Справа № 200/13315/19-а
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2020-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2020 р. Справа№200/13315/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Дмитрієва В.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Проектно-будівельне підприємство Азовінтекс до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

18 листопада 2019 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю Проектно-будівельне підприємство Азовінтекс до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень № від 23 липня 2019 року про сплату грошового зобов`язання у вигляді штрафу в сумі 9228,73 грн., № від 23 липня 2019 року про сплату грошового зобов`язання у вигляді штрафу в сумі 82335,57 грн., за несвоєчасне внесення орендної плати за землю, на загальну суму 91564,30 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач є суб`єктом господарювання, що здійснює діяльність на території проведення антитерористичної операції та до нього застосовуються норми статей 6, 7 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, тобто на період проведення антитерористичної операції, орендна плата за користування державними та комунальним майном для суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції скасовується, при цьому Торгово-промислова палата України засвідчила факт настання обставин непереборної сили (форс-мажору) з 20 червня 2014 року для позивача при здійсненні господарської діяльності на території Донецької та Луганської областей та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справлення та сплати податків та обов`язкових платежів. Отже, штраф за несвоєчасну сплату грошових зобов`язань застосовано безпідставно.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що під час проведення камеральної перевірки встановлена несвоєчасна сплата узгодженого податкового зобов`язання з орендної плати за земельні ділянки із затримкою більше 30 календарних днів, у зв`язку з чим, відповідно до п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України, нараховані штрафні санкції. Відповідач вказав, що до позивача не можуть застосовуватися положення пп. 38.7. п.38 підрозділу 10 Перехідних положень Кодексу, оскільки м. Маріуполь, де знаходяться земельні ділянки орендовані позивачем, не входить до переліку населених пунктів на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження ані до переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення. Стосовно тверджень позивача про засвідчення обставин непереборної сили сертифікатами Торгово-промислової палати України, відповідач послався на правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду від 1 жовтня 2019 року по справі № 805/385/17-а (адміністративне провадження №К/9901/32011/18). Просив відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

19 грудня 2019 року позивачем надані додаткові пояснення в яких вказано, що розрахунок фінансових санкцій доданих до акта перевірки не відповідають даним КОР за 2017-2018 року, даним уточненого розрахунку за 2016 рік та платіжним дорученням, за якими було сплачено кошти за перевіряє мий період січень-травень 2018 року. Починаючи з серпня 2018 року всі платежі позивача по поточним зобов`язанням зараховувалися в погашення пені, що суперечить положенням п. 131.1. п. 131.2 статті 131 Податкового кодексу України, крім того вказав, що 29 травня 2018 року платіж на суму 137061,20 грн. зарахований в погашення зобов`язань 2016 року та погашення фінансових санкцій за податковим повідомленням-рішенням, яке скасовано в судовому порядку.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року відкрито провадження в адміністративній справ за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 19 грудня 2019 року, зобов`язано позивача надати докази у справі.

Ухвалою суду від 19 грудня 2019 року відкладено підготовче засідання до 16 січня 2020 року за клопотанням представника відповідача.

Ухвалою суду від 16 січня 2020 року вирішено продовжити строк підготовчого провадження на тридцять днів, витребувати у відповідача докази та відкласти підготовче засідання на 18 лютого 2020 року.

Ухвалою суду від 18 лютого 2020 року вирішено закрити підготовче провадження та призначити адміністративну справу до судового розгляду по суті на 17 березня 2020 року.

Ухвалою суду від 17 березня 2020 року вирішено зупинити провадження у справі до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів.

Судове засідання було призначено на 16 червня 2020 року, про що було повідомлено сторін.

Ухвалою суду від 16 червня 2020 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 16 червня 2020 року вирішено відкласти розгляд справи до 7 липня 2020 року з метою отримання пояснень відповідача.

Ухвалою суду від 7 липня 2020 року відкладено розгляд справи до 14 липня 2020 року за клопотанням сторін.

14 липня 2020 року представник позивача надав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

На підставі частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо розгляду адміністративної справи продовжуються на строк дії такого карантину, що передбачено п. 3 розділу VI КАС України.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю Проектно-Будівельне підприємство Азовінтекс (місцезнаходження: пр. Леніна, буд. 86-А, м. Маріуполь, Донецька область, 87500, ) зареєстровано як юридична особа 4 червня 1996 року, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У користуванні ТОВ Проектно-Будівельне підприємства Азовінтекс перебувають земельні ділянки, які розташовані у м. Маріуполі, що підтверджується договорами оренди земельними ділянками від 18 лютого 2008 року № 04.08.162.00073, від 24 листопада 2008 року№0408.162.00763, 23 липня 2008 року №04.08.160.00403,13 лютого 2006 року №04.06.162.00479,13 лютого 2006 року №04.06.162.00480, від 25 грудня 2007 року №04.07.162.00516, від 1 лютого 2006 року № 04.06.162.00458, планами (схемами) меж земельних ділянок та актами приймання-передачі земельних ділянок (а.с. 104-147) та не є спірним між сторонами.

