Справа № 640/9926/20
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2020-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2020 року м. Київ № 640/9926/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій та рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - відповідач, ГУ ПФУ в місті Києві), в якому просить:

- визнати протиправними та незаконними дії та рішення ГУ ПФУ в місті Києві про відмову йому у перерахунку пенсії на підставі довідки Офісу Генерального прокурора від 25.02.2020 №21-78зн;

- зобов`язати ГУ ПФУ в місті Києві здійснити з 01.03.2019 перерахунок та виплату йому пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції, що діяла на час призначення пенсії), виходячи з розрахунку 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, зазначеної у довідці Офісу Генерального прокурора від 25.02.2020 №21-78зн, без обмеження максимального розміру пенсії та заробітної плати з урахуванням раніше виплачених сум, без застосування постанови Кабінету Міністрів України «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» від 22.08.2018 №649 (далі - Постанова №649);

- зобов`язати ГУ ПФУ в місті Києві виплатити йому різницю в пенсії за минулий час, за попередні 12 місяців.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що дії та рішення відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку його пенсії, виходячи з розміру заробітної плати, який визначено у довідці Офісу Генерального прокурора від 25.02.2020 №21-78зн, є протиправними та незаконними, оскільки обмежують його конституційні права на соціальний захист і пенсійне забезпечення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Вказаною ухвалою витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії даної ухвали, який необхідно подати до суду разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, а також роз`яснено відповідачу, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, а неподання відповідачем відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

16 червня 2020 року від позивача до суду надійшли додаткові пояснення до позову, які він просив врахувати при розгляді та вирішенні справи.

На виконання вищевказаної ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва 17.06.2020 від відповідача до суду надійшли належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача, однак на час вирішення справи по суті відзиву відповідача на позов до суду так і не надійшло.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.07.2020 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Враховуючи предмет і підстави позову, а також положення ст.ст. 12, 257, 263 КАС України, суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Так, як вбачається з наявних матеріалів пенсійної справи позивача, ОСОБА_1 із 22.07.1993 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в місті Києві та отримує пенсію за вислугу років згідно зі ст. ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакціях Закону України від 26.11.1993 №3662-ХІІ та Закону України від 12.07.2001 №2663-ІІІ) (далі - Закон №1789-ХІІ), у розмірі 90 відсотків посадового (чинного) окладу з урахуванням надбавок, передбачених Законом №1789-ХІІ, з обмеженням граничного розміру пенсії в сумі 49194,79 гривень станом на 01.02.2020.

17.07.1998 ОСОБА_1 призначено, а 30.04.2002 його звільнено з посади Генерального прокурора України у зв`язку з обранням народним депутатом України.

Наказом Генерального прокурора України від 12.04.2010 №653ц ОСОБА_1 звільнено з посади радника Генеральної прокуратури України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з 12.04.2010.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 27.05.2016 у справі №757/15841/16-а (далі - постанова суду від 27.05.2016), яка набрала законної сили 07.06.2016, адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об`єднання Управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено частково, а саме:

- визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва (далі - УПФУ в Печерському районі міста Києва) щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії на підставі довідки Генеральної прокуратури України №18-430зп від 10.03.2016;

- зобов`язано УПФУ в Печерському районі міста Києва здійснити з 15.03.2016 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції на час призначення пенсії) в розмірі 90 відсотків від розміру місячної заробітної плати, зазначеної у довідці Генеральної прокуратури України №18-430зп від 10.03.2016.

При цьому, як встановлено судом та знайшло своє відображення у мотивувальній частині постанови суду від 27.05.2016, ОСОБА_1 з 04.07.2001 перебуває на обліку в УПФУ в Печерському районі міста Києва та отримує пенсію за вислугу років в розмірі 90 відсотків від розміру його місячної заробітної плати на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», а 30.04.2002 він був звільнений з Генеральної прокуратури України з посади Генерального прокурора України у зв`язку з обранням народним депутатом України.

