Справа № 400/4119/19
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2020-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/4119/19
Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Єщенка О.В.,

при секретарі Пальоній І.М.,

за участю: представника апелянта Долганюк Юлії Юріївни та третьої особи - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року по справі за позовом Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Головного територіальне управління юстиції у Миколаївській області, третя особа: ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2019 року Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області (далі ДМС) звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило (з урахуванням уточнень) визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 24 жовтня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог ДМС зазначила, що на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду № 400/1889/19 ДВС було відкрито виконавче провадження та відразу винесено постанову про стягнення з ДМС виконавчого збору. Однак, позивач зазначає, що мав бажання самостійно виконати рішення суду та видати ОСОБА_2 паспорт у вигляді книжечки, але саме через небажання ОСОБА_1 надати позивачу довідку з місця реєстрації ОСОБА_2 , ДМС було позбавлено можливості виконати рішення суду. Позивач зазначає, що оскільки в діях ОСОБА_1 є перешкоджання йому як боржнику у виконавчому провадженні виконати рішення суду, постанова про стягнення виконавчого збору винесена державним виконавцем протиправно та підлягає скасуванню.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ДМС подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено та сторонами не заперечується, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2019 року по справі №400/1889/19 позов ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області в особі Центрального районного відділу у місті Миколаєві про визнання протиправною відмови у видачі паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки та зобов`язання оформити та видати паспорт громадянина України у вигляді паспортної книжечки задоволено повністю. Визнано протиправною відмову Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області в особі Центрального районного відділу у місті Миколаєві в оформленні та видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки. Зобов`язано Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області в особі Центрального районного відділу у місті Миколаєві оформити та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у вигляді паспортної книжечки відповідно до "Положення про паспорт громадянина України", затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. № 2503.

Вказане рішення набрало законної сили 16 вересня 2019 року та 26 вересня 2019 року видано виконавчий лист по справі №400/1889/19.

На виконання вказаного виконавчого листа за заявою ОСОБА_1 ДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60408963 від 24.10.2019 року та в цей же день винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що постанова про стягнення виконавчого збору має бути винесена державним виконавцем одночасно з постановою про відкриття виконавчого породження.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції вірними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 ст.2 Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Пунктом 1 ч.1 ст.3 Закону визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч.1 ст.5 Закону).

Відповідно до п.1 ч.1 та ч.5 ст.26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно до ч.1, 3 та 4 ст.27 Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

З аналізу наведених положень Закону вбачається, що зазначення у постанові про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 Закону (за умови, що примусове виконання рішення передбачає його стягнення) та одночасне винесення державним виконавцем окремої постанови про стягнення виконавчого збору, є безпосереднім та імперативним обов`язком державного виконавця на початку примусового виконання рішення, розпочатого за відповідною заявою стягувача.

На думку колегії суддів, вказаний обов`язок виконавця є безумовним для дотримання виконавцем, коли такий розпочинає виконавче провадження. При цьому, ч.9 ст.27 Закону містить положення, згідно яких виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Так, судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на підставі відповідної заяви ОСОБА_1 , державним виконавцем 24 жовтня 2019 року було відкрито виконавче провадження ВП 60408963 шляхом винесення відповідної постанови, в п.3 якої зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 16692, 00 грн..

Також, 24 жовтня 2019 року державним виконавцем було винесено окрему постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 16692, 00 грн., що узгоджується з вимогою ч.4 ст.27 Закону щодо одночасності винесення з постановою про відкриття виконавчого провадження постанови про стягнення виконавчого збору.

З матеріалів справи вбачається та представником апелянта під час судового засідання в суді апеляційної інстанції було зазначено про оскарження ДМС в даних спірних правовідносинах лише постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 16692, 00 грн..

Положеннями статті 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Отже, враховуючи, що в даних спірних правовідносинах дослідженню підлягають лише обставини винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 24 жовтня 2019 року, яка фактично є похідною від відкриття виконавчого провадження і яке (відкриття) в даній справі не є предметом спору, колегія суддів з урахуванням положень ч.4 ст.27 Закону приходить до висновку про обґрунтованість спірної постанови про стягнення виконавчого збору та про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Наведені висновки узгоджуються з практикою Верховного Суду, зазначеною в постанові від 16 травня 2019 року, справа №296/2223/17.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 10 липня 2020 року.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Бойко А.В. Єщенко О.В.