Справа № 200/5901/20-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2020-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2020 р. Справа№200/5901/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 )

до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименко Романа Васильовича (02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, 6/31)

про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 17 квітня 2020 року ВП № 61866464

ВСТАНОВИВ:

23 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименко Романа Васильовича про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 17 квітня 2020 року ВП № 61866464 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного НОКО Колейчика Володимира Вікторовича від 10 березня 2020 року № 3061.

Ухвалою від 23 червня 2020 року провадження по справі № 200/5901/20-а було відкрито та судове засідання призначене на 2 липня 2020 року.

Ухвалою від 23 червня 2020 року суд, задовольнив клопотання позивача про забезпечення позову, зупинив стягнення, що здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименком Романом Васильовичем у виконавчому провадженні ВП № 61866464 з примусового виконання виконавчого напису № 3061 від 10 березня 2020 року приватного нотаріуса Колейчика Володимира Вікторовича про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті фінанс» заборгованості в розмірі 38617 грн. 46 коп. до набрання законної сили рішенням суду у справі № 200/5901/20-а.

Ухвалою від 2 липня 2020 року суд здійснив відкладення судового засідання в адміністративній справі № 200/5901/20-а за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименко Романа Васильовича (02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, 6/31) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 17 квітня 2020 року ВП № 61866464 до 13 липня 2020 року, продовжити строк розгляду справи № 200/5901/20-а на час дії карантину, встановив відповідачу строк до 10 липня 2020 року для подання відзиву на позовну заяву та заяву позивача про стягнення судових витрат та правову допомогу з урахуванням внесених до КАС України змін згідно з Законом України від 29 березня 2020 року № 3275 про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019). Даний строк продовжується на строк дії такого карантину. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 162 КАС України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Сторони про відкриття провадження у справі та про дату судового засідання були повідомлені судом належним чином, а саме позивача було проінформовано за допомогою телефонограми, відповідача та третю особу по справі засобами електронної пошти, про що свідчать відповідні роздруківки, наявні в матеріалах справи. Згідно з нормами пункту 1 частини 1 статті 127 КАС України часом вручення повістки вважається день отримання судом повідомлення про доставляння судової повістки на офіційну електронну адресу особи.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що дії відповідача щодо відкриття виконавчого провадження № 61866464 та прийняття постанови про звернення стягнення на грошові кошти позивача є неправомірними, оскільки адреса вказана у виконавчому написі, а саме м. Київ, вул. Пост-Волинська, 2/103 є неправдивою. Таким чином, відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем, виконавчий округ якого є м. Київ відносно позивача, який мешкає на території Донецької області є протиправним.

Відповідач до суду надав відзив на позовну заяву, де зазначає, що у виконавчому написі № 3061 від 10 березня 2020 року виданого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. вказано місце проживання боржника - ОСОБА_2 : АДРЕСА_3 . Тобто, виконавчим документом встановлено, що фактичне місце проживання боржника - ОСОБА_1 , знаходиться в межах виконавчого округу м. Києва. Більш того, в заяві про примусове виконання рішення стягувачем також зазначено інформація, що адреса мешкання ОСОБА_2 , є АДРЕСА_3 .

Відповідно до частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів. Сторони у судове засідання не з`явились, жодних клопотань, тощо до суду не надали. З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку щодо розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 4 статті 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

17 квітня 2020 року Приватним виконавцем виконавчого округу м. Київ Клименко Романом Васильовичем на підставі заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» про примусове виконання рішення, була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 61866464 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 10 березня 2020 року № 3061, виданого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчук В.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованості в розмірі 38617 грн. 46 коп.

17 квітня 2020 Приватним виконавцем виконавчого округу м. Київ Клименко Романом Васильовичем була винесена постанова про арешт коштів боржника по ВП № 61866464.

Судом встановлено, що підставою для відкриття виконавчого провадження була заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», в якій було зазначено місцезнаходження боржника за адресою: 03061, Київська область, м. Київ, вул. Пост-Волинська, 2/103.

