Справа № 640/11869/20
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2020-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2020 року м. Київ № 640/11869/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного

контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради

(Київської міської державної адміністрації)

про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач, Департамент ДАБІ) з вимогами про визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 21 травня 2020 року №124 «Про скасування права на початок виконання будівельних робіт, набутого на підставі поданого повідомлення та реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації», яким скасовано повідомлення про початок будівельних робіт від 25 лютого 2020 року №КВ 74 та реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 28 лютого 2020 року №КВ 96 щодо об`єкта будівництва «Капітальний ремонт нежитлової будівлі літ. «Б» за адресою: АДРЕСА_1.

Позов обґрунтовано тим, що оскаржуваним наказом скасовано повідомлення та декларація, які вичерпали свою дію у часі, оскільки позивачем набуто право власності на об`єкт будівництва на підставі попередньо винесених рішень відповідача.

Окрім іншого, позивач зазначає, що будівництво об`єкту здійснювалося на підставі та з дотриманням державних будівельних норм, а у відповідача відсутні підтвердження того, що будівництво здійснювалося з істотним порушенням зазначених норм, що загрожує життю та здоров`ю людини, відсутні будь-які перевірки та рішення щодо віднесення об`єкту до самочинного будівництва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 червня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 червня 2020 року відкрито провадження у даній справі №640/11869/20, визначено здійснювати розгляд справи суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву та усі наявні докази.

Відповідачем 24 червня 2020 року до суду подано відзив на позовну заяву, з якого вбачаються заперечення проти доводів позивача, зазначається, що замовником будівництва затверджено проектну документацію, розроблену з порушенням норм законодавства, всупереч статті 31 Закону України «Про архітектурну діяльність», зокрема, не надано інформації щодо наявності співвласника нежитлової будівлі на АДРЕСА_1, а оскільки ОСОБА_1 є власником лише Ѕ частини будівлі, то він не міг бути одноособовим замовником будівництва об`єкту та самостійно затверджувати проектну документацію.

Також існує розбіжність у зазначенні площі об`єкта у проектній документації, повідомленні про початок будівельних робіт та декларації про готовність будівництва до експлуатації, а крім цього опис робіт у проектній документації не відповідає фактично виконаним роботам на об`єкті, внаслідок чого відбулися втручання у несучі та огороджувальні системи, сталася пожежа.

Отже, органом державного архітектурного контролю виявлені недостовірні дані у зареєстрованій декларації, що давало підстави для віднесення об`єкту будівництва до самочинного, навіть за умов належно затвердженого проекту, а право на початок виконання підготовчих або будівельних робіт підлягало скасуванню, про що на законних підставах видано оскаржуваний наказ.

У свою чергу позивачем 03 липня 2020 року подано відповідь на відзив відповідача, у якій підтримано первинну позицію за позовом та додатково викладено доводи щодо не проведення відповідачем будь-яких перевірок стосовно виявлення фактів самочинного будівництва, а посилання на листи органів державної влади, на думку позивача, не є видом контролю, зокрема, перевіркою зазначених фактів.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Державна архітектурно-будівельна інспекція України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, який у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, Указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) здійснює повноваження щодо державного архітектурно-будівельного контролю в місті Києві та дозвільно-декларативні функції щодо об`єктів незначного (СС1) та середнього (СС2) класу наслідків (відповідальності) з 12 жовтня 2016 року.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності визначені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року №3038-VI (в редакції, чинній станом на час винесення оскаржуваного наказу) (далі - Закон №3038- VI).

Окрім того, механізм набуття права на виконання підготовчих та будівельних робіт визначається Порядком виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №466 «Про деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» (далі - Порядок №466).

Відповідно до пункту 13 Порядку №466 повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, та повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) (далі - повідомлення), повідомлення про зміну даних у зазначених повідомленнях за формою згідно з додатками 1, 2 і 2-1 до цього Порядку подається замовником (його уповноваженою особою) до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет шляхом подання засобами програмного забезпечення Єдиного державного веб-порталу електронних послуг або заповнюється та надсилається рекомендованим листом з описом вкладення до центру надання адміністративних послуг.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю протягом п`яти робочих днів з дня надходження повідомлення забезпечує внесення інформації, зазначеної у повідомленні, до реєстру згідно з цим Порядком. У разі подання повідомлення через електронний кабінет внесення до реєстру інформації, зазначеної у повідомленні, здійснюється в день його надходження автоматично за допомогою програмних засобів ведення реєстру.

Згідно з пунктом 11 Порядку №466 замовник несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданому ним повідомленні, за виконання будівельних робіт без подання повідомлення та за порушення вимог, визначених цим Порядком, відповідно до Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності"та Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Окрім цього, механізм прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів визначає Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №461 (далі - Порядок №461).

