Справа № 640/968/20
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2020-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 липня 2020 року м. Київ № 640/968/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України у м. Києві
провизнання протиправними дій та зобов`язати вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (далі відповідач), в якому просить:

визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві незаконними і такими, що наносять позивачу моральну та матеріальну шкоду і принижують його честь та людську гідність, обмежують можливості у задоволені особистих соціальних потреб;

стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві невиплачену суму пенсійного забезпечення у розмірі 10 229, 39 грн. за період з 01.01.2018 року по 10.12.2018 року;

стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві суму моральної шкоди у розмірі 10 000, 00 грн., нанесену позивачу шляхом незаконних дій з розрахунку та виплати пенсійного забезпечення не виконання рішення суду та постанов державної виконавчої служби.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем на виконання рішення суду від 16.10.2018 року по справі № 826/10413/18 здійснено перерахунок пенсії з 01.01.2018 року та розрахунок на доплату пенсії на загальну суму у розмірі 13 551, 76 грн., з них за період з 01.01.2018 року по 10.12.2018 року у розмірі 10 229, 39 грн. та за період з 11.12.2018 року по 28.02.2019 року у розмірі 3 322, 37 грн.

Втім, як зазначає позивач перераховану суму коштів у розмірі 10 229, 39 грн. йому не виплачено, що зумовило на звернення його до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 21 січня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та відповідачу запропоновано надати відзив протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

Копію ухвали відповідачем отримано 12.02.2020 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, втім станом на час розгляду даної справи відзив від відповідача на адресу суду не надходив.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 працював у військовому комісаріаті на посаді начальника інженерної служби 25 дивізії ПВО, за військовим званням підполковник.

01.06.1984 року позивачу призначено пенсію за вислугу років, основний розмір якої складає 89 % грошового забезпечення (вислуга років 33), що підтверджено матеріалами справи, а саме витягами з Автоматизованої системи Розрахунку пенсій, здійснену пенсійним фондом України по пенсійній справі ФА 86097 для ОСОБА_1 на дати розрахунку на 01.06.2014, 01.07.2014, 22.06.2017, 04.01.2018 року (за постановою КМУ від 2012 року №355).

У квітні 2018 року ГУ ПФУ у м. Києві позивачу здійснило перерахунок пенсії з 1 січня 2018 року, у зв`язку зі зміною грошового забезпечення на підставі Постанови КМУ №704, Постанови КМУ №103 виходячи з 70 % грошового забезпечення, вказаного у довідці уповноваженого органу.

Вважаючи своє право на розрахунок пенсії, у урахуванням основного розміру пенсії 89% грошового забезпечення, порушеним відповідачем, позивач звернувся до суду, в якому просив:

- визнати дії ГУ ПФУ незаконними і такими, що наносять йому моральну та матеріальну шкоду, і принижують честь та людську гідність;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві:

а) здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 із грошового забезпечення у сумі 9510.00 грн. визначеного довідкою Київського міського військового комісаріату від 30 березня 2018 року №ФА86097, у розмірі 89 відсотків грошового забезпечення, відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб №2263-Х11 від 09.04.1992 року.

б) припинити чинити дії зі скасування прав та свобод ОСОБА_1 , визначених статтями 8, 22, 58, 64 Конституції України.

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві невиплачену суму пенсійного забезпечення у розмірі 903,45 грн. помножені на кількість місяців, що минули з 01.01.2018 року до дати (часу) виконання рішення суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.10.2018 року по справі № 826/10413/18 позов ОСОБА_1 задоволено частково:

визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, які полягають у розрахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням основного розміру пенсії 70% грошового забезпечення з 01.01.2018 року протиправними;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 із грошового забезпечення у сумі 9510,00 грн. визначеного довідкою Київського міського військового комісаріату від 30 березня 2018 року №ФА86097, у розмірі 89 % грошового забезпечення, відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб №2263-Х11 від 09.04.1992 року з урахуванням різниці між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії.

При цьому, в частині позовної вимоги про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві невиплачену суму пенсійного забезпечення у розмірі 903,45 грн. помножені на кількість місяців, що минули з 01.01.2018 року до дати (часу) виконання рішення суду було відмовлено з підстав того, що суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань по суті, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Постановою Шостого адміністративного апеляційного суду від 11.12.2018 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.10.2018 року залишено без змін.

09 січня 2019 року по даній справи видано виконавчий лист.

10 вересня 2019 року, 28.10.2019 року та 14.11.2019 року позивач звертався до Головного управління у місті Києві з заявами про виконання рішення суду від 16.10.2018 року.

ГУ ПФУ у м. Києві, за результатами розгляду звернень позивача, листами-відповідями № 251288/03 від 17.10.2019 року, № 279011/02/Т-7384/1 та за № 853-30119/Т-03/8-2800/19 від 09.12.2019 року повідомило останнього, що перерахована на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.10.2018 року сума пенсії у розмірі 10 229, 39 грн. буде виплачена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду від 22.08.2018 №649 (далі Порядок №649). Одночасно позивача було повідомлено, що його порядковий номер для виплати 37697.

Незгода з діями відповідача щодо невиплати різниці в пенсії у розмірі 10 229, 39 грн. обумовила ОСОБА_1 на звернення до суду.

Як встановлено судом, на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва 16.10.2018 року відповідачем здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 із грошового забезпечення у сумі 9510,00 грн. визначеного довідкою Київського міського військового комісаріату від 30 березня 2018 року №ФА86097, у розмірі 89 % грошового забезпечення, відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб №2263-Х11 від 09.04.1992 року з урахуванням різниці між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії.

Розмір перерахованої пенсії, яка підлягає до виплати позивачеві становила 13 551, 76 грн., що не заперечується сторонами.

У той же час, на час подачі позову та вирішення даної адміністративної справи відповідачем різницю пенсії у розмірі 10 229, 39 грн. не виплачено.

При цьому, відповідач в наданих на звернення позивача листах у правомірність своїх дій посилається на те, що судове рішення, яким позивачу перерахований розмір його пенсії виконується у черговості за датою надходження його до боржника, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду від 22.08.2018 №649 (далі Порядок №649).

Беручи до уваги викладене, суд при вирішенні спірних правовідносин, виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на час подачі даного адміністративного позову, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.10.2018 року по справі № 826/10413/18 є виконаним.

Відтак, питання виплати заборгованості, що утворилася внаслідок здійсненого відповідачем розрахунку не лежить в площині викладеного судового рішення у справі № 826/10413/18.

З огляду на викладене Порядок №649 до спірних правовідносинах застосовано бути не може.

У той же час, відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Поряд з цим, суд зазначає, що частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Зокрема, у пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 вказано, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права від 16 грудня 1966 року, Європейській соціальній хартії (переглянутій) від 03 травня 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо.

Отже, право особи на отримання пенсії, а також сум перерахунку пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії та строки призначення (перерахунку) та виплати пенсії передбачені статтями 44, 45 Закону № 1058-IV.

Частиною першою статті 44 зазначеного Закону встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа; у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа. Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону №1058-IV, за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Як підтверджуєтеся матеріалами справи, позивач у встановленому статтями 44, 45 Закону № 1058-IV порядку звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії, до якої ним додано документи необхідні для здійснення відповідного перерахунку.

Водночас, держава в особі органів Пенсійного фонду України зобов`язана гарантувати громадянам право на соціальний захист, а обмеження цього права можливо лише на підставі законів, що приймаються Верховною Радою України.

Обмеження виплати соціальних гарантій, нарахованих особі в порядку, передбаченому Законом, не може бути встановлено постановою Кабінету Міністрів України.

Юридична природа соціальних виплат, в тому числі пенсій, розглядається не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту законних очікувань (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal certainty), що є невід`ємними елементами принципу правової держави (Rechtstaat) та верховенства права. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі Федоренко проти України (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути існуючим майном або виправданими очікуваннями щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи законними сподіваннями отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини у пункті 32 рішення по справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Також суд зазначає, що відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що невиплата перерахунку пенсії позивачу на підставі та у порядку, визначеному у Законі, чинному на момент призначення йому пенсії, є втручанням у його майнові права у розумінні статті 1 Першого протоколу. При цьому, позивач, отримуючи пенсію відповідно Закону, мав законні сподівання на своєчасне здійснення перерахунку пенсії у визначених законодавством випадках та виплату перерахованої пенсії без будь-яких обмежень.

Зазначені обставини свідчать про необхідність відновлення порушеного права позивача на отримання у повному обсязі належних йому сум пенсійних виплат, а саме суми перерахованої пенсії у розмірі 10 229, 39 грн., яка відповідачем не виплачена.

При цьому, суд зауважує, що в даному випадку стягнення з відповідача невиплаченої суми перерахованої пенсії, не є належним способом захисту його порушеного права у спірних правовідносинах, оскільки відповідача раніше в судовому порядку не було зобов`язано виплатити таку суму, у зв`язку із чим відповідна вимога позивача не є обґрунтованою.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як встановлено судом, ГУ ПФУ у м. Києві позивачу пенсію на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.10.2018 року по справі № 826/10413/18 перераховано в лютому 2019 року. Розмір перерахованої пенсії становив 13 551, 76 грн.

Втім, у виплаті ОСОБА_1 перерахованої пенсії у розмірі 10 229, 39 грн. відмовлено з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України Про питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду від 22.08.2018 № 649.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 17.04.2019 року по справі №342/158/17, як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Таким чином, оскільки за вказаних вище обставин, Порядок №649, на який посилається відповідач до спірних правовідносинах застосовано бути не може, суд приходить до переконання, що невиплата позивачу суми перерахованої пенсії у розмірі 10 229, 39 грн., за виключенням інших обставин, свідчить про наявність у діях відповідача ознак протиправної бездіяльності.

Одночасно, суд вирішуючи питання ефективного захисту порушеного права позивача, виходить з того, що беручи до уваги те, що під час розгляду даної адміністративної справи встановлено ознаки протиправної бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачеві перерахованої пенсії у розмірі 10 229, 39 грн., а тому суд вважає за необхідне, вийти за межі позовних вимог та визначити спосіб захисту порушеного права позивача, шляхом:

визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.10.2018 року по справі № 826/10413/18 пенсії в розмірі 10 229, 39 грн., та

зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перераховану на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.10.2018 року по справі № 826/10413/18 пенсію в розмірі 10 229, 39 грн. (десять тисяч двісті двадцять дев`ять гривень, 39 копійок).

У той же час, щодо вимоги позивача про визнання дії Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві незаконними і такими, що наносять позивачу моральну та матеріальну шкоду і принижують його честь та людську гідність, обмежують можливості у задоволені особистих соціальних потреб та стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві суму моральної шкоди у розмірі 10 000, 00 грн., нанесену позивачу шляхом незаконних дій з розрахунку та виплати пенсійного забезпечення не виконання рішення суду та постанов державної виконавчої служби, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За приписами ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:

- у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

- у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

- у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

- у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У відповідності до ч. ч. 3, 4 та 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування; моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За приписами частини другої вказаної вище статті, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

- якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

- якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

- в інших випадках, встановлених законом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 та № 1 від 27.02.2009, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність факту такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача (відповідача), наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача (відповідача) та вини останнього (відповідача) в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Під час розгляду даної справи позивачем ненадано належних та допустимих доказів вчинення відповідачем дій, які б були спрямовані на спричинення йому моральної та матеріальної шкоди, приниження його честі та людської гідності чи обмеження можливості у задоволені особистих соціальних потреб.

При цьому, суд зазначає, що невиплата позивачу перерахованої на виконання рішення суду пенсії у повному розмірі не може свідчити про вчинення ГУ ПФУ у м. Києві дій, які мають прояв у нанесені позивачу моральної та матеріальної шкоди, приниження його честі та людської гідності, обмеження можливості у задоволені особистих соціальних потреб.

А тому, за вказаних обставин, вимоги позивача про визнання дії Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві незаконними і такими, що наносять позивачу моральну та матеріальну шкоду і принижують його честь та людську гідність, обмежують можливості у задоволені особистих соціальних потреб та стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві суму моральної шкоди у розмірі 10 000, 00 грн., нанесену позивачу шляхом незаконних дій з розрахунку та виплати пенсійного забезпечення не виконання рішення суду та постанов державної виконавчої служби до задоволення не підлягають, оскільки зазначені вище обставини не підтверджені жодними доказами, а тому є неприйнятними.

Також, суд звертає увагу, що згідно з ч. 1 ст. 372 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, суд з метою захисту прав позивача та належного виконання судового рішення враховуючи його вік вважає за необхідне зобов`язати відповідача подати звіт про виконання рішення суду у місячний строк з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки спір вирішено на користь сторони, звільненої від сплати судового збору, а також за відсутності витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 72-77, 241-246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перераховану на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.10.2018 року по справі № 826/10413/18 пенсії в розмірі 10 229, 39 грн.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перераховану на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.10.2018 року по справі № 826/10413/18 пенсію в розмірі 10 229, 39 грн. (десять тисяч двісті двадцять дев`ять гривень, 39 копійок).

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України м. Києва (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, ідентифікаційний код 42098368) подати до суду звіт про виконання судового рішення у місячний строк з дати набрання цим рішенням законної сили.

5. В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.М. Погрібніченко