Сертифікатом торгово-промислової палати № 5693 від 14 січня 2016 року засвідчено настання форс-мажорних обставин з 08 червня 2014 року щодо використання земельної ділянки відповідно до мети і цільового призначення (за договором оренди земельної ділянки № 236 від 09 лютого 2006 року, укладеного з Маріупольською міською радою); Сертифікатом торгово-промислової палати № 5694 від 14 січня 2016 року засвідчено настання форс-мажорних обставин з 08 червня 2014 року щодо використання земельної ділянки відповідно до мети і цільового призначення (за договором оренди земельної ділянки № 3710 від 30 листопада 2005 року, укладеного з Маріупольською міською радою); Сертифікатом торгово-промислової палати № 5695 від 14 січня 2016 року засвідчено настання форс-мажорних обставин з 08 червня 2014 року щодо використання земельної ділянки відповідно до мети і цільового призначення (за договором оренди земельної ділянки № 1920 від 02 серпня 2011 року, укладеного з Маріупольською міською радою); Сертифікатом торгово-промислової палати № 5696 від 14 січня 2016 року засвідчено настання форс-мажорних обставин з 08 червня 2014 року щодо використання земельної ділянки відповідно до мети і цільового призначення (за договором оренди земельної ділянки № 121 від 25 січня 2006 року, укладеного з Маріупольською міською радою).

5 липня 2019 року Головним управлінням ДФС у Донецькій області за результатами камеральної перевірки своєчасності сплати узгодженого податкового зобов`язання з орендної плати за землю з юридичних осіб за жовтень 2017 року, січень-квітень 2018 року ТОВ Проектно-Будівельне підприємство Азовінтекс, складено Акт № 925/05-99-46-0505-538/24155428.

З висновків Акта убачається, що перевіркою встановлено несвоєчасну сплату самостійно визначеного податкового зобов`язання з орендної плати за жовтень 2017 року, січень-квітень 2018 року на суму 457821,50 грн., за що встановлена відповідальність пунктом 126.1 статті 126 розділу ІІ Податкового кодексу України.

На підставі зазначеного Акта перевірки відповідачем 23 липня 2019 року було прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким за затримку сплати грошового зобов`язання з орендної плати з юридичних осіб ТОВ Проектно-Будівельне підприємство Азовінтекс зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20 % у сумі 9228,73 грн. та повідомлення-рішення №, яким за затримку сплати грошового зобов`язання з орендної плати з юридичних осіб ТОВ Проектно-Будівельне підприємство Азовінтекс зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20 % у сумі 82335,57 грн.

За результатами розгляду скарги позивача, Державною фіскальною службою України прийнято від 10 жовтня 2019 року №5067/6/99/00/08-05-05 податкові повідомлення-рішення № та № від 23 липня 2019 року залишені без змін, а скаргу без задоволення.

Спірним питанням даної справи є правомірність застосування штрафної санкції, що передбачена статтею 126 Податкового кодексу України за несвоєчасну сплату земельного податку.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Податковий кодекс України визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 2 Податкового кодексу України передбачено, що зміна положень цього Кодексу може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу.

Пунктом 7.3 статті 7 Податкового кодексу України встановлено, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (п.п. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України ).

Підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до статті 269 Податкового кодексу України платниками плати за землю є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Згідно з положеннями п. 288.1 - 288.4 статті 288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

За пунктом 288.7 статті 288 ПК України, податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 Податкового кодексу України.

За унормуванням статті 285 Податкового кодексу України, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Пунктом 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України передбачено, що податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Згідно з пунктом 126.1статті 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

15 жовтня 2014 року набув чинності Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" № 1669-VІІ від 02 вересня 2014 року, яким визначено тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до статті 6 Закону України № 1669-VII від 02 вересня 2014 року "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції"(далі - Закон N 1669) в редакції, чинній до 08 червня 2016 року, суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, звільнено від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Пунктом 3 статті 11 Закону № 1669-VII встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, включено м. Маріуполь Донецької області.

Дію вказаного Розпорядження зупинена Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1079-р від 05 листопада 2014 року.

Вказані розпорядження втратили чинність згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України. Також цим розпорядженням до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, включено м. Маріуполь Донецької області.

У постанові від 21 лютого 2019 року у справі № 805/2398/16-а Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки Закон № 1669-VII є спеціальним законом у спірних правовідносинах, тому його застосування не ставиться в залежність від внесення відповідних змін до Податкового кодексу України.

Разом з цим, згідно з частиною третьою статті 11 Закону № 1669-VII закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону. Відтак положення цього Закону підлягають застосуванню у межах спірних відносин виходячи із положень податкового принципу презумпції правомірності рішень платника податку закріпленого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України та пункту 56.21 статті 56 цього кодексу.

