Справа № 140/6341/20
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2020-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2020 року ЛуцькСправа № 140/6341/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ковельського управління Державної казначейської служби України Волинської області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася в суд із позовом до Ковельського управління Державної казначейської служби України Волинської (далі - Ковельське УДКСУ Волинської області, відповідач) про визнання протиправним рішення, оформленого листом №03-23-10/200 від 03 березня 2020 року про повернення виконавчого документа без виконання, зобов`язання виконати додаткове рішення суду від 21 жовтня 2019 року, перерахувати кошти на виконання виконавчого листа Волинського окружного адміністративного суду №1165/2019 від 02 грудня 2019 року, зобов`язання нарахувати і сплатити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 компенсацію у вигляді трьох відсотків річних за порушення строку перерахування коштів на виконання виконавчого листа №1165/2019 від 02 грудня 2019 року, за весь час прострочення по дату фактичного виконання включно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 січня 2020 року позивач через свого представника подала до Ковельського УДКСУ Волинської області виконавчий лист Волинського окружного адміністративного суду №1165/2019 від 02 грудня 2019 року про примусове виконання додаткового рішення суду від 21 жовтня 2019 року, проте, відповідач повернув виконавчий документ без виконання, посилаючись на підпункти 1, 9 пункту 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 (далі - Порядок №845), зазначивши, що для отримання коштів на підставі поданого виконавчого документа необхідно надати копію ухвали Волинського окружного адміністративного від 26 грудня 2019 року №140/2623/18 про виправлення помилки у виконавчому листі, завірену належним чином та з відміткою про набрання законної сили, а також належним чином нотаріально посвідчену копію довіреності.

Вважаючи відмову Ковельського УДКСУ Волинської області у прийнятті виконавчого листа Волинського окружного адміністративного суду №1165/2019 від 02 грудня 2019 року про примусове виконання додаткового рішення суду від 21 жовтня 2019 року протиправною та необґрунтованою, позивач звернулася із позовною заявою до суду.

Ухвалою судді від 18 травня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У відзиві на позов від 04 червня 2020 року за № 07-10-10/432 відповідач його вимог не визнав, посилаючись на те, що Ковельське УДКСУ Волинської області діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України і жодним чином не порушило прав і законних інтересів позивача, вжило всіх передбачених чинним законодавством заходів щодо виконання рішення суду. Просив в задоволенні позову відмовити.

У поданих до суду представником позивача відповіді на відзив від 13 червня 2020 року та відповідачем запереченнях на відповідь на відзив від 19 червня 2020 року №07-10-10/459 учасники справи підтвердили власну правову позицію, не погодившись із доводами протилежної сторони.

Ухвалою суду від 11 червня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання Ковельського УДКСУ Волинської області про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до частини другої статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно із частиною першою статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відтак, справу розглянуто по суті у межах строків, визначених частиною першою статті 258, частиною другою статті 262 КАС України.

Дослідивши письмові докази, письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 21 жовтня 2019 року Волинським окружним адміністративним судом постановлено додаткове рішення у справі №140/2623/18, яким стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Відділу обліку, розподілу та приватизації житла виконавчого комітету Ковельської міської ради судовий збір в розмірі 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) гривню.

Вказане додаткове рішення набрало законної сили 21 листопада 2019 року і на його виконання судом було видано виконавчий лист №1165 2019р. від 02 грудня 2019 року.

Ухвалою суду від 26 грудня 2019 року у справі №140/2623/18 внесено виправлення у виконавчий лист №1165 2019р. від 02 грудня 2019 року, виданий Волинським окружним адміністративним судом на виконання додаткового рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року в адміністративній справі №140/2623/18 за позовом ОСОБА_1 до Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ковельської міської ради, Відділу обліку, розподілу та приватизації житла виконавчого комітету Ковельської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, шляхом виправлення описки в зазначенні боржника, а саме: «Відділ обліку, розподілу та приватизації житла виконавчого комітету Ковельської міської ради» виправити на «Виконавчий комітет Ковельської міської ради (45008, Волинська обл., м. Ковель, вул. Незалежності, 73, )».

20 січня 2020 року позивач через свого представника ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ) звернулася до Ковельського УДКСУ Волинської області з заявою про стягнення коштів за сплачений судовий збір відповідно до виконавчого листа №1165 2019р. від 02 грудня 2019 року, виданого Волинським окружним адміністративним судом на виконання додаткового рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року в адміністративній справі №140/2623/18.

До заяви було додано такі документи: оригінал виконавчого листа №1165 2019р. від 02 грудня 2019 року; копію ухвали Волинського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року у справі №140/2623/18 про виправлення помилки у виконавчому листі; копію довідки від 29 жовтня 2019 року АТ КБ «Приватбанк» за реквізитами ОСОБА_2 ; копію довіреності від 17 серпня 2018 року, зареєстрованої в реєстрі за №875.

22 січня 2020 року Ковельське УДКСУ Волинської області надіслало на адресу представника позивача лист за №03-23-10/83 у якому повідомило, що для отримання коштів на підставі поданого виконавчого документа необхідно надати копію ухвали Волинського окружного адміністративного від 26 грудня 2019 року №140/2623/18 про виправлення помилки у виконавчому листі, завірену належним чином та з відміткою про набрання законної сили, а також належним чином нотаріально посвідчену копію довіреності.

За наслідками розгляду отриманого виконавчого документа, Ковельське УДКСУ Волинської області, керуючись підпунктами 1, 9 пункту 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845, прийняло рішення про повернення виконавчого листа Волинського окружного адміністративного суду №1165 2019р. від 02 грудня 2019 року без виконання, що оформлене листом від 03 березня 2020 року №03-23-10/200.

Позивач, не погодившись з правомірністю повернення без виконання виконавчого документа, звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями частини другої статті 2 КАС України визначено, що в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 6 Закону №1404-VIII визначено, що у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються податковими органами, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами. Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання.

Як визначено пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі - Положення про Державну казначейську службу України), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Згідно із пунктом 3 Положення про Державну казначейську службу України основними завданнями Казначейства є: 1) реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів; 2) внесення на розгляд Міністра фінансів пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у зазначених сферах.

Підпунктом 3 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України визначено, що Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

У відповідності до частини першої статті 25 Бюджетного кодексу України (в редакції, чинній станом на 01 січня 2020 року) Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845.

Згідно із пунктом 2 Порядку №845 боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання.

За приписами пункту 3 Порядку №845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Як визначено пунктом 6 Порядку №845 у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб:

заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові (повне найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв`язку, що здійснюється за рахунок стягувача (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення);

оригінал виконавчого документа;

судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності);

оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (у судових рішеннях про стягнення коштів з відповідного бюджету).

До заяви можуть додаватися інші документи, які містять відомості, що сприятимуть виконанню рішення про стягнення коштів (довідки та листи органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, або органів місцевого самоврядування, рішення органів досудового розслідування та прокуратури тощо).

Відповідно до підпунктів 1,9 пункту 9 Порядку №845 орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли: виконавчий документ подано особою, що не має відповідних повноважень; не відповідає вимогам, передбаченим Законом України «Про виконавче провадження»; протягом місяця з дня звернення до стягувача для отримання додаткових відомостей для виконання рішення про стягнення коштів ним не надано таких відомостей органу Казначейства.

Як вбачається з матеріалів справи, однією з підстав для повернення виконавчого документа без виконання зазначено, що копія ухвали Волинського окружного адміністративного від 26 грудня 2019 року №140/2623/18 про виправлення помилки у виконавчому листі не містить відмітки про набрання нею законної сили.

Згідно із частиною третьою статті 373 КАС України виконавчий лист, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

З огляду на приписи частини першої статті 3 Закону №1404-VIII ухвала Волинського окружного адміністративного від 26 грудня 2019 року №140/2623/18 про виправлення помилки у виконавчому листі є невід`ємною часиною виконавчого листа та повинна відповідати вимогам, встановленим законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 4 Закону №1404-VIII у виконавчому документі зазначаються дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Вимоги до змісту ухвали встановлені статтею 248 КАС України. Зокрема, в резолютивній частині ухвали, що викладається окремим документом, зазначається: висновки суду; строк і порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

Статтею 256 КАС України визначено, що ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Негайне набрання ухвалою законної сили полягає в тому, що вона набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню після її проголошення.

Відсутність в ухвалі суду відмітки про набрання нею законної сили не позбавляє ухвали її обов`язковості з моменту проголошення.