15.03.2016 ОСОБА_1 звернувся до УПФУ в Печерському районі міста Києва із заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії відповідно до закону, який діяв на час призначення пенсії, але з урахуванням розміру заробітної плати, визначеної у довідці, виданої Генеральною прокуратурою України №18-430зп від 10.03.2016.

За результатами розгляду заяви, УПФУ в Печерському районі міста Києва листом від 28.03.2016 відмовило ОСОБА_1 в перерахунку пенсії.

Однак, для УПФУ в Печерському районі міста Києва була незрозумілою резолютивна частина постанови суду від 27.05.2016, а саме: перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з 15.03.2016 відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції на час призначення пенсії) в розмірі 90 відсотків від розміру місячної заробітної плати, зазначеної у довідці Генеральної прокуратури України №18-430зп від 10.03.2016, здійснювати з обмеженням чи без обмеження розміру пенсії, що стало підставою для звернення до суду за роз`ясненням постанови суду від 27.05.2016.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 04.08.2016 у справі №757/15841/16-а відмовлено у задоволенні заяви УПФУ в Печерському районі міста Києва про роз`яснення постанови суду від 27.05.2016 з тих підстав, що ця постанова є чіткою та зрозумілою, додаткового роз`яснення не потребує, вирішувались всі позовні вимоги, у тому числі вимоги щодо обмеження пенсії та листом УПФУ в Печерському районі міста Києва від 28.03.2016 розмір пенсії не був обмежений.

Для ОСОБА_1 також була незрозумілою мотивувальна та резолютивна частини постанови суду від 27.05.2016 в частині підстав часткової відмови в позові, а саме: виплати пенсії без обмеження розміру пенсії та без можливості Пенсійного фонду обмежувати розмір його пенсії, що також стало підставою для звернення до суду за роз`ясненням постанови суду від 27.05.2016.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 12.12.2016 у справі №757/15841/16-а також відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення постанови суду від 27.05.2016 з тих підстав, що ця постанова є чіткою та зрозумілою, додаткового роз`яснення не потребує, вирішувались всі позовні вимоги, листом УПФУ в Печерському районі міста Києва від 28.03.2016 розмір пенсії не був обмежений, виконавчий лист на примусове виконання постанови суду від 27.05.2016 знаходиться на виконанні.

Не погоджуючись з такою позицією суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказану ухвалу суду від 12.12.2016 як таку, що прийнята з порушенням норм процесуального права, та прийняти нову, якою роз`яснити мотивувальну та резолютивну частини постанови суду від 27.05.2016.

Однак, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.12.2016 у справі №757/15841/16-а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а вищевказану ухвалу суду від 12.12.2016 - без змін.

При цьому, у мотивувальній частині вказаної ували суду від 30.12.2006 зазначено, зокрема, що постановою суду від 27.05.2016 УПФУ в Печерському районі міста Києва зобов`язане здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 саме відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на час призначення пенсії, в розмірі 90 відсотків від розміру місячної заробітної плати, і про жодні обмеження її розміру у резолютивній частині судового рішення не йдеться.

Відтак, підстави для перерахунку пенсії ОСОБА_1 із застосуванням обмежень її розміру, встановлених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, у УПФУ в Печерському районі міста Києва відсутні.

Отже, право ОСОБА_1 на отримання пенсії без обмеження її максимальним розміром встановлено постановою Печерського районного суду міста Києва від 27.05.2016 у справі №757/15841/16-а, яка набрала законної сили 07.06.2016.

26.02.2020 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в місті Києві із заявою щодо перерахунку пенсії відповідно до Закону №1789-ХІІ.

До вказаної заяви ОСОБА_1 долучено довідку Офісу Генерального прокурора від 25.02.2020 №21-78зн про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій (далі - довідка №21-78зн), яка видана йому про те, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)2019 та постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури» від 30.08.2017 №657 (далі - Постанова №657), розмір заробітної плати (грошового забезпечення), з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за нормами, чинними на 06.09.2017, відповідною (прирівняною) посадою Генерального прокурора України становить усього 178056,66 гривень.

