Справа № 520/7762/2020
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2020-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2020 р. № 520/7762/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Спірідонова М.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (61057, Харківська обл. м. Харків, вул. пушкінська, 46) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд: 1. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 24.06.2019 за №0-2037, №0-2037, №0-2037.

2. Стягнути з Головного управління ДПС у Харківській області () на користь ОСОБА_1 ( ІПННОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок грн.80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

В обґрунтування позову зазначено, що податкові повідомлення-рішення від 24.06.2019 за №0-2037, №0-2037, №0-2037 є протиправними та такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягають скасуванню.

Ухвалою суду від 18.06.2020 року відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Представником відповідача 08.07.2020 року надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що податкові повідомлення-рішення від 24.06.2019 за №0-2037, №0-2037, №0-2037 є законними та такими, що винесені в межах чинного законодавства України, а тому не підлягають скасуванню.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вищезазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що 27.08.2019 року позивач - ОСОБА_1 , з електронного кабінету на сторінці "розрахунки з бюджетом" дізнався про нарахування податкового зобов`язання за платежем Податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

30.08.2019 року позивач звернувся до Східного управління ГУ ДФС у Харківській області з запитом про надання податкових повідомлень-рішень, згідно яких були нараховані суми податку та роз`яснення за якими об`єктами житлової нерухомості були нараховані вищезазначені суми податку.

Листом від 29.01.2020 року відповідач повідомив позивача, що 24.06.2019 року ГУ ДФС у Харківській області були прийняті податкові повідомлення-рішення за №0-2037, №0-2037, №0-2037, з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 .

За об`єктом нерухомого майна - квартира за адресою: АДРЕСА_2 площею 82,5 кв.м. нараховано суму податку 1746,93 грн. та винесено податкове повідомлення-рішення від 24.06.2019 року № 0-2037.

За об`єктом нерухомого майна - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 площею 293 кв.м. нараховано суму податку 6204,24 грн. та винесено податкове повідомлення-рішення від 24.06.2019 року № 0-2037.

За об`єктом нерухомого майна - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 , площею 41,9 кв.м. нараховано суму податку 887,23 грн. та винесено податкове повідомлення-рішення від 24.06.2019 року № 0-2037.

Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки регламентується ст. 266 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПКУ платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПКУ).

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (п.п. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПКУ).

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПКУ).

Згідно з п.п. «в» п.п. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПКУ, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в ому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку /будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Відповідно до п.п. 266.5.1. п. 266.5 ст. 266 ПКУ (у редакції що діяла в 2018 році) ставка податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, залежно від місця розташування та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,0 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування.

Суд зазначає, що податок за 2018 рік нараховувався відповідно до додатку 1 рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22 лютого 2017 року № 542/171 «Про місцеві податки і збори в місті Харкові», встановлено ставку податку за об`єкт житлової нерухомості, в розмірі 1% за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПКУ, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюються контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

Б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів зменшеної відповідно до пунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 п. 266.1 ст. 266 та відповідної ставки податку;