В резолютивній частині ухвали Волинського окружного адміністративного від 26 грудня 2019 року №140/2623/18 про виправлення помилки у виконавчому листі зазначено, що вона набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України та може бути оскаржена в апеляційному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що дії відповідача щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання з тих підстав, що копія ухвали Волинського окружного адміністративного від 26 грудня 2019 року №140/2623/18 про виправлення помилки у виконавчому листі не містить відмітки про набрання нею законної сили, є протиправними, оскільки в резолютивній частині ухвали зазначено, що вона набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України, тобто підлягає до негайного виконання.

Також підставою повернення виконавчого документа без виконання відповідачем зазначено, що подана копія довіреності від 17 серпня 2018 року №875, вчинена від імені ОСОБА_1 , посвідчена приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Мартинюком Е.В., оформлена з порушенням встановлених вимог.

Так, до заяви про виконання рішення про стягнення коштів від 20 січня 2020 року, на підтвердження повноважень представника, було додано копію нотаріально посвідченої довіреності від 17 серпня 2018 року, зареєстрованої в реєстрі за №875. Вказана копія довіреності завірена особистим підписом особи, якій така довіреність видана - Ярмолюком Я.І.

Копія довіреності, що завірена особою, якій така довіреність видана, не може бути належним доказом дійсної волі довірителя на уповноваження представника діяти в його інтересах.

Порядок засвідчення копій документів регулюється Національним стандартом України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003», затвердженим наказом Держспоживстандарту України від 07 квітня 2003 року №55 (далі - ДСТУ 4163-2003), та Правилами організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року №1000/5 (далі - Правила №1000/5).

Відповідно до пункту 1 Правил № 1000/5, ці Правила встановлюють єдині вимоги щодо створення управлінських документів і роботи зі службовими документами, а також порядок їх архівного зберігання в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності (далі - установи). Ці Правила є нормативно-правовим актом, обов`язковим для виконання всіма установами.

Згідно пунктів 1, 2, 8 глави 10 розділу ІІ Правил №1000/5, порядок виготовлення, засвідчення та видавання копій документів визначається інструкцією з діловодства установи. Установа має право засвідчувати копії документів, що створюються в ній, за винятком копій документів, які відповідно до законодавства потребують засвідчення в нотаріальному порядку.

Нотаріуси посвідчують довіреності, складені від імені фізичної особи або юридичної особи, на ім`я однієї або кількох осіб з чітко визначеними юридичними діями, які належить учинити представникові.

Посвідчені нотаріусами довіреності, а також довіреності, видані в порядку передоручення, припинення їх дії, підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиному реєстрі довіреностей у порядку, установленому Положенням про Єдиний реєстр довіреностей.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» засвідчення вірності копій (фотокопій) документів і виписок з них покладається на нотаріусів.

У статті 75 Закону України «Про нотаріат» зазначено, що нотаріуси, посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, засвідчують вірність копій документів, виданих підприємствами, установами і організаціями за умови, що ці документи не суперечать законові, мають юридичне значення і засвідчення вірності їх копій не заборонено законом.

Вірність копії документа, виданого громадянином, засвідчується у тих випадках, коли справжність підпису громадянина на оригіналі цього документа засвідчена нотаріусом або посадовою особою органу місцевого самоврядування чи підприємством, установою, організацією за місцем роботи, навчання, проживання чи лікування громадянина.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що повноваження представника мають бути підтверджені оригіналом довіреності або її копією, засвідченою у визначеному законом порядку, зокрема, особою, яка має повноваження на засвідчення копії довіреності, в даному випадку нотаріусом.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд дійшов висновку, що відповідач повертаючи виконавчий документ стягувачу без виконання діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, оскільки виконавчий документ подано особою, що не має відповідних повноважень, у зв`язку із чим позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Стосовно клопотання представника позивача винести окрему ухвалу, суд зазначає, що вказане клопотання не є позовною вимогою в розумінні норм КАС України та за змістом статті 249 КАС України, винесення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду. У даній справі суд не вважає необхідним постановляти окрему ухвалу.

Крім того, оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, сплачений при поданні позову судовий збір не підлягає стягненню з відповідача та залишається за позивачем.

Керуючись статтями 139, 243-246, 250, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Ковельського управління Державної казначейської служби України Волинської області (45000, Волинська область, місто Ковель, вулиця Кармелюка, 4, ідентифікаційний код юридичної особи 37788874) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з врахуванням вимог пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.Я. Ксензюк