Справа № 640/8350/20
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2020 року м. Київ № 640/8350/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у місті Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Головного управління ДПС у місті Києві (надалі - відповідач), адреса: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 31 березня 2020 року № про порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення від 31 березня 2020 року № про порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.

Підставами позову вказано порушення суб`єктом владних повноважень прав позивача внаслідок прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що при проведенні перевірки податковим органом в акті перевірки було допущено значну кількість порушень норм чинного законодавства, у зв`язку з чим податкові повідомлення-рішення винесені останнім є протиправними та підлягають скасуванню.

Вказані обставини стали підставою для звернення до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню, і посилається на те, що податковий орган при виконанні функцій покладених на нього державою діяв відповідно до чинного законодавства, у зв`язку з чим податкові повідомлення-рішення щодо позивача є правомірними та скасуванню не підлягають.

За таких обставин, контролюючий орган просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та проти чого не заперечували сторони, 10 березня 2020 року податковим органом було проведено камеральну перевірку позивача на підставі якої винесено Акт від 10 березня 2020 року № 551/26-15-33-05-11/ про результати камеральної перевірки за 2015-2018 роки.

12 березня 2020 року позивачем було отримано вищевказаний Акт від 10 березня 2020 року № 551/26-15-33- 05-11/ про результати камеральної перевірки за 2015-2018 року.

17 березня 2020 року позивачем на адресу податкового органу було направлено письмове заперечення, в якому позивач не погоджувався з висновками викладеними в акті перевірки.

У свою чергу податковим органом на адресу позивача було надіслано висновок за № 15323/С/26-15-33-05-15 від 26 березня 2020 року про правомірність результатів камеральної перевірки.

Надалі, на підставі вказаного Акту 10 березня 2020 року та висновку № 15323 до позивача 02 квітня 2020 року було направлено:

- податкове повідомлення-рішення від 31 березня 2020 року № про порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування;

- податкове повідомлення-рішення від 31 березня 2020 року № про порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.

Підставами для винесення обох рішень є начебто порушення платником пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу України про сплату суми податкового зобов`язання та статті 126 Податкового кодексу України про порушення правил сплати податків.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України; Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України); Податкового кодексу України (далі - ПК України), у відповідних редакціях, що діяли на момент спірних правовідносин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Податкового кодексу України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктами 16.1.3, 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов`язаний, зокрема, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 54.1, пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, у випадках, встановлених підпунктами 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України.

Якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом (п.54.5 ПК України).

Згідно з пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 57.3 статті 57 ПК України встановлено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Статтею 56 ПК України встановлено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

У той же час, згідно з пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Водночас пунктом 109.1 статті 109 Податкового кодексу України передбачено, що податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що законодавець передбачив можливість застосування до платника наслідків несвоєчасної сплати, зокрема узгодженої суми грошового зобов`язання, передбачених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, лише за наявності його вини.

Як встановлено судом, позивачем самостійно визначені податкові зобов`язання з податку на додану вартість шляхом подання податкових декларацій за період з 2015 року по 2018 рік, які згідно облікової картки позивача сплачувалися несвоєчасно.

Позивачем не заперечується факт порушення ним сплати, узгодженої суми грошового зобов`язання, визначеного у поданих податкових деклараціях з податку на додану вартість.

Натомість, позивач звертає увагу, що штрафні санкції до нього застосовані поза межами строків давності, тобто податковий орган не мав права застосовувати штрафні санкції за несплату узгоджених податкових зобов`язань після спливу 1095 днів з дня граничного строку подання податкової декларацій з податку на додану вартість, що є підставою для визнання податкових повідомлень-рішень протиправними.

Враховуючи наведене, суд зазначає таке.

За положеннями пункту 102.1. статті 102 Податкового кодексу України, контролюючий орган має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку зокрема подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Таким чином, вказаний пункт Податкового кодексу України пов`язує втрату права контролюючого органу для нарахування податкових зобов`язань із закінченням 1095-денного терміну, із настанням однієї із подій: або останнього дня граничного строку подання податкової декларації, або останнього дня граничного строку сплати грошових зобов`язань.

Як встановлено судом, згідно Акту перевірки, позивачем визначені податкові зобов`язання у поданих ним податкових деклараціях з податку на додану вартість, починаючи з квітня 2015 року по січень 2019 року, відтак і граничні строки їх сплати підпадають в тому числі і на певні місяці 2015-2018 років.

Зокрема, з Акту перевірки та розрахунку штрафних санкцій до податкових повідомлень-рішень від 31 березня 2020 року №, № , контролюючим органом визначено позивачеві суму штрафу за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов`язань, які визначені, зокрема податковою декларацією з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, зокрема:

- податкова декларація про майновий стан і доходи від 25 квітня 2016 року № з якої вбачається, що: сума боргу - 372,86; дата виникнення боргу 31 липня 2016 року; дата погашення богу - 19 травня 2017 року; кількість затримки днів - 292; сума штрафної санкції - 74,57 грн;

- податкова декларація про майновий стан і доходи від 25 квітня 2016 року № з якої вбачається, що: сума податкового боргу - 151,50; дата виникнення боргу - 31 липня 2016 року; дата погашення боргу - 19 травня 2017 року; кількість днів затримки - 292; сума штрафної санкції - 30,30 грн.

Таким чином, враховуючи дату прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення, а саме 31 березня 2020 року, якими до позивача застосовані штрафні санкції (які законодавець відносить до визначення поняття «грошове зобов`язання»), а також дати граничних строків сплати грошових зобов`язань, суд приходить до висновку про те, що податкові повідомлення-рішення в частині сум штрафу за вказаними вище податковими деклараціями з податку на додану вартість, прийняті податковим органом поза межами 1095 днів.

Правова позиція з цього питання висловлена Верховним Судом в постановах у справі № 820/3544/17 від 10 травня 2018 року та № 824/760/17-а від 05 червня 2018 року.

Отже, за вказаних обставин, суд погоджується з доводами позивача, що податкові повідомлення-рішення від 31 березня 2020 року №, № 3 в частині застосування штрафу в сумі 104,84 грн, підлягають скасуванню.

У той же час, суд зазначає, що податкові повідомлення-рішення від 31 березня 2020 року №, № 3 в частині застосування штрафних санкцій у сумі 936,68 грн скасуванню не підлягають, оскільки відповідно до результатів проведеної перевірки встановлено було встановлено порушення термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування протягом строків, визначених пунктом 179.7 статті 179 Податкового кодексу України, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Згідно з частини 1 статті 9, статті 72, частин 1, 2, 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 84,08 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Стосовно надмірно сплачених грошових коштів у розмірі 84,08 грн, суд зазначає, що позивач має право звернутися до суду з відповідною заявою про сформування та подання до органів державного казначейства подання про повернення цих коштів.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у місті Києві - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 31 березня 2020 року № , № 3 в частині застосування штрафу в сумі 104,84 грн.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 84,08 грн (вісімдесят чотири гривні 08 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, ).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова