Справа № 695/3894/19
Суддя: Середа Л. В.
Дата ухвалення: 2020-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/3894/19

номер провадження 2-а/695/30/20

07 липня 2020 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Середи Л.В.;

за участю:

секретаря Оніщенко Н.В.

представника позивача, адвоката Пилипенка Р.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (в спрощеному порядку) в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції капітана поліції Ротарова Миколи Анатолійовича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та визнання незаконними дій щодо зупинки транспортного засобу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Пилипенка Р.Б. звернувся до суду з позовом до поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції капітана поліції Ротарова Миколи Анатолійовича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та визнання незаконними дій щодо зупинки транспортного засобу.

Позивач просить суд скасувати як протиправну постанову відповідача про накладення на водія ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425.0 грн. за порушення п.2.4 а) Правил дорожнього руху, яка винесена відповідачем 23.11.2019 року, серії ЕАК №1784312. Окрім того просить суд визнати неправомірними дії капітана поліції управління патрульної поліції в Кіровоградській області Ротарова М.А. щодо зупинки 23.11.2019 р. автомобіля «Шевроле Авео» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та складання відносно ОСОБА_1 постанови серія ЕАК №1784312 від 23.11.2019 р. у справі про адміністративне правопорушення, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.126 КУпАП.

Свої вимоги, позивач обґрунтовує тим, що 23.11.2019 року відповідачем була винесена вказана вище постанова, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Позивач вважає вказану постанову необгрунтованою та протиправною у зв`язку із наступним:

- відповідач по справі 23.11.2019 року зупинивши автомобіль під керуванням позивача не зумів пояснити причини зупинки транспортного засобу та не навів конкретні порушення законодавства зі сторони водія, які могли б слугувати причиною для зупинки;

- відповідач за умови безпідставної зупинки транспортного засобу не мав права вимагати від позивача пред`являти документи на транспортний засіб та посвідчення водія, оскільки такі дії не передбачені чинним законодавством;

- підстава для зупинки транспортного засобу на яку вказує відповідач про проїзд транспортного засобу під керування позивача на заборонений червоний сигнал світлофора не відповідає дійсності, оскільки не підтверджено жодними засобами фото-, відео фіксації, а також показами свідків зі сторони патрульної поліції. В дійсності позивач правила дорожнього руху, в тому числі в частині проїзду на заборонений червоний сигнал світлофору не порушував;

- у спірній постанові від 23.11.2019 року невірно кваліфіковані дії водія ОСОБА_1 та невірно вказані порушення Правил дорожнього руху, які начебто порушив позивач;

- відповідач при винесенні оспорюваної постанови не надав позивачу можливості викласти письмові пояснення (в доповнення до адміністративних матеріалів), не роз`яснив позивачу права, які передбачені статтею 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, а також безпідставно відмовив (в усній формі) у задоволенні клопотання водія про залучення адвоката в якості захисника.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду із даним позовом.

Розгляд даної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на підставі ухвали суду від 02.01.2020 року.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву відповідно до якого проти задоволення позову заперечував, вважав доводи позовної заяви надуманими та необґрунтованими із наступних підстав:

- 23.11.2019 року о 23 год. 14 хв. при здійсненні патрулювання було зафіксовано факт адміністративного правопорушення, а саме ОСОБА_1 в м. Кропивницький по вул. Кропивницького 125, керуючи транспортним засобом Chevrolet Aveo, номерний знак НОМЕР_1 , здійснив проїзд регульованого перехрестя на забороняючий рух червоний сигнал світлофору, що становить, на думку відповідача, склад правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП у зв`язку з чим був зупинений на законну вимогу працівників поліції згідно ч. 3 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» для встановлення усіх дійсних обставин справи. Після зупинки транспортного засобу, під час здійснення перевірки документів відповідно до п. 2.4 ПДР України, водій відмовився надати для перевірки документи визначені у п. 2.1 «а, б, ґ» , а саме посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс обов`язкового страхування власників наземних ТЗ, чим порушив п. 2.4 «а» ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.126 КУпАП. Отже, на думку відповідача, працівником поліції правомірно здійснено зупинку автомобіля позивача, оскільки на це були обґрунтовані підстави;

- той факт, що позивач не погоджується з поставленим йому в провину порушенням ПДР не звільняє його від обов`язку виконати вимоги посадової особи поліції щодо перевірки документів;

- порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення відбувався в суворій відповідності до норм чинного законодавства. Позивачу було повідомлено про початок розгляду щодо нього справи про адміністративне правопорушення, повідомлено суть скоєного ним правопорушення та було роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України та положення ст.. 268 КУпАП, окрім того порушення прав встановлених ст. 268 КУпАП не спростовує самого факту правопорушення, а відтак не є підставою для скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за скоєне позивачем правопорушення;

- обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач не зробив жодних посилань, та не надав жодних доказів на підставу своїх заперечень щодо відсутності в його діях порушень Правил дорожнього руху України з чого можна було б зробити висновок про те, що дії відповідача як інспектора поліції в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.126 КУпАП є неправомірними, а постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, було складено з порушеннями норм чинного законодавства України.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Пилипенко Р.Б. позовні вимоги підтримав повністю та наполягав на їх задоволенні надавши суду пояснення аналогічні поясненням, які містяться в матеріалах справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи, а також суть позовних вимог був повідомлений належним чином про що свідчить наявність відзиву відповідача на позовну заяву, а також клопотань про розгляд справи в режимі відеоконференції.

За таких обставин, враховуючи наявність відзиву відповідача на позовну заяву, у якому останній виклав усі свої доводи та заперечення щодо обставин справи, відсутність відомостей про причини неявки відповідача, суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності останнього.

Дослідивши матеріали справи та докази, якими сторони обгрнутовують свої вимоги, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що поліцейським взводу №2 роти №1 батальйону управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції, капітаном поліції Ротаровим М.А. 23.11.2019 року винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №1784312, відповідно до якої позивач по справі ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він керуючи транспортним засобом Chevrolet Aveo, номерний знак НОМЕР_1 , проїхав перехрестя вулиць Кропивницького-Покровська на заборонений сигнал світлофор, а саме червоний, при цьому не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію на транспортний засіб, поліс обов`язкового страхування цивільної відповідальності на транспортний засіб, чим порушив п. 2.4 а ПДР, керування транспортним засобом, не пред`явлення для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційних документів на транспортний засіб, а у випадках передбачених законом ліцензійної картки на транспортний засіб , а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП за що накладено на позивача штраф у розмірі 425 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з даним адміністративним позовом.

З огляду на викладене, між сторонами склалися правовідносини з приводу оскарження постанови суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП визначена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Заперечуючи свою вину у вчиненні вказаного правопорушення позивач наполягав на тому, що законних підстав для зупинки транспортного засобу у відповідача не було, а тому і вимоги про пред`явлення зазначених у постанові документів є протиправними та, як наслідок, є неправомірними і дії відповідача щодо складення оспорюваної постанови.

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, що також визначено п. 1.3 вказаних Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі по тексту - ПДР України).

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

У ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» визначені випадки коли працівник поліції має право зупинити транспортний засіб.

Згідно з частинами другою - четвертою статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно з частиною другою статті 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що, посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затв. наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015р., у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно п.10 розділу III вказаної Інструкції поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, нормами чинного законодавства передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову в справі про адміністративне правопорушення.

Підпунктом 2.4 ПДР України встановлено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також:

а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2,1;

б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного

засобу;

в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому,технічному контролю.

Пункт 2,1 ПДР України встановлює, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держирикордонслужби, Держснецтрансслужби, Держснецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту технічний талон).

Відповідно до частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з пунктом 21.3 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті (підрозділів Національної поліції), на їх вимогу.

Відтак покликання представника позивача на ту обставину, що працівники патрульної поліції не мали повноважень розглядати справу про адміністративне правопорушення, а також про те, що позивач не зобов`язаний виконувати вимоги посадової особи поліції щодо перевірки документів у випадку якщо не погоджується з поставленим йому у провину порушенням ПДР є безпідставними.

Таким чином позовні вимоги в частині визнання неправомірними дії відповідача щодо зупинки транспортного засобу під керуванням позивача та можливості складення відповідачем постанови про адміністративне правопорушення є необґрунтованими.

Окрім того, ст. 19 КАС України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 30.05.2018 року по справі №501/1492/16-а, у справах про адміністративні правопорушення судом перевіряється правомірність рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким було здійснено притягнення особи до адміністративної відповідальності, та приймається відповідне рішення щодо правомірності чи протиправності таких дій (бездіяльності) та наявності правових підстав для скасування вказаного рішення.

Водночас, адміністративні суди не наділені повноваженнями закривати провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки вирішення такого питання, у відповідності до змісту ст. 247 КУпАП, належить до дискреційних повноважень відповідного суб`єкта влади.