За результатом розгляду вказаної заяви ГУ ПФУ в місті Києві листом від 12.03.2020 №2600-0307-8/33543 (далі - спірне рішення) повідомило ОСОБА_1 про те, що відповідно до рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)2019, працівникам прокуратури згідно Закону України «Про прокуратуру» перерахунок пенсії проводиться, зокрема, у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про умови оплати праці прокурорів» від 11.12.2019 №1155 (далі - Постанова №1155) затверджено схеми посадових окладів прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласних, окружних прокуратур та прирівняних до них прокуратур.

При цьому, пунктом 7 постанови №1155 встановлено, що зміна розмірів посадових окладів для працівників прокуратури, передбачених цією постановою, не є підставою для перерахунку пенсій, що призначені згідно із Законом України «Про прокуратуру».

На підставі зазначеного ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії.

Не погоджуючись із спірним рішенням ГУ ПФУ в місті Києві, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до ст.ст. 19, 46 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України є Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (далі - Закон №1697-VII).

Із набранням чинності Закону №1697-VII визнано таким, що втратив чинність Закон №1789-XII, крім, зокрема, ч.ч. 3, 4, 6 та 11 ст. 50-1.

До скасування вищевказаних норм, ст. 50-1 Закону №1789-XII передбачала, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VIII внесено зміни до Законів №1697-VII та №1789-XII, визначивши, що з 01 січня 2015 року умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 18 ст. 50-1 та ч. 20 ст. 86 відповідно).

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019 у справі №3-209/2018 (2413/18, 2807/19) (далі - Рішення №7-р(ІІ)/2019) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 20 ст. 86 Закону №1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Положення ч. 20 ст. 86 Закону №1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

При цьому, пунктом 3 установлено такий порядок виконання цього Рішення:

- ч. 20 ст. 86 Закону №1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;

- ч. 20 ст. 86 Закону №1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції: « 20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».

У своєму Рішенні №7-р(ІІ)/2019 Конституційний Суд України зазначив, що працівник прокуратури, який досяг передбаченого законом віку для припинення повноважень після здійснення професійної діяльності протягом визначеного строку, набуває право на отримання пенсії. Пенсійне забезпечення таких працівників здійснюється відповідно до ст. 86 Закону.

Частина 20 ст. 86 Закону в первинній редакції передбачала низку підстав для перерахунку призначених пенсій. Проте, згідно з чинною редакцією оспорюваного положення Закону умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури вже не врегульовуються Законом, а повноваження щодо їх визначення делеговано Кабінету Міністрів України.

Враховуючи міжнародні стандарти діяльності органів прокуратури та юридичні позиції Конституційного Суду України, метою нормативного регулювання, зокрема питань соціального захисту працівників прокуратури, є уникнення втручання інших органів влади в діяльність прокуратури з метою додержання принципу поділу влади та закріплення виключно на рівні закону питань пенсійного забезпечення працівників прокуратури.

До повноважень Кабінету Міністрів України законодавець відніс право визначати умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури без закріплення на законодавчому рівні відповідних критеріїв, чим поставив у залежність фінансування пенсійного забезпечення прокурорів від виконавчої влади. Таке нормативне регулювання призводить до втручання виконавчої влади в діяльність органів прокуратури, а також до недотримання конституційної вимоги щодо здійснення органами державної влади своїх повноважень у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України.

Конституційний Суд України констатував, що питання пенсійного забезпечення прокурорів, у тому числі умови та порядок перерахунку призначених їм пенсій, має визначати Верховна Рада України законом, а не Кабінет Міністрів України підзаконним актом.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Аналогічна за змістом норма міститься в ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 №2136-VIII.

У п. 2 резолютивної частини Рішення №7-р(ІІ)/2019 визначено, що положення ч. 20 ст. 86 Закону №1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, відповідні положення втратили чинність з 13 грудня 2019 року, а тому Закон №1697-VII з 13 грудня 2019 року не містить вимоги про необхідність визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, підставою для проведення перерахунку пенсій працівників прокуратури є підвищення заробітної плати прокурорським працівникам.

