Справа № 200/5390/20-а
Суддя: Логойда Т.В.
Дата ухвалення: 2020-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2020 р. Справа№200/5390/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Донецької області про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просила:

- стягнути з Прокуратури Донецької області на її користь вихідну допомогу при звільненні у сумі 30345,21 грн.;

- стягнути з Прокуратури Донецької області на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення.

Позов обґрунтовувала тим, що наказом прокурора Донецької області від 04.05.2020 року № 372-к її звільнено з посади начальника відділу забезпечення обвинувачення в апеляційному суді управління підтримання обвинувачення в суді Прокуратури Донецької області та з органів прокуратури Донецької області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».

Між тим, вихідну допомогу при звільненні їй виплачено не було.

Також зазначала, що з 25.09.2019 року дня набрання чинності Законом України від 19.09.2019 року №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» скасовано виплату вихідної допомоги, чим запроваджено дискримінацію за професійною ознакою; про такі зміни істотних умов праці не пізніше ніж за два місяці відповідно ст. 32 Кодексу законів про працю України вона попереджена не була.

Оскільки Законом України «Про прокуратуру» не регульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні, тому вважала, що розірвання трудового договору з працівником має супроводжуватися наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених Кодексом законів про працю України, з дотриманням ст. 44 цього Кодексу, відповідно до якої при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Норми п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» та п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України щодо підстав звільнення вважала однорідними, тому незалежно від зазначення у наказі про звільнення тієї чи іншої норми вважала, що особа є звільненою за вказаною нормою Кодексу з відповідними правовими наслідками для роботодавця.

Тому вважала, що мала право на вихідну допомогу при звільненні.

Оскільки таку допомогу їй не виплачено, що свідчить про не проведення повного розрахунку при звільненні, тому вважала, що має право стягнення її з відповідача, а також право на середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що згідно зі ст. 1311 Конституції України організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом. Спеціальним законом, який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України є Закон України «Про прокуратуру». Норми даного Закону є пріоритетними перед нормами Кодексу законів про працю України, а тому саме вони підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

У пп. 2 п. 19 розд. II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» зазначено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади в Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п.9 ч.І ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови у т.ч. настання такої події, як рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Наказ про звільнення позивача з посади та з органів прокуратури від 04.05.2020 року № 372-к на підставі п.9 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» мотивовано рішенням № 331 кадрової комісії № 2 від 04.05.2020 року про неуспішне проходження нею атестації. Тобто, позивача звільнено виключно з підстави, що визначена спеціальним Законом.

Випадки виплати вихідної допомоги при припиненні трудового договору визначені ст. 44 Кодексу законів про працю України, положеннями якої, серед іншого, передбачено, що виплата вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку здійснюється при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п.п. 1, 2 і 6 ст.40 цього Кодексу.

Закон України «Про прокуратуру» в редакції від 05.11.1991 року, у тому числі ч. І ст.46-2, якою передбачалося звільнення прокурорів за нормами Кодексу законів про працю України, втратив чинність 15.07.2015 року на підставі п. 1 пп. 1 п. 3 «Прикінцеві положення» Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, а тому на час звільнення позивача правові підстави для застосування до правовідносин, які виникли між сторонами, норм цього Кодексу були відсутні.

Діючий Закон України «Про прокуратуру» та Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» не передбачають виплати вихідної допомоги у разі звільнення з підстави, визначеної п. 9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру».

Тому вважав, що оскільки позивача звільнено з підстав та в порядку, що визначені Законом України «Про прокуратуру», яким не передбачено виплати вихідної допомоги при звільненні, тому позивач не набула права на її отримання. З огляду на що похідні від цих позовних вимог, також задоволенню не підлягають.

Просив в задоволенні позову відмовити.

Судом встановлено, що з 27.12.2001 року ОСОБА_1 працювала в органах прокуратури України, зокрема з 26.07.2018 року на посаді начальника відділу забезпечення обвинувачення в апеляційному суді управління підтримання обвинувачення в суді Прокуратури Донецької області та з органів прокуратури Донецької області.

Наказом прокурора Донецької області від 04.05.2020 року № 372-к звільнена з вказаної посади та з органів прокуратури Донецької області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».

Підставою для прийняття вказаного наказу стало рішення № 331 кадрової комісії № 2 від 04 травня 2020 року «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використання комп`ютерної техніки», згідно з яким позивач неуспішно пройшла атестацію.

Вихідну допомогу при звільненні їй нараховано та виплачено не було. Однак позивач вважала, що має право на таку допомогу, у зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом.

