрахунок на доплату пенсії (а.с. 81-90).
У зв`язку з повторним невиконанням Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області рішення суду, 22.04.2020 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 10 200,00 грн., зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення (а.с. 91).
Крім того, державним виконавцем, в той же день 22.04.2020, на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с. 99).
Також головним державним виконавцем до Сумського відділу поліції Головного управління Наіональної поліції України в Сумській області направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ст. 382 Кримінального кодексу України відносно посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (а.с. 93-96).
Вважаючи постанову про закінчення виконавчого провадження від 22.04.2020 протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 1 Закон №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконавче провадження здійснюється, зокрема, з дотриманням засад верховенства права та обов`язковості виконання рішень (стаття 2 Закону №1404-VIII).
На виконання вимог ч. 1 ст. 18 Закон №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 63 Закон №1404-VII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Крім того, згідно ст. 75 Закону №1404-VII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Пунктом 11 ч. 1 ст. 39 Закон №1404-VII визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.
Суд зазначає, що оскаржена постанова винесена на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VII, відповідно до якого виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 63 цього Закону. Остання ж передбачає саме неможливість виконання рішення без участі боржника.
Вирішуючи питання щодо правомірності спірної постанови державного виконавця, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Ч. 2, 4 ст. 372 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" №3477-IV від 23.02.2006 закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
П. 1 ст. 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у рішенні "Юрій Миколайович Іванов проти України" наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.
Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.
ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.
Також ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу № 1 Конвенції (справи "Войтенко проти України", "Горнсбі проти Греції").
Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс ("Піалопулос та інші проти Греції", "Юрій Миколайович Іванов проти України", "Горнсбі проти Греції").
У справах "Шмалько проти України", "Іммобільяре Саффі проти Італії" ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (Рішення у справа "Сук проти України" та інші).
Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів № 13 (2010) "Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень" КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх "ex-officio". Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.
Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, складовою права на справедливий суд.
Суд зазначає, що при винесенні 22.04.2020 постанови про накладення повторно на Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області штрафу за невиконання рішення суду, державний виконавець надав боржнику строк 10 робочих днів для його виконання. Проте, не перевіривши виконання рішення, відповідач того ж дня виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.
На думку суду, у державного виконавця були відсутні правові підстави виносити оспорювану постанову про закінчення виконавчого провадження від 22.04.2020, оскільки в матеріалах виконавчого провадження № 61282112 відсутні докази виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області рішення суду від 18.07.2019 року по справі № 1840/2905/18.
Відтак, постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 22.04.2020 року винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.
Накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.
Вказаний висновок суду щодо відсутності у державного виконавця правових підстав для закінчення виконавчого провадження, оскільки рішення суду залишається невиконане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, вказаною у постановах від 04.09.2019 року по справі № 286/1810/17, від 27.03.2019 року у справі № 750/9782/16-а, від 07.08.2019 року у справі № 378/1033/17.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Діхтяренка В.О. від 22.04.2020 про закінчення виконавчого провадження ВП № 61282112 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 90, 241- 246, 250, 255, 287 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Діхтяренка В.О. від 22.04.2020 про закінчення виконавчого провадження ВП № 61282112.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його підписання.

Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 3 розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляійного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя А.Б. Діска