Справа № 826/9644/17
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2020-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2020 року місто Київ № 826/9644/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у колегії суддів: головуючого судді Літвінової А.В., суддів: Мазур А.С., Аблова Є.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Дівос»

до Державної фіскальної служби України

про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Виробничо-комерційна фірма «Дівос» (далі по тексту - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної фіскальної служби України (далі по тексту - відповідач), в якому просила:

- визнати протиправним рішення Державної фіскальної служби України від 24 липня 2017 року №15891/6/99-99-11-03-01-25 про залишення скарги без розгляду;

- зобов`язати Державну фіскальну службу України прийняти до розгляду по суті скаргу Приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Дівос» від 30 травня 2017 року №01-30.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що Головним управлінням Державної фіскальної служби України в м. Києві на адресу позивача направлено податкове повідомлення-рішення від 16 травня 2017 року №, яке отримано позивачем 22 травня 2017 року.

Вказане податкове повідомлення-рішення, як зазначено у позовній заяві, було оскаржено позивачем до Державної фіскальної служби України.

Проте, відповідачем прийнято рішення від 24 липня 2017 року №15891/6/99-99-11-03-01-25 про залишення скарги ПП «ВКФ «Дівос» без розгляду.

Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним з тих підстав, що воно суперечить чинному законодавству, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача у письмових запереченнях проти позову послався на те, що 06 лютого 2017 року Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення №, яке оскаржено позивачем до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

За результатом розгляду вказаної скарги Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві прийнято рішення від 11 квітня 2017 року №9178/10/26-15-10-02-16, яким скасовано вказане вище податкове повідомлення-рішення та складено інше від 16 травня 2017 року №.

30 травня 2017 року на адресу відповідача надійшла скарга позивача на податкове повідомлення-рішення № від 16 травня 2017 року та рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 11 квітня 2017 року №9178/10/26-15-10-02-16, прийняте за розглядом первинної скарги.

Проте, як вказує представник відповідача, вказана скарга позивача була подана з порушенням строків, передбачених пунктом 56.6 статті 56 Податкового кодексу України, відповідно, рішенням від 24 липня 2017 року №15891/6/99-99-11-03-01-25 вказана скарга залишена без розгляду.

За твердженнями представника відповідача, орган Державної фіскальної служби діяв відповідно до чинного законодавства України.

Не погоджуючись з доводами представника відповідача, викладеними у письмових запереченнях проти позову, представник позивача подав суду додаткові письмові пояснення, в яких послався на те, що строки звернення до Державної фіскальної служби зі скаргою порушені ним не були.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні.

В судове засідання 22 листопада 2017 року представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, надавши суду аналогічні пояснення тим, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити, з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову.

Враховуючи викладене, зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з частиною четвертою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15 грудня 2017 року), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Так, суд звертає увагу на положення пункту 10 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017р. № 2147-VIII, відповідно до якого справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Як встановлено судом, 16 травня 2017 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві згідно з підпунктом 54.3.1 пункту 54.3 статті 54, підпунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України на підставі акта камеральної перевірки Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 19 січня 2017 року №78/26-57-12-03-09, рішення про результати скарги Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 11 квітня 2017 року №9178/10/26-15-10-02-16, винесене податкове повідомлення - рішення № про сплату податкового зобов`язання за платежем «орендна плата з юридичних осіб» на суму 292 017,13 грн.

Вказане податкове повідомлення рішення було отримано уповноваженою особою позивача 22 травня 2017 року, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія конверту та роздруківки з сайту Укрпошти про відстеження поштового відправлення.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивачем 30 травня 2017 року подано безпосередньо до Державної фіскальної служби України скаргу, в якій приватне підприємство «Виробничо-комерційна фірма «Дівос» просило скасувати податкове повідомлення-рішення, як безпідставно винесене.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 13 червня 2017 року №12595/6/99-99-11-03-01-25 продовжено строки розгляду скарги до 28 липня 2017 року включно.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 24 липня 2017 року №15891/6/99-99-11-03-01-25 скарга позивача на податкове повідомлення-рішення від 16 травня 2017 року № і рішення, прийняте за розглядом первинної скарги залишена без розгляду та повернута останньому, а також роз`яснено право на оскарження податкового повідомлення - рішення від 16 травня 2017 року № у судовому порядку.