Судом також встановлено, що згідно з довідкою від 04.05.2020 року № 18-85-637, що видана Прокуратурою Донецької області, заробітна плата позивача за квітень 2020 року становила 32094,24 грн., у т.ч. прибутковий податок 5776,96 грн.

Відповідно до довідки від 26.05.2020 року № 18-85-747, що видана Прокуратурою Донецької області, заробітна плата позивача за останні два повні місяці роботи перед звільненням березень 2020 року (фактична кількість відпрацьованих робочих днів 2 з 21) та квітень 2020 року (фактична кількість відпрацьованих робочих днів 21 з 21), становила: середньоденна - 1445,01 грн., середньомісячна 30345,21 грн.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 44 Кодексу законів про працю України при припиненні трудового договору з підстав, визначених, зокрема у п. 1 ст. 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 40 цього Кодексу визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 11 жовтня 2018 року у справі №806/829/17, від 24 жовтня 2018 року у справі №806/277/16.

Відповідно до ст. 1311 Конституції України організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру».

Частиною 3 ст. 16 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.

Загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді визначені ст. 51 вказаного Закону.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Статтею 60 Закону України «Про прокуратуру» врегульовано питання звільнення прокурора з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Так, згідно з вказаною статтею прокурор звільняється з посади особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, за поданням відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, якщо: 1) прокурор не подав заяву про переведення до іншого органу прокуратури протягом п`ятнадцяти днів; 2) в органах прокуратури відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення; 3) прокурор неуспішно пройшов конкурс на переведення до органу прокуратури вищого рівня.

25.09.2019 року набрав чинності Закон України від 19.09.2019 року № 113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», яким (абз. 4 п. 2 розд. II Закону) дію статті 60 Закону України «Про прокуратуру» зупинено до 01 вересня 2021 року.

Вказаним Законом (від 19.09.2019 року № 113-IX) внесені зміни та доповнення до законодавства, зокрема у Кодексі законів про працю України статтю 40 доповнено частиною п`ятою такого змісту: "Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус".

Згідно з пп. 2 п. 19 розд. II «Прикінцеві і перехідні положення» вказаного Закону (від 19.09.2019 року № 113-IX) прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади в Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання такої підстави, як рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Статус позивача як прокурора та особливості її звільнення визначаються спеціальним законом - Законом України «Про прокуратуру», який станом на день її звільнення підлягав застосуванню разом із спеціальним законом - Законом України від 19.09.2019 року № 113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».

Саме рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації стало підставою для звільнення позивача з посади та з органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру». А тому посилання позивача на тотожність підстав її звільнення з підставами, що визначені п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, і на дискримінацію при такому звільненні є неприйнятними.

Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-XII, у тому числі ч. 1 ст. 46-2, якою передбачалося звільнення прокурорів за нормами Кодексу законів про працю України, втратив чинність 15.07.2015 року у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VІІ, яким виплати вихідної допомоги при звільненні не передбачено.

Тому на час звільнення позивача правові підстави для застосування до правовідносин, які виникли між сторонами, Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року були відсутні.

Враховуючи те, що позивача звільнено з підстав та в порядку, що передбачені Законом України «Про прокуратуру» від 14.10. 2014 року № 1697-VІІ, яким не передбачено виплату вихідної допомоги при звільненні, тому позивач не набула права на її отримання.

З огляду на наведене правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з Прокуратури Донецької області на користь позивача вихідної допомоги при звільненні відсутні.

Вирішуючи спір в цій частині судом враховані правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, що викладені в постанові Верховного Суду від 31.01.2018 року у справі № 820/1119/16, які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення - є похідними позовними вимогами, задоволення яких залежить від задоволення основних позовних вимог (п. 23 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні основних позовних вимог, тому правові підстави для задоволення похідних позовних вимог відсутні.

Посилання позивача на те, що з 25.09.2019 року дня набрання чинності Законом України від 19.09.2019 року №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» скасовано виплату вихідної допомоги, чим запроваджено дискримінацію за професійною ознакою, і про такі зміни істотних умов праці не пізніше ніж за два місяці відповідно ст. 32 Кодексу законів про працю України вона попереджена не була, є неприйнятними, оскільки вказаний Закон жодним чином не стосувався норм щодо вихідної допомоги. Виплата вихідної допомоги при звільненні не була передбачена ще з 15.07.2015 року у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VІІ, який відповідно до ст. 1311 Конституції України є спеціальним для спірних правовідносин, і яким позивач як прокурор керувалася під час перебування на посаді, а отже, знала та свідомо погодилася на визначені ним умови роботи.

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Прокуратури Донецької області (87500, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Університетська, 6, ) про стягнення коштів відмовити.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 13 липня 2020 року.

Суддя Т.В. Логойда