Враховуючи відсутність нормативного акту, який би регулював порядок перерахунку раніше призначених пенсій працівникам прокуратури, суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, яким встановлено, що з метою перерахунку призначеної пенсії до Управління пенсійного фонду подається заява встановленого зразка.

Матеріалами справи підтверджено, що 25.02.2020 Офісом Генерального прокурора на ім`я ОСОБА_1 видано довідку №21-78зн про те, що відповідно до Рішення №7-р(ІІ)2019 та постанови №657, розмір заробітної плати (грошового забезпечення), з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за нормами, чинними на 06.09.2017, відповідною (прирівняною) посадою Генерального прокурора України становить усього 178056,66 гривень.

26.02.2020 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в місті Києві із заявою щодо перерахунку пенсії відповідно до Закону №1789-ХІІ, долучивши до вказаної заяви довідку №21-78зн.

Таким чином, виходячи із положень Рішення №7-р(ІІ)/2019, суд дійшов висновку, що із дня набрання чинності цього Рішення у ОСОБА_1 виникло право на перерахунок пенсії та ним дотримано вимоги щодо реалізації такого права, а саме отримано довідку про заробітну плату та до пенсійного органу подано відповідну заяву про проведення перерахунку пенсії разом із вказаною довідкою.

Враховуючи вищевикладені встановлені судом обставини, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, позовну вимогу ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування спірного рішення ГУ ПФУ в місті Києві, оформленого листом від 12.03.2020 №2600-0307-8/33543, про відмову у перерахунку пенсії на підставі заяви від 26.02.2020 та довідки №21-78зн.

При цьому, як уже зазначено вище, право ОСОБА_1 на отримання пенсії без обмеження її максимальним розміром встановлено постановою Печерського районного суду міста Києва від 27.05.2016 у справі №757/15841/16-а, яка набрала законної сили 07.06.2016.

За приписами ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

За таких обставин, враховуючи вищевикладені положення, суд вважає за необхідне з метою повного та всебічного захисту прав та інтересів позивача зобов`язати ГУ ПФУ в місті Києві, з урахуванням п. 3 резолютивної частини Рішення №7-р(ІІ)/2019, здійснити саме з 01.03.2019 перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ (в редакції, що діяла на час призначення пенсії), виходячи з розрахунку 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, зазначеної у довідці №21-78зн, без обмеження максимального розміру пенсії та заробітної плати та з урахуванням раніше проведених виплат.

Разом з тим, що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ГУ ПФУ в місті Києві виплатити йому різницю в пенсії за минулий час, за попередні 12 місяців та без застосування Постанови №649, якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду (далі - Порядок №649), то суд зазначає наступне.

За змістом п. 1 Порядку №649, цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

При цьому, в п. 2 Порядку №649 наведено визначення поняття:

боржник - орган Пенсійного фонду України, визначений судом боржником у виконанні судового рішення;

стягувач - фізична особа, на користь якої винесено рішення;

рішення - рішення суду, що набрали законної сили та видані або ухвалені після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», на виконання яких стягувачу нараховано пенсію або щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці (надбавки, підвищення, компенсацію втрати частини доходу, грошову допомогу), що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету та залишаються невиплаченими, або рішення суду про стягнення коштів.

Пунктами 4, 5 Порядку №649 визначено, що черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника.

Для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України:

документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника;

копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа;

розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.

Відповідно до п.п. 6, 8 Порядку №649, перевірку обґрунтованості розрахованої боржником суми, що підлягає виплаті, проводить в Пенсійному фонді України комісія з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (далі - комісія).

Комісія приймає одне з таких рішень: про наявність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку; про відсутність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку.

Крім того, у відповідності до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист та передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, шляхом:

визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України, у своєму Рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави, відповідно до приписів ст. 1, другого речення ч. 3 ст. 8, ст. 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України, ст.ст. 2, 5 КАС України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити «Конституції» і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення, в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно лише тому, що заявники вважають, начебто, певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.