Надаючи правову оцінку даним правовідносинам суд виходив з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон №1404) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною 1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Суд зазначає, що оскільки спірні правовідносини склались з приводу виконання виконавчого напису нотаріуса, відтак при вирішенні спору слід виходити з положень Закону України "Про виконавче провадження", згідно із статтею 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону № 1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 3 статті 26 Закону № 1404 визначено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону № 1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02.06.2016 №1403-VII (далі - Закон № 1403) про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України. У повідомленні про початок діяльності обов`язково зазначаються, зокрема, виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 23 Закону № 1403 у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

За змістом постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 61866464 від 17 квітня 2020 року, вказана постанова прийнята приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. Відтак, виконавчим округом приватного виконавця Клименко Р.В. є місто Київ.

Водночас відповідно до частини 1 статті 25 Закону № 1403 виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Згідно з частиною 2 статті 25 Закону №1403 приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

В силу вимог частини 2 статті 24 Закону № 1404 приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що Закон України "Про виконавче провадження" визначає вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження.

При цьому, згідно з частиною 3 статті 25 Закону № 1403 право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Відповідно до частини 6 статті 25 Закону № 1403 та абзацу 2 частини 2 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження"Визначення місця вчинення приватним виконавцем виконавчих дій у вже відкритому виконавчому провадженні здійснюється відповідно до загальних норм, якими визначаються вимоги щодо місця вчинення відповідної виконавчої дії - без обмеження дій приватного виконавця виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Отже, як вбачається зі змісту наведеної вище частини 2 статті 24 Закону № 1404, якщо місце проживання, перебування боржника-фізичної особи та місцезнаходження боржника-юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та, відповідно, на яку розповсюджуються компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

Суд зазначає, що в матеріалах справи міститься довідка про реєстрацію місця проживання особи від 17 червня 2020 року № 843, з якої вбачається, що адресою місця реєстрації позивача є Донецька область, м. Краматорськ, вул. Паркова, 65/16.

Суд зазначає, що підставою відкриття виконавчого провадження у м. Києві, відповідач визначає адресу мешкання в м. Києві.

Судом також встановлено, що виконавчий напис, на підставі якого було відкрите виконавче провадження, було прийнято на підставі кредитного договору від 27 серпня 2013 року № 04339/007XSGF, який позивач уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс». Так, за даним договором адресою реєстрації позивача є: 84301, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Паркова, 65/16, адресою для листування зазначено: 84313, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Паркова, 17/47. Проте, у виконавчому написі від 9 березня 2020 року, на підставі якого було відкрито виконавче провадження відносно позивача, вже зазначена адреса проживання позивача: 036061, м. Київ, вул. Пост-Волинська, 2/103.

Суд зазначає, що відповідач, в рамках виконавчого провадження № 61866464, повинен був пересвідчитись у фактичному місці перебуванні боржника, оскільки це несе відповідні законодавчі наслідки для усіх сторін виконавчого провадження. Крім того, в матеріалах справи є докази листування позивача з відповідачем щодо виконавчого провадження, де позивач адресою для листування з ним зазначає Донецьку область, м. Краматорськ, що не відноситься до округу здійснення повноважень відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що приватним виконавцем з перевищенням наданих їй законом повноважень прийнято до виконання виконавчий напис № 3061, виданий 10 березня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимира Вікторовича про стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованість в розмірі 38617 грн. 46 грн., та відкрито виконавче провадження, адже жодна з підстав, визначених законом для відкриття виконавчого провадження на території міста Києва, була відсутня.

Наслідком протиправного відкриття виконавчого провадження, є протиправність всіх вчинених приватним виконавцем виконавчих дій.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до вимог статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Крім цього, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, заява № 4909/04, рішення від 10 лютого 2010 року, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Відповідно до вимог частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивачем був сплачений судовий збір за подання позову у сумі 840 грн. 80 коп. відповідно до квитанції від 19 червня 2020 року № 35419 та за подання заяви про забезпечення позову у сумі 630 грн. 60 коп. відповідно до квитанції від 19 червня 2020 року № 35431, який повертається позивачу за рахунок відповідача.

Крім того, позивачем до суду була надана заява про стягнення судових витрат, а саме просив стягнути з відповідача витрати, понесені на сплату судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. та 630 грн. 60 коп., а також витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

В обгрунтування зави позивач зазначив, що для того, щоб звернутися до суду, йому довелося сплатити судовий збір за подання позову в розмірі 840 грн. 80 коп., забезпечення позову в розмірі 630 грн. 60 коп., правову допомогу в розмірі 5000 грн. Між позивачем та адвокатом Снєжко А.Г. 6 травня 2020 року був укладений договір на надання правової допомоги. Була встановлена фіксована ціна договору - 5000 грн. Відповідно до правових висновків Верховного Суду у справі № 922/1163/18 від 6 березня 2019 року за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України. Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару. Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту. Отже, договором визначений фіксований розмір гонорару. Зазначає, що представником складалися листи та запити до приватного виконавця, велися з відповідачем перемовини, збиралися необхідні докази, надавалися консультації, складалася позовна заява, заява про забезпечення позову, сплачувався судовий збір, позовну заяву представник особисто з м. Краматорська відвозила до м. Слов`янська, складаються інші процесуальні документи, необхідні для судового провадження та отримання рішення суду, адвокат відповідає за отримання поштових листів на ім`я позивача та відправлення від імені позивача процесуальних документів.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначив, що у справі відсутні документи, що свідчать про опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат. Тобто, до адміністративного позову не додається жодного доказу щодо витрат в розмірі 5000 грн. Відтак, відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, позивачем не додається жодних належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів у відповідності до статей 73-76 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд зазначає, судовим рішенням вже вирішено питання щодо розподілу судових витрат саме за пред`явлення позову та заяви про забезпечення позову, отже суд вирішує питання щодо повернення позивачу витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

Відповідно до частин 1-4 статті 134 вказаного Кодексу витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 у справі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Європейський суд із прав людини у справі "East/West Alliance Limited" проти України", оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до договору від 6 травня 2020 року про надання правової допомоги, укладеного між позивачем та адвокатом Снежко А.Г ОСОБА_3 , гонорар адвоката складає 5000 грн. Оплата адвокатських послуг підтверджується відповідною квитанцією до прибуткового касового ордера № 01/07 від 1 липня 2020 року в сумі 5000 грн.

Суд зазначає, що не вправі надавати оцінку умовам договору (зокрема вартості наданих адвокатом послуг), що погоджені сторонами договору. Оскільки, позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджено належними та допустимими доказами, такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим, тому на них поширюється правило щодо розподілу судових витрат. Суд також зазначає, що доводи відповідача могли потягнути за собою зменшення розміру стягнутих витрат на правничу допомогу, а не відмову у їх стягненні в цілому, однак відповідач таке клопотання суду не заявляв в порядку частин 5-7 статті 134 КАС України, а суду відсутні підстави для самостійного зменшення розміру витрат.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку щодо задоволення клопотання позивача та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн. Отже, загальна сума судових витрат, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 6471 грн. 40 коп.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 134, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 287, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименко Романа Васильовича (02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, 6/31) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 17 квітня 2020 року ВП № 61866464 задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименко Романа Васильовича про відкриття виконавчого провадження від 17 квітня 2020 року ВП № 61866464 з примусового виконання виконавчого напису № 3061, виданого 10 березня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованість в розмірі 38617 грн. 46 грн.

Стягнути з Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименко Романа Васильовича (02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, 6/31) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) судові витрати у загальному розмірі 6471 грн. 40 коп.

Рішення ухвалене у нарадчій кімнаті 13 липня 2020 року. Повне судове рішення складено 13 липня 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, з урахуванням внесених до КАС України змін згідно з Законом України від 29 березня 2020 року № 3275 про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019). Даний строк продовжується на строк дії такого карантину. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Смагар