Відповідно до пунктів 17,18 Порядку №461 замовник (його уповноважена особа) заповнює і подає до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю через центр надання адміністративних послуг чи через електронний кабінет шляхом подання засобами програмного забезпечення Єдиного державного веб-порталу електронних послуг або заповнює та надсилає рекомендованим листом з описом вкладення до центру надання адміністративних послуг один примірник декларації:

щодо об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку;

щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), за формою, наведеною у додатку 3 до цього Порядку;

щодо самочинно збудованого об`єкта, на яке визнано право власності за рішенням суду, за формою, наведеною у додатку 5 до цього Порядку.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дня надходження декларації перевіряє повноту даних, зазначених у декларації, та забезпечує внесення інформації, зазначеної у декларації, до реєстру.

У разі подання декларації через електронний кабінет перевірка повноти даних, зазначених у декларації, здійснюється автоматично за допомогою програмних засобів ведення реєстру під час її заповнення замовником. Реєстрація декларації шляхом внесення до реєстру даних, зазначених у декларації, здійснюється автоматично у день її надходження.

При цьому замовник несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації чи акті готовності об`єкта до експлуатації, за експлуатацію об`єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката (пункт 16 Порядку №461).

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, Замовником будівництва, фізичною особою ОСОБА_1 через електронний кабінет відповідача подано повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) від 25 лютого 2020 року №КВ 74 та декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) від 28 лютого 2020 року №КВ 96 на об`єкт «Капітальний ремонт нежитлової будівлі АДРЕСА_1», які зареєстровано автоматично за допомогою програмних засобів ведення реєстру.

У повідомленні про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) від 25 лютого 2020 року №КВ 74 зазначено: вид будівництва - капітальний ремонт, проектна документація розроблена ТОВ «Ко Проджект» під керівництвом головного інженера проекту ОСОБА_2 та затверджена наказом замовника будівництва 02 грудня 2019 року; містобудівні умови та обмеження не видаються згідно пункту 5 Переліку об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2017 року №289 (реконструкція споруд та інженерних мереж, у тому числі допоміжних виробництв, що належать підприємствам, без перепрофілювання та зміни зовнішніх геометричних параметрів); загальна площа об`єкту відповідно до проектної документації - 609,30 кв.м., загальна площа нежитлових приміщень об`єкта будівництва - 960,00 кв.м.

Отже, відповідач отримав у межах та у спосіб, визначений законодавством у сфері регулювання містобудівної діяльності документ, який надає право на виконання будівельних робіт, а саме: повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) від 25 лютого 2020 року №КВ 74.

Надалі, Департамент міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) листом від 18 травня 2020 року №064-2345 звернувся до Департаменту ДАБІ з проханням провести перевірку будівельного майданчику за адресою: АДРЕСА_1, підтвердити правочинність та відповідність проведення робіт з посиланням на нормативні документи.

В результаті дослідження доданих до листа Департаменту міського благоустрою документів, відповідач встановив, що площа будівлі складає 960 кв.м., а власниками нежитлової будівлі є ОСОБА_1 (1/2 частина) та ОСОБА_3 (1/2 частина) на підставі договорів купівлі-продажу від 17 жовтня 2017 року та 27 лютого 2017 року відповідно.

Водночас, лише одним з співвласників будівлі - ОСОБА_1 , як замовником будівництва, подавалася та затверджувалася проектна документація та ним одноособово подавалася Декларація про готовність до експлуатації об`єкта будівництва.

За висновками відповідача, оскільки ОСОБА_1 відповідно до Реєстру є власником лише Ѕ частини вищезазначеного об`єкта будівництва, тобто не володів на законних підставах усім нежитловим приміщенням, він не міг бути одноособовим замовником будівництва даного об`єкта та відповідно не міг затверджувати проектну документацію. Із зазначеного відповідач вважає, що замовником будівництва затверджено проектну документацію, розроблену в порушенням норм законодавства всупереч вимог статті 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та статті 23 Закону України «Про архітектурну діяльність».

Також відповідачем встановлена невідповідність у зазначенні у різних документах площі приміщення, а саме: 960,00 кв.м, 609,30 кв.м., 646,30 кв.м, а також оформлення позивачем права власності на об`єкт будівництва 17 жовтня 2017 року на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 28 лютого 2020 року, чим, на його думку, позивач вводить в оману суд та інші державні органи.