Крім того слід зазначити, що статтею 6 Закону № 1669-VII, яка має пряму дію, не вимагається додаткове отримання сертифіката про засвідчення настання форс-мажорних обставин.

Відтак, згідно з положеннями Закону № 1669-VII достатньою підставою, зокрема для звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності конкретних суб`єктів господарювання, є встановлення факту здійснення ними діяльності на території проведення антитерористичної операції.

Таким чином, оскільки позивач здійснював діяльність на земельних ділянках на території проведення антитерористичної операції, він був звільнений від сплати земельного податку по 07 червня 2016 року на підставі статті 6 Закону № 1669-VII, у редакції чинній по 07 червня 2016 року.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 14 березня 2019 року у справі № 805/220/17-а про стягнення податкового боргу, який виник на підставі самостійно узгоджених грошових зобов`язань з земельного податку та орендної плати за земельну ділянку на території проведення антитерористичної операції, зазначив, що відсутність обов`язку сплати податкового зобов`язання виключає утворення податкового боргу.

Так, позивачем у 2016 році було подано декларацію з орендної плати за землю та визначено податкові зобов`язання в розмірі 65716,82 грн. щомісячно та 65716,83 грн. в грудні 2016 року.

В квітні 2017 року товариством було подано уточнюючий розрахунок з орендної плати заземлю та зменшено податкові зобов`язання з орендної плати за землю за період січень 2016 по червень 2016 року, які прийняті контролюючим органом, що підтверджується квитанцією №2 від 14 квітня 2017 року (том 1, а.с. 55- 60)

Згідно копій платіжних доручень № 3110 від 30 січня 2018 року позивачем сплачено 137531,68 грн. орендної плати за землю за грудень 2017 року; № 3215 від 02 березня 2018 року сплачено 137061,20 грн орендної плати за землю за січень 2018 року; № 3499 від 27 квітня 2018 року сплачено 137061,20 грн. орендної плати за землю за березень 2018 року; № 466 від 29 травня 2018 року сплачено 137061,20 грн. орендної плати за землю за квітень 2018 року, № 3690 від 27 червня 2018 року сплачено 137061,20 грн. орендної плати за землю за травень 2018 року, № 839 від 30 липня 2018 року сплачено 137061,20 грн. орендної плати за землю за червень 2018 року (том 1 а.с.43-48).

Тобто, Товариство з обмеженою відповідальністю Проектно-будівельне підприємство Азовінтекс здійснювало платежі в рахунок поточних податкових зобов`язань з земельного податку за періоди з 08 червня 2016 року.

Проте, як убачається з інтегрованої картки платника податків ТОВ Проектно-будівельне підприємство Азовінтекс з земельного податку за 2018 рік, платежі, які надходили від позивача були зараховані в погашення зобов`язань за період до 7 червня 2016 року (січень-травень 2016 року), в погашення пені, погашення фінансових санкцій за податковим повідомленням рішенням № від 08 вересня 2016 року, яке скасовано в судовому порядку (справа 805/1485/17, рішення набрало законної сили 18 жовтня 2017 року).

Відповідно до пунктів 131.1, 131.2 статті 131 Податкового кодексу України нараховані контролюючим органом суми пені самостійно сплачуються платником податків.

При погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, ідо сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені.

Пунктом 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України встановлено, що в разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Проте, суд вважає, що вказаний законодавчий припис не свідчить про правомірність застосування відповідачем штрафних санкцій, оскільки контролюючим органом було здійснено спрямування коштів на погашення податкового боргу з податку на землю за ті періоди, коли позивач не повинен був сплачувати цей податок.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 805/3343/17-а, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Спірними податковими повідомленнями-рішеннями ГУ ДПС порушило право позивача, оскільки його притягнуто до відповідальності за відсутності вчиненого правопорушення.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно платіжного доручення №3885 від 5 листопада 2019 року позивачем за подання даного позову сплачено судовий збір у розмірі 1921 грн., інші докази понесення судових витрат позивачем суду не надано.

Таким чином, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1921 грн., належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області на користь позивача.

Керуючись положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 23 липня 2019 року про сплату грошового зобов`язання у вигляді штрафу в сумі 9228,73 грн., № від 23 липня 2019 року про сплату грошового зобов`язання у вигляді штрафу в сумі 82335,57 грн., за несвоєчасне внесення орендної плати за землю.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області (місцезнаходження: вул. Італійська, 59, м. Маріуполь, Донецька обл.; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Проектно-будівельне підприємство Азовінтекс (місцезнаходження: пр. Миру, 68-а, м. Маріуполь, Донецька обл., 87500; ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1921 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 3 розділу VІ «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України строки визначені статтею 295, а також інші процесуальні строки продовжуються на строк дії карантину.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.С. Дмитрієв