Вважаючи вказане рішення Державної фіскальної служби протиправним та таким, що порушує права позивача, останній звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

У відповідності до пункту 56.1 статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 56.2. статті 56 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Згідно з абзацами 1, 2 пунктом 56.3. статті 56 Податкового кодексу України скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується. Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів.

Пунктами 56.5. статті 56 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків одночасно з поданням скарги контролюючому органу вищого рівня зобов`язаний письмово повідомляти контролюючий орган, яким визначено суму грошового зобов`язання або прийнято інше рішення, про оскарження його податкового повідомлення-рішення або будь-якого іншого рішення.

Відповідно до пункту 56.6. статті 56 Податкового кодексу України у разі коли контролюючий орган приймає рішення про повне або часткове незадоволення скарги платника податків, такий платник податків має право звернутися протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання рішення про результати розгляду скарги, зі скаргою до контролюючого органу вищого рівня.

Згідно з пунктом 56.7. статті 56 Податкового кодексу України у разі порушення платником податків вимог пунктів 56.3 і 56.6 подані ним скарги не розглядаються та повертаються йому із зазначенням причин повернення.

Так, як вже було зазначено судом та вбачається з матеріалів справи, податкове повідомлення - рішення № від 16 травня 2017 року отримано позивачем 22 травня 2017 року, що не спростовано відповідачем, а скарга на вказане податкове повідомлення - рішення подана до Державної фіскальної служби 30 травня 2017 року, тобто, в межах встановленого пунктом 56.3 статті 56 Податкового кодексу України десятиденного строку.

При цьому, суд зауважує, що зі змісту скарги позивача не вбачається, що останнім оскаржувалось рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 11 квітня 2017 року № 9178/10/26-15-10-02-15, прийняте за результатом розгляду первинної скарги позивача на податкове повідомлення - рішення № від 06 лютого 2017 року, як про це зазначено в рішенні Державної фіскальної служби України про залишенні скарги без розгляду та її повернення.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що за відомостями діловодства спеціалізованого суду, позивач 03 серпня 2017 року звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києва про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 16 травня 2017 року (адміністративна справа №826/9674/17).

За наслідками розгляду адміністративної справи №826/9674/17 рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 серпня 2018 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року, у задоволенні позовних вимог Приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Дівос» відмовлено.

Суд також вважає за необхідне наголосити й на тому, що підстави для скасування податкового повідомлення-рішення № від 16 травня 2017 року, зазначені у скарзі від 30 травня 2017 року, направленої на адресу Державної фіскальної служби, аналогічні підставам, які були зазначені позивачем при зверненні до суду та яким було надано правову оцінку щодо їх необгрунтованості на підставі вказаних вище судових рішень.

Водночас, суд наголошує й на тому, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Тобто, виходячи із загальних засад адміністративного судочинства задоволенню підлягають ті вимоги, які фактично відновлюють порушене право особи у взаємовідносинах з суб`єктом владних повноважень.

Враховуючи, що судом першої та апеляційної інстанції у адміністративній справі №826/9674/17 встановлено відсутність порушеного права позивача при винесенні Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві податкового повідомлення - рішення № від 16 травня 2017 року, з урахуванням того, що встановлення судом протиправності рішення Державної фіскальної служби про повернення скарги позивача жодним чином не відновить права позивача, про яке йдеться мова у скарзі, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та встановлених судом обставин, суд приходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Дівос» відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуюча суддя Літвінова А.В.

Судді Мазур А.С.

Аблов Є.В.