У підтримку своєї позиції відповідач посилається на лист Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві від 17 березня 2020 року №65/18/1811, адресованого ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , у якому повідомляється про пожежу 29 вересня 2019 року у нежитловій будівлі у АДРЕСА_1 , внаслідок якої знищено та пошкоджено конструктивні елементи цегляної будівлі та металево-каркасну прибудову, яка вигоріла повністю, а також на лист Подільського районного управління ГУ ДСНС України у м. Києві від 01 жовтня 2019 року №27/2360, у якому підтверджується факт пожежі, що сталася 26 вересня 2019 року в прибудові до недіючої господарської споруди за адресою: АДРЕСА_1, лист Подільської районної у м. Києві державної адміністрації від 07 квітня 2020 року №106-2675 та звернення депутата міської ради ОСОБА_4

Зазначені листи та інформація, викладена у них, на думку відповідача свідчить про те, що на об`єкті будівництва проводяться роботи не з капітального ремонту.

На підставі встановленої вищевикладеної інформації та відомостей, відповідачем видано оскаржуваний наказ від 21 травня 2020 року №124 «Про скасування права на початок виконання будівельних робіт, набутого на підставі поданого повідомлення та реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації», яким скасовано повідомлення про початок будівельних робіт від 25 лютого 2020 року №КВ 74 та реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 28 лютого 2020 року №КВ 96 щодо об`єкта будівництва «Капітальний ремонт нежитлової будівлі літ. «Б» за адресою: АДРЕСА_1.

Із зазначеним наказом не погоджується позивач, з чим звернувся до суду.

Розглядаючи спірні правовідносини, що склалися між сторонами у справі, суд виходить з того, що оскаржуваним наказом скасовано право на початок виконання будівельних робіт, набуте на підставі повідомлення відповідно до частини другої статті 391 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Зазначена норма передбачає, що у разі виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, а також у разі скасування містобудівних умов та обмежень реєстрація такої декларації, право на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набуте на підставі поданого повідомлення, підлягають скасуванню відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Про скасування декларації чи права на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набутого на підставі поданого повідомлення, відповідний орган державного архітектурно-будівельного контролю письмово повідомляє замовника протягом трьох робочих днів з дня скасування.

З викладеного вбачається, що орган державного архітектурно-будівельного контролю має право скасувати повідомлення, зокрема, у разі виявлення конкретного факту подання недостовірних даних.

Такі факти відповідно до Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року №553 (далі - Порядок №553), можуть бути виявлені шляхом проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

При цьому, інспекція має право скасувати повідомлення, у разі виявлення факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, а відповідно до пункту 7 Порядку №553 однією з підстав для проведення перевірки є виявлення факту самочинного будівництва об`єкта.

Отже, контроль та нагляд здійснюються у формі проведення перевірок. При цьому, прості посилання відповідача на листи органів державної влади без перевірки викладеної у них інформації відповідними перевірками, порушує принцип презумпції невинуватості, оскільки відповідач наділений виключно дискреційними повноваженнями встановлювати на підставі перевірки певні факти притаманності об`єкту будівництва до самочинного.

Відповідно до Порядку №553 за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою інспекції складається акт перевірки, а у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт.

У даному випадку, для застосування положень частини другої статті 391 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» відповідач шляхом проведення перевірки мав виявити факт приналежності об`єкта будівництва до самочинних, скласти інші необхідні при перевірці документи. При цьому, відповідно до частини першої статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Як свідчать матеріали справи, позивачем здійснювався капітальний ремонт об`єкта будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані, що підтверджується повідомленням про початок виконання будівельних робіт , декларацією про готовність та технічним паспортом на об`єкт. Відповідач отримав у межах та у спосіб, визначений законодавчими актами у сфері регулювання містобудівної діяльності документ, який надає право на виконання будівельних робіт, а саме: повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) від 25 лютого 2020 року № КВ 74, тобто позивач здійснював будівельні роботи відповідно до дозволу, виданого органом державного архітектурно-будівельного контролю.

Окрім того, позивачем розроблений на наявний проект будівництва, у зв`язку з чим об`єкт будівництва будувався на підставі належно затвердженого проекту.

Як зазначається у постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6, будівництвом, яке здійснюється з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважається у тому числі будівництво, яке хоча і здійснюється за наявності проекту, але з порушенням державно-будівельних норм та санітарних правил, що загрожують життю та здоров`ю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам, або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з`ясовувати наскільки збудована будівля за розміром не відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиць, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

У необхідних випадках для з`ясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначати відповідну експертизу згідно з вимогами статті 143 ЦПК України.

Суд, з урахуванням положень постанови вищого суду, зазначає, що до матеріалів справи не надано доказів того, що будівництво здійснювалося позивачем з істотним порушенням державних будівельних норм та загрожує життю та здоров`ю людей, відсутні також судові рішення щодо віднесення об`єкту будівництва до самочинного.

