Справа № 806/882/18
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2020-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року
м. Київ
справа № 806/882/18
адміністративне провадження № К/9901/62376/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Бучик А.Ю.,
суддів: Рибачука А.І., Тацій Л.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 березня 2018 року (суддя Капинос О.В.) та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року (колегія суддів: Іваненко Т.В., Кузьменко Л.В., Франовська К.С.) у справі № 806/882/18 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування п. 30 протоколу № 122 від 24 листопада 2017 року, визнання протиправною відмовb від 24 листопада 2017 року, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:
В лютому 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати п.30 протоколу №122 від 24.11.2017 рішення Комісії міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум;
- визнати протиправною відмову від 24.11.2017 Міністерства оборони України в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно подати висновок з формою та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерства оборони України про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з дотриманням вимог Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Наказу Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014.
Позовні вимоги обґрунтовані позивачем тим, що він проходив військову службу в Демократичній Республіці Афганістан. У 1986 році отримав поранення, в 1987 році контузію, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, внаслідок чого в подальшому отримав інвалідність. Вважає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги. Відмову відповідачів щодо виплати такої допомоги вважає протиправною оскільки на момент його звернення у 2016 році законодавством визначено його право на отримання зазначеної допомоги пп.4 п.2 ст.16 Закону від 20.12.1991 №2011ХІ, оскільки йому інвалідність встановлено після звільнення з військової служби з причин поранення, контузії та захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 28 березня 2018 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року, в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з судовими рішеннями, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що на момент звернення у 2016 році законодавством визначено його право на отримання зазначеної допомоги пп.4 п.2 ст.16 Закону від 20.12.1991 №2011ХІ, оскільки йому інвалідність встановлено після звільнення з військової служби з причин поранення, контузії та захворювання пов`язаного саме з виконанням обов`язків військової служби. Вказує, що судами не застосовано Перехідні положення Закону №2011ХІ, що набрали чинності з 01.01.2014, якими розширено перелік осіб, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги. Також, що судами не вірно застосовано Порядок № 975 та Порядок № 499. Просить відступити від висновку, викладеного в постанові Верховного Суду у справі № 750/5074/17.
Ухвалою Верховного Суду від 08 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження.
У відзиві на касаційну скаргу відповідач Міноборони просить залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи та вимоги касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 у період з 11.04.1986 по 20.07.1988 проходив строкову військову службу у військовій частині № НОМЕР_1 , зокрема в Демократичній Республіці Афганістан, в країні де велись бойові дії.
Як вбачається з Витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (Протокол № 2518 від 14.12.2012) Центральною військово-лікарською комісією Міністерства оборони України було встановлено, що поранення (контузія) та захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії.
Згідно з даними довідки до акту огляду МСЕК серії 10 №654343 від 06.02.2013 позивачу з 01.02.2013 по 01.03.2018 була встановлена ІІІ група інвалідності захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
У 2016 році позивач звернувся до Ємільчинського районного військового комісаріату із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, однак 03.06.2016 комісія з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби відправила на доопрацювання документи.
Позивач оскаржив таку відмову у судовому порядку.
Постановою Ємільчинського районного суду Житомирської області від 24.03.2017 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України відмовлено за безпідставністю позовних вимог.
Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2017 у справі №2277/518/16 року постанову Ємільчинського районного суду Житомирської області від 24.03.2017 скасовано.
Прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги від 03.06.2016 щодо повернення документів ОСОБА_1 .
Зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення щодо заяви ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням йому ІІІ групи інвалідності з 01.02.2013 внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби відповідно до Порядку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб". В решті позовних вимог відмовлено.
На виконання постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2017 на засіданні комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та їх компенсаційних сум прийнято рішення, оформлене протоколом від 24.11.2017 №122, п. 30 якого позивачу було відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки згідно з ч.6 ст.16 Закону України "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей" у редакції яка діяла на час встановлення йому інвалідності, а також пп. 4 п. 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499, одноразова грошова допомога призначається військовослужбовцям строкової служби у разі якщо інвалідність настала внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби, настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби. ОСОБА_1 інвалідність встановлена понад 3 місячний термін.
Вважаючи, що рішення відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги є протиправним, позивач звернувся до суду.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, оскільки позивачу, як військовослужбовцю строкової служби, інвалідність встановлено понад тримісячний термін після звільнення, визначеного ч.6 ст.16 Закону України "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції яка діяла на час встановлення йому інвалідності), а також пп. 4 п. 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499, тому рішення відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу є правомірним, а вимоги безпідставними.