Отже вимоги позовної заяви в частині закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення задоволенню також не підлягають.

Разом із тим суд враховує, що згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином нормами чинного законодавства чітко встановлено, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при належному з`ясуванні усіх обставин справи та наявності достатніх доказів вини такої особи. Внутрішнього переконання працівника поліції у винності такої особи не достатньо для встановлення її вини. Вина особи у вчиненні правопорушення має стверджуватись належними, достатніми доказами, які мають бути зібрані у порядку встановленому чинним законодавством.

Недотримання зазначених принципів призведе до свавілля, необґрунтованого притягнення особи до відповідальності та безпідставних накладень на неї санкцій.

Зазначена постанова судом перевірялася на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо.

Разом із тим, неухильно дотримуючись норм чинного законодавства, в тому числі справедливого, неупередженого вирішення спорів, суд при розгляду матеріалів даної справи встановив порушення відповідачем норм чинного законодавства при винесенні оспорюваної постанови про накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

За змістом статті 31 цього Закону України «Про національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 5 ст. 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Єдиним доказом на який посилається відповідач, заперечуючи проти доводів позивача, є диск з відеозаписами, які зроблені з нагрудної відеокамери та відео-реєстратора, який знаходився в поліцейському автомобілі.

Однак з матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення.

Водночас, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже відсутність відповідної інформації про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис є порушенням норм ч. 3 ст. 283 КУпАП.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 77 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена і у постановах Верховного Суду, зокрема постановах від 15.11.2018 року у справі №524/5536/17, від 24.01.2019 року у справі 592/5576/17, від 17.07.2019 року у справі №295/3099/17, від 13.02.2020 рокуу справі №524/9716/16-ата від 19.02.2020 року у справі №607/3394/17.

З огляду на вказане, суд відзначає, що наданий відповідачем диск із відеозаписами, про які не зазначено у постанові про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Матеріали справи, окрім оспорюваної постанови, не містять доказів вини позивача у вчиненні, хоча, як вбачається із пояснень як позивача так і відповідача, позивач категорично заперечував свою вину у вчиненні правопорушень та порушенні ним правил дорожнього руху, тому працівник поліції мав би при винесенні оспорюваної постанови зазначити докази на які він посилався, при прийнятті рішення про встановлення вини особи.

Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання вчиненого правопорушення не може бути належним доказом, а сама постанова, по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень за наслідками розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Окрім того суд звертає увагу на неналежно викладені обставини подій, які викладені у самій оспорюваній постанові про адміністративне правопорушення.

Як вбачається із змісту самої постанови відповідач вказує про порушення позивачем правил проїзду перехресть на заборонений сигнал світлофора, а потім вказує на непред`явлення позивачем документів на право керування транспортним засобом.

Однак вказані дії є різними порушеннями ПДР та охоплюються різними статтями КУпАП, а саме ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Разом із тим у самій постанові фактично викладено порушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Отже виходячи із змісту самої постанови вбачається, що в останній невірно кваліфіковані дії позивача за двома правопорушеннями та фактично винесено постанову як за один адміністративний проступок, що передбачений ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Доводи відповідача, що ним накладалось стягнення на позивача у відповідності до вимог ч. 2 ст. 36 КУпАП, а саме в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, є необґрунтованими, адже виходячи із змісту самої постанови, ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП не визнавався.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та вважає, що відповідачем не надано достатніх доказів, які вказували б на вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Суд вважає, що відповідачем під час розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності було порушено вимоги ст. 245 КУпАП, а саме: не повно з`ясовано обставини справи.

У силу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, усі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. При цьому принцип презумпції невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень, що визнав ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" (остаточне рішення від 15 травня 2008 року).

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Таким чином матеріали справи не містять, а стороною відповідача не доведено належними доказами правомірність притягнення до адміністративної відповідальності позивача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, суд, зважаючи на відсутність будь-яких доказів вини позивача, вважає, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Згідно з ч. 4 ст. 286 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні документально підтверджені понесені сторонами судові витрати, то останні розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 251,245,258 КУпАП, ст. ст. 2, 5, 9, 72-73, 77, 241- 246, 250, 255, 268-272, ст.,ст. 286, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції капітана поліції Ротарова Миколи Анатолійовича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та визнання незаконними дій щодо зупинки транспортного засобу задовольнити частково.

Постанову поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції капітана поліції Ротарова Миколи Анатолійовича, по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №1784312 від 23.11.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425.0 грн., - скасувати.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Середа Л.В.