Таким чином, відповідачем не доведено суду, що об`єкт будівництва обґрунтовано віднесено до об`єктів самочинного будівництва, а саме: збудований на земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети, без відповідних документів, що дають право виконувати будівельні роботи та належно затвердженого проекту, з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Проаналізувавши положення статті 41 Закону №3038-VI та Порядку №553 суд дійшов висновку про те, що для усунення можливості зловживання правом на перевірки, сукупність заходів, які здійснюються органами державного архітектурно-будівельного контролю за додержання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил можуть здійснюватися лише під час виконання відповідними суб`єктами підготовчих та будівельних робіт. Тобто, за загальним правило такі перевірки можливі щодо тих об`єктів, які знаходяться в процесі будівництва. Виключенням із цього загального правила є виявлення факту самочинного будівництва у зв`язку з чим, такі перевірки можуть стосуватися й збудованого об`єкту.

Водночас, після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання, та виключає можливість віднесення такого об`єкту до самочинного в силу його узаконення.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №465/1461/16-а.

Отже, як встановлено судом у даній справі №640/11869/20 позивач володіє нерухомим майном, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, при цьому право власності оформлено до скасування відповідачем повідомлення та декларації, з чого суд дійшов висновку, що повідомлення про початок будівельних робіт та декларація про готовність об`єкта до експлуатації скасовані неправомірно.

Також суд зазначає, що в оскаржуваному наказі зазначено, що повідомлення скасовано не тільки на підставі частини другої статті 391 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а і на підставі листа Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 18 травня 2020 року №064-2345.

Водночас, такі посилання не відповідають положенням чинного законодавства, оскільки вичерпні підстави для скасування повідомлень та декларацій визначені нормами Закону №3038-VI.

Як зазначає позивач, рішення про здійснення капітального ремонту прийнято ним, оскільки будівля знаходилася в аварійному стані, у зв`язку з чим він отримав право на виконання робіт з капітального ремонту, що підтверджується повідомленням про початок виконання будівельних робіт, забезпечив прийняття об`єкту в експлуатацію, що підтверджується декларацією про готовність до експлуатації, та здійснив реєстрацію речових прав на нерухоме майно, внаслідок чого наразі нерухоме майно зареєстровано в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а капітальний ремонт об`єкта передував реєстрації права власності.

Іншого суду не доведено, твердження позивача на надані документальні докази відповідачем не спростовані.

Суд вважає за доцільне зазначити також, що Європейський суд з прав людини також неодноразово наголошував на необхідності дотримання органами державної влади принципу правової визначеності, який передбачає, що органи державної влади повинні бути обмежені у своїх діях заздалегідь встановленими та оголошеними правилами, які дають можливість передбачити з великою точністю примусові заходи, що будуть застосовуватися представниками влади в тій чи іншій ситуації.

Принцип законних очікувань є наслідком принципу правової визначеності. Він спрямований на те, щоб у випадках, коли фізична особа переконана, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до норм правової системи, забезпечити захист цих очікувань.

Суб`єкти владних повноважень не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є гарантією стабільності суспільних відносин між органами виконавчої влади і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абз.2 пункту 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп.

Суд перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями, а при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина перша статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України).

Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Одночасно, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Так, у справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

У рішенні у справі «Інтерсплав» проти України» суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Повертаючись до позовних вимог справи, що розглядається, суд вбачає правові підстави для повного задоволення позовних вимог та вважає виправданим обрання такого способу захисту та відновлення прав позивача як скасування наказу Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)від 21 травня 2020 року №124 «Про скасування права на початок виконання будівельних робіт, набутого на підставі поданого повідомлення та реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації», яким скасовано повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 25 лютого 2020 року № КВ 74 та реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 28 лютого 2020 року № КВ 96 щодо об`єкта будівництва: «Капітальний ремонт нежитлової будівлі літ. «Б» за адресою: АДРЕСА_1».

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких відшкодуванню підлягають судові витрати сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень при задоволенні позову.

Позивач - ОСОБА_1 не є суб`єктом владних повноважень та відповідно до квитанцій №83253 та №83219 від 01 червня 2020 року сплатив судовий збір у розмірі 1 471,40 грн.

Водночас, суд враховує, що у справі заявлено одну позовну вимогу немайнового характеру, яка підлягає оплаті судовим збором у розмірі 840,80 грн. Отже, саме зазначена сума підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправним та скасування наказу - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 21 травня 2020 року №124 «Про скасування права на початок виконання будівельних робіт, набутого на підставі поданого повідомлення та реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації», яким скасовано повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 25 лютого 2020 року № КВ 74 та реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 28 лютого 2020 року № КВ 96 щодо об`єкта будівництва: «Капітальний ремонт нежитлової будівлі літ. «Б» за адресою: АДРЕСА_1».

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок грн. 80 коп.).

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 .

Відповідач: Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Трьохсвятительська, 4-В, адреса для листування: 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 32, , тел.+.

Суддя В.І. Келеберда