Справа № 340/2436/20
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2020-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2020 року м. Кропивницький Справа № 340/2436/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Фортечного відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом та просить визнати протиправною та скасувати постанову від 10.06.2020 р. ВП №53082119 про накладення штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при винесенні спірної постанови державний виконавець керувався абз.3 ч.14 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження", в редакції Закону України від 03.07.2018 р. №2475-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання", чинного з 28.05.2018 р.. Враховуючи положення ст.58 Конституції України та те, що з моменту набрання чинності Закону №2475-VІІІ від 03.07.2018 р. до моменту застосування державним виконавцем штрафу не пройшло ще 2 років, а за таких обставин, станом на 10.06.2020 р. відповідальність у розмірі 50 відсотків від всієї суми заборгованості зі сплати аліментів не може бути застосована, оскільки на цей час ще не настав строк, передбачений абз.2-3 ч.14 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження".

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у поданому суду відзиві не погодився з доводами позивача, оскільки врахування заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла у боржника за період до набрання чинності Закону №2475-VІІІ від 03.07.2018 р., яким внесені зміни до ст.71 Закону України "Про виконавче провадження", не можна розцінювати як надання зазначеній нормі права зворотної дії в часі. Для застосування державним виконавцем заходів, передбачених ст.71 Закону України "Про виконавче провадження", визначальним чинником є сам факт наявності у боржника заборгованості у встановленому розмірі (а.с.17-19).

Позивач відповідь на відзив до суду не подавав.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

На виконанні у відповідача перебуває виконавче провадження за № АСВП 53082119 з примусового виконання виконавчого листа №404/6029/13-ц від 15.10.2013 р., виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда, про стягнення з позивача на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, починаючи стягнення з 20.06.2013 р. по 02.12.2026 р..

09.12.2016 р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.23-24).

Як вбачається з розрахунку №310 від 10.06.2020, заборгованості позивача зі сплати аліментів станом на 01.08.2018 р. становила 30951,41 грн., станом на 01.06.2020 р. - 51783,91 грн. (а.с.25-26).

10.06.2020 р. державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу, згідно до якої на позивача, за заборгованість зі сплати аліментів більше 3-х років, накладено штраф у розмірі 25891,95 грн. (у розмірі 50% від суми заборгованості зі сплати аліментів) (а.с.21-22).

Не погоджуючись з такою постановою позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає, що згідно до ч.2ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VІІІ від 02 червня 2016 р. (далі - Закон №1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 13 Закону №1404 встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч.1 ст.18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частина 1 ст.26 цього Закону передбачає, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону №1404, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону №1404 порядок стягнення аліментів визначається законом.

Однак, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" №2475-VIII від 03.07.2018 р. (далі - Закон №2475), який набрав чинності з 28.08.2018 р. (п.п.3 п.27 роз.І), ч.4 ст.11 Закону №1404 викладена в новій редакції, згідно до якої строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Також, Законом №2475 (п.п.12 п.27 роз.І) ст.71 Закону №1404 доповнено новою ч.14, згідно до якої:

"За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу".

При цьому, до 28.08.2018 р. ст.71 Закону №1404 за несплату аліментів не передбачала такого виду відповідальності, як накладення штрафу у відсотковому розмірі від суми заборгованості у залежності від розміру заборгованості, яка перевищує суму відповідних платежів за рік, два та три роки.

Таким чином, новим нормативно-правовим актом (Закон №2475) змінено закріплені у попередніх нормах (ст. 71 Закону №1404 в редакції до 28.08.2018 р.) правила поведінки (тобто, попередній та новий нормативно-правові акти не однаково визначають зміст прав та обов`язків суб`єктів відносин).

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Суд зазначає, що стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Принцип незворотності дії в часі поширюється на всі закони та інші нормативно-правові акти. Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення також в міжнародно-правових актах, зокрема, в ст.7 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 04.11.1950 р., яка набрала чинності для України 11.09.1997 р..

Крім того, відповідно до пункту 2 Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 р. у справі №1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч.1ст.58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, оскільки Закон №2475, у розділі ІІ "Прикінцеві та перехідні положення", не містить чіткого положення про застосування нового виду відповідальності (сплата штрафу за ч. 14 ст. 71 Закону №1404) щодо триваючих правовідносин, зокрема, наявності боргу по сплаті аліментів до 28.08.2018, суд вважає, що новий вид відповідальності підлягає застосуванню саме до правовідносин, які продовжують існувати після набрання чинності Законом №2475.

Тобто, приписи ч.14 ст.71 Закону №1404 застосовуються у разі наявності відповідної заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла саме з 28.08.2018, оскільки відповідальність у вигляді штрафу за несплату аліментів виходячи із заборгованості, яка виникла до 28.08.2018 р., не передбачена законодавством, яке діяло на час утворення такої заборгованості.

Суд зазначає, що відповідальність у формі штрафу за несплату аліментів, яка передбачена абз.3 ч.14 ст.71 Закону №1404 була введена лише з 28.08.2018, а тому штраф може бути нарахований лише на суму заборгованості, яка утворилася після 28.08.2018 р.. Проте відповідач суму штрафних санкцій визначив із сукупного розміру заборгованості, яка утворилася з моменту відкриття виконавчого провадження, а саме з 2014 р. по 2020 р., що свідчить про протиправність застосування до позивача штрафу у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів (а.с.25-26, 27-28).

Аналогічна правова позиція Верховного Суду (ухвали суду від 17.12.2019 справа №500/2025/19, від 02.09.2019 справа №520/3935/19,від 01.08.2019 справа №440/1253/19, від 22.07.2019 справа №620/655/19).

Отже, з врахуванням викладеного, суд не погоджується з доводами відповідача щодо правомірності накладення штрафу згідно абз.3 ч.14 ст.71 Закону №1404 та вважає, що постанова про накладення штрафу від 10.06.2020 р. у ВП №53082119 є протиправною та підлягає скасуванню.

За правилами ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не було доведено правомірність прийнятої постанови,тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 139 КАС України понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840,80 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (а.с.4).

Керуючись ст.ст.6, 9, 14, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправною і скасувати постанову державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 10.06.2020 року у ВП №53082119 про накладення штрафу в розмірі 25891,95 грн..

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Фортечного відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (код - 34977781).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.255 КАС України та може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 КАС України. Відповідно до пп.15.5 п.15 Розділ VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Л.І. Хилько