Не поширюють свою дію ці положення й на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних (можливо позасудових) форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 15.12.2015 у справі №21-5361а15.

Аналіз вищевикладених норм у контексті спірних правовідносин дає змогу дійти висновку про те, що застосуванню органами Пенсійного фонду положень Порядку №649 передує отримання ним відповідного рішення суду, зокрема, щодо зобов`язання здійснити перерахунок пенсії позивача.

Разом з тим, порушення прав ОСОБА_1 виникає лише після прийняття комісією ГУ ПФУ в місті Києві рішення про наявність/відсутність підстав для виплати йому перерахованої суми пенсії.

З огляду на відсутність прийнятого ГУ ПФУ в місті Києві рішення про наявність/відсутність підстав для виплати ОСОБА_1 перерахованої суми пенсії, судом не встановлено порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів позивача на момент його звернення до суду, а також суд не може вирішувати спори про події, які не відбулись у часі.

У той же час, відповідно до п. 4.1 розділу ІV Порядку №22-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Згідно з п.п. 4.2, 4.3 розділу ІV Порядку №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу начальника управління щодо розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

Отже, перелік дій та рішень, які приймаються пенсійним органом за результатами розгляду заяви позивача та доданих до неї документів, визначений розділом ІV Порядку №22-1, та такими рішеннями можуть бути: щодо призначення або відмову у призначенні пенсії; щодо перерахунку або відмову у перерахунку пенсії; щодо переведення з одного виду пенсії на інший; щодо поновлення або відмову у поновленні раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Також, пенсійний орган може вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

У той же час, вивченням наявних матеріалів справи встановлено, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 26.02.2020 та долученої до неї довідки №21-78зн, ГУ ПФУ в місті Києві не було прийнято жодного з вищеперелічених рішень, визначених розділом ІV Порядку №22-1.

Разом з тим, відмовляючи ОСОБА_1 у перерахунку пенсії, у своєму спірному рішенні, оформленому листом від 12.03.2020 №2600-0307-8/33543, ГУ ПФУ в місті Києві зазначило, зокрема, що Постановою №1155 затверджено схеми посадових окладів прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласних, окружних прокуратур та прирівняних до них прокуратур.

При цьому, пунктом 7 Постанови №1155 встановлено, що зміна розмірів посадових окладів для працівників прокуратури, передбачених цією постановою, не є підставою для перерахунку пенсій, що призначені згідно із Законом України «Про прокуратуру».

На переконання суду, такі дії відповідача, щодо незазначення у вищевказаному листі конкретної причини відмови у перерахунку пенсії свідчать про ухилення суб`єкта владних повноважень від прийняття обґрунтованого рішення, з метою унеможливлення його оскарження у майбутньому по суті.

У той же час, на думку суду, лист ГУ ПФУ в місті Києві від 12.03.2020 №2600-0307-8/33543 є рішенням суб`єкта владних повноважень, яким, хоч і без зазначення конкретних причин, відмовлено ОСОБА_1 у перерахунку пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам.

Згідно зі ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, враховуючи вищевикладені обставини на предмет їх відповідності вищевикладеним нормам, суд прийшов до висновку, що не здійснюючи перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам, ГУ ПФУ в місті Києві діяло поза межами повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, необґрунтовано, упереджено, недобросовісно, не розсудливо, без дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

Таким чином, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст. 72-77, 139, 243-246, 262 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16; ), оформлене листом від 12 березня 2020 року №2600-0307-8/33543 про відмову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) у перерахунку пенсії на підставі його заяви від 26 лютого 2020 року та доданої до неї довідки Офісу Генерального прокурора від 25 лютого 2020 року №21-78зн.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16; ) здійснити з 01 березня 2019 року перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) пенсії відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ (в редакції, що діяла на час призначення пенсії), виходячи з розрахунку 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, зазначеної у довідці Офісу Генерального прокурора від 25 лютого 2020 року №21-78зн, без обмеження максимального розміру пенсії та заробітної плати та з урахуванням раніше проведених виплат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295-297 КАС України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII.

Суддя В.П. Шулежко