Справа № 334/7930/19
Суддя: Баруліна Т. Є.
Дата ухвалення: 2020-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 08.07.2020
Справа № 334/7930/19
Провадження № 2-а/334/60/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Баруліної Т.Є.,

за участю секретаря Сагайдак Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Діалектової Єлизавети Михайлівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління патрульної поліції у Запорізькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

18.11.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративний позов до поліцейського роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Діалектової Єлизавети Михайлівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління патрульної поліції у Запорізькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі, у якому він просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК №1725282 від 09.11.2019 року.

В обґрунтування підстав звернення до суду позивач зазначив, що оскаржувана постанова була складена з порушенням норм чинного законодавства. Зазначає, що вона складена не на місці вчинення правопорушення, а за іншою адресою. Зокрема, у постанові вказано, що позивач рухався по вул. Перемоги, 70 у м.Запоріжжі, у той час як ОСОБА_1 рухався по вулиці Набережна Магістраль у м. Запоріжжі. Вказав, що у постанові швидкість руху автомобіля позивача вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості «TruCam» 001050. Однак, позивачем під час його огляду виявлено, що на вищевказаному пристрої відсутній відбиток повірочного тавра або пломби. Показники швидкості руху автомобіля отриманні за допомогою «TruCam» 001050 не є належним доказом, оскільки пристрій, який здійснював заміри був належним чином не повірений (відсутня пломба або повірочне тавро), а тому позивач вважає, що не можна брати до уваги дані показники при внесенні рішення, а інших доказів, які підтверджували факт вчинення позивачем даного правопорушення, позивачу надано не було. Вказав, що позивачем було надано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія поліцейському, який зупинив транспортний засіб (прізвище не відоме), який їх узяв та відніс до службового автомобіля де поліцейський ОСОБА_2 за його відсутності сама розглянула справу та винесла постанову. Коли позивач підійшов до службового автомобілю, то остання повідомила про те, що розгляд справи відбувся та вона лише вручила постанову про накладення адміністративного стягнення. Тобто письмові клопотання позивача, зокрема, про надання йому доказів його провини для належної підготовки захисту проти звинувачення та вирішення питання щодо залучення захисника розглянуті не були.

Відповідач ОСОБА_2 надала відзив на позовну заяву у якому просила відмовити позивачу у задоволенні позову та зазначила, що твердження позивача є безпідставними. Так, відповідно до п.3 Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.07.2016 № 1161, який є чинним, зберігання інформації про затверджені типи засобів вимірювальної техніки, унесені в установленому порядку до набрання чинності Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, як і формування та ведення вказаного реєстру, здійснювалося до 01.01.2019. При цьому, прилад ТгиСАМ було введено в експлуатацію в період його перебування в Державному реєстрі, відповідно, його подальша експлуатація жодним чином не обмежена нормами чинного законодавства. Наразі єдиною та визначальною вимогою діючого законодавства у сфері метрології та метрологічної діяльності до засобів вимірювальної техніки, які вже введено в експлуатацію, є необхідність здійснення їх повірки.

Відповідно до ст. 17 «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 058.06.2014 № 1314-УІ (набрав чинності 01.01.2016 р.) законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

В свою чергу, відповідно до Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/13727, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 21.12.2018 р. та чинного до 21.12.2019 р., лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів ТгиСАМ LТІ 20/20 № ТС001050 є придатним до застосування.

Враховуючи вищевикладене, та з огляду на приписи чинного законодавства України, лазерні вимірювачі швидкості ТшСАМ, які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх з Державного реєстру, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки. Наявним свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/13727 підтверджено придатність лазерного вимірювача швидкості ТгиСАМ до застосування.

Позивач надав відповідь на відзив у якій навів, що відповідач не засвідчив докази, які надав у додатку, належним чином. Крім цього, відповідачем не надано позивачу «DVD-r диск з відеозаписом подій». Зазначив, що відзив не містить дати, що унеможливлює встановити чи було його подано у встановлений строк. Також зазначив, що лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 №ТС001050 отримав свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки. Разом з цим, встановлено, що у Реєстрі затверджуваних типів засобів вимірювальної техніки (далі Реєстр) внесений інший тип вимірювальної техніки, а саме - вимірювач швидкості транспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM ІІ. Більш того, оскаржувана позивачем постанова містить посилання на застосування працівником поліції, відповідачем по справі, вимірювача швидкості «Trucam 001050». Тобто, встановлено розбіжність у назвах лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів, який має відповідне свідоцтво, який міститься у Реєстрі та який зазначено у постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі.

Відповідач поліцейський роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Діалектова Є.М., у судове засідання не з`явився, у відзиві зазначила, що просить суд розглянути справу без її участі.

Представник третьої особи, у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи сповіщався своєчасно та належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.287 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено.

Згідно ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, що повинно бути доведене шляхом надання доказів.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Статтею 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Судом встановлено, що 09.11.2019 року поліцейським роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Діалектовою Є.М. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №1725282 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Зі змісту вказаної постанови від 09.11.2019 року, вбачається, що 09 листопада 2019 року о 11 год. 42 хв. в м. Запоріжжі, вул. Перемоги, 70, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, перевищив встановлені обмеження швидкості руху у населеному пункті більше ніж на 20 км/год., а саме рухався зі швидкістю 93 км/год. Вимір зроблено приладом TRUCAM 001050, чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху порушення швидкості режиму в населених пунктах.

Відповідно до ч.1 статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів..

Пунктом 5 розділу IV Інструкції № 1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі; нормативно-правовий акт № 1395 від 07.11.2015» передбачено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Згідно п. 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі Правила дорожнього руху) у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км./год.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення.

Судом установлено, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складена не на місці вчинення правопорушення, а за іншою адресою. Зокрема, у постанові вказано, що позивач рухався по вул. Перемоги, 70 у м.Запоріжжі, у той час із доводів позивача та матеріалів справи вбачається, що останній рухався по вулиці Набережна Магістраль у м. Запоріжжі. Тобто, у даній постанові невірно зазначено місце вчинення правопорушення.

Стосовно правових підстав застосування лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 суд вважає за необхідне зазначити наступне.

На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12.

Дійсно, наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02 листопада 2015 року № 1362 пристрій TruCam був виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.

Проте, чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Тобто, вказана процедура проводилась виключно відносно тих засобів вимірювальної техніки, які планувалося серійно виробляти в Україні або ввозити на територію України відповідними партіями.

Всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку.

Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05 квітня 2012 року № 437 і становить 1 рік.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення іі результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08 лютого 2016 року № 193.

Як вбачається з матеріалів справи лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 №ТС001050 отримав свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки.

Проте судом встановлено, що у Реєстрі затверджуваних типів засобів вимірювальної техніки (далі Реєстр) внесений інший тип вимірювальної техніки, а саме - вимірювач швидкості транспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM ІІ.

Більш того, оскаржувана позивачем постанова містить посилання на застосування працівником поліції, відповідачем по справі, вимірювача швидкості «Trucam 001050».

Тобто, судом встановлено розбіжність у назвах лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів, який має відповідне свідоцтво, який міститься у Реєстрі та який зазначено у постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Також відповідно до вимог п. 4 Розділу ІІ Порядку ведення Реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки, затвердженого Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.07.2016 № 1161 до реєстру вносяться відомості щодо назви та умовного позначення типу ЗВТ. Проте, у порушення цієї вимоги та приписів ст. 16 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», не вбачається, що не повна та скорочена назви вимірювача швидкості TruCAM були приведені у відповідність, що унеможливлює прийти до однозначних висновків про ідентичність вимірювальних засобів швидкості, про який йде мова у свідоцтві про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/13727, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 21 грудня 2018 року, інформація щодо якого міститься у Реєстрі затверджуваних типів ЗВТ, та який було застосовано відповідачем.

Отже, на думку суду, оцінювати покази приладу «Trucam 001050» як доказ в розумінні ст. 251 КУпАП, підстав не має.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 77 та ч. 1 ст. 90 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідачем не надано доказів, які б повністю спростовували доводи позивача в обґрунтування відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення. Тобто, відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, не довів правовірність оскаржуваної постанови, яка є предметом оскарження позивачем.

Доказування в адміністративному судочинстві не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому, суд звертає увагу, що не може бути підтвердженням порушення позивачем ПДР України лише сама постанова, оскільки лише описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом учинення особою такого порушення. Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характерКодексу України про адміністративні правопорушення.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року№ 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на відсутність доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд приходить до висновку про недоведеність складу адміністративного правопорушення в діях позивача, а отже рішення відповідача слід вважати необґрунтованим.

Відповідно до ч. 3. ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Суд враховує посилання позивача на те, що він не порушував правила дорожнього руху, а відповідачем не було представлено до суду належних доказів вини позивача. За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 09.11.2019 року серії ЕАК №1725282 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП не підтверджує наявність адміністративного правопорушення та інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Постанова винесена за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт неправомірних дій позивача, а тому є необґрунтованою, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню, постанова скасуванню, а провадження підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 77, 139, 241-246, 257, 262, 286, 295 КАС України, ст..ст. 247, 258, 268, 280, 288, 289, 293 КУпАП, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову поліцейського роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Діалектової Єлизавети Михайлівни у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №1725282 від 09.11.2019 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10.07.2020 року.

Суддя: Баруліна Т. Є.