Колегія суддів дослідивши спірні правовідносини, зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 41 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу № 2232-XII (в редакції на час звернення позивача за отриманням допомоги ) встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" .
Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (Закону №2011-ХІІ в редакції, що діяла у серпні 2016 року) порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).
При цьому, пунктом 2 наведеної Постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:
допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. № 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 89, ст. 3255);
допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до пункту 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, на час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги було визначено, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, а саме Закон України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ, в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб №328 від 3 листопада 2006 року, яка діяла з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року, (надалі також - Закон №2011-ХІІ), Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 (надалі також - Порядок №499).
Так, частинами другою та шостою статті 16 Закону №2011-XII, в редакції чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року, було передбачено: 2) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України; 6) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.
Відповідно до частини 4 статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року № 2232-XII (в редакції до 1 січня 2014 року) існують такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Отже, строкова служба є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.
В контексті спірних правовідносин саме частина шоста статті 16 Закону № 2011-XII є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходять строкову військову службу, зокрема:
- особливі суб`єкти отримання допомоги - військовослужбовці строкової військової служби;
- визначений час настання інвалідності - період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби;
- відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення зі служби.
Аналогічне правило закріплено Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499.
Так, відповідно до підпункту 4 пункту 2 вказаного Порядку, військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.
Частиною шостою статті 16 Закону № 2011-XII (в редакції чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року) для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції статті 16 Закону №2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.
При цьому, така позиція не суперечить іншим правовим позиціям Верховного Суду України та Верховного Суду щодо застосування частини другої статті 16 Закону № 2011-XII (в редакції чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року) у випадку, коли інвалідність встановлена військовослужбовцю, який проходив військову службу у добровільному порядку (за контрактом), після закінчення тримісячного строку після звільнення зі служби, та наявності у таких військовослужбовців права на отримання одноразової грошової допомоги.
Оскільки, позивачу вперше встановлена інвалідність більше ніж через 23 років після звільнення зі строкової військової служби, право на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону №2011-ХІІ у позивача відсутнє.
Вказаний висновок відповідає позиціям викладеним Верховним Судом у постановах від 20.11.2018 у справі № 750/5074/17, від 12.02.2019 у справі № 816/1458/18 № 678/270/17 від 31.01.2019.
Колегія суддів не знаходить підстав для відступлення від вказаних висновків.
Позивач в касаційній скарзі посилається, що судами не враховано змін до Закону № 2011-ХІІ, внесених Законом № 5040-VI та прикінцевих положень вказаного закону.
Колегія суддів зазначає, що з метою упорядкування законодавства щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, встановлення їм інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, визначення цієї допомоги виключно як виплати соціального характеру до Закону № 2011-ХІІ Законом № 5040-VI були внесені, зокрема, такі зміни: статтю 16 викладено в новій редакції, та доповнено цей Закон статтями 16-1 - 16-4.
У Прикінцевих положеннях Закону № 5040-VI встановлено, що дія цього Закону не поширюється на осіб, стосовно яких до набрання чинності цим Законом прийнято рішення про виплату їм одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, або які отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства.
Аналіз наведених положень Закону № 5040-VI, Порядку № 975 дає підстави для висновку, що змінене з 01 січня 2014 року законодавче регулювання з питань соціального захисту військовослужбовців поширюється на осіб, право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги у яких виникло після цієї дати.
Таким чином, оскільки ОСОБА_1 інвалідність ІІІ групи вперше встановлено у лютому 2013 року, то станом на цю дату у нього виникло право на виплату одноразової грошової допомоги. Законодавчі положення на момент звернення ним після встановлення безстроково ІІ групи інвалідності про виплату одноразової грошової допомоги не обмежували його право на її виплату з урахуванням раніше виплаченої суми, та встановлювали, що така виплата має здійснюватись згідно з Порядком № 499.
Також колегія суддів не приймає доводів позивача про протиправність посилань судів на Порядок № 499 чи Порядок № 975, оскільки Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" чітко вказано, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Посилання позивача на правову позицію Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року у справі №21-446а14 є безпідставними, оскільки Верховний Суд України вирішував питання умов для виплати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) одноразової грошової допомоги, та сформульовано висновок, що такі особи мають право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, про відсутність підстав для задоволення позову.
Відповідно до статті 350 КАС України (в редакції до набрання чинності змінами, внесеними Законом України від 15.01.2020 № 460-IX) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 березня 2018 року та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий А.Ю. Бучик

Судді А.І. Рибачук

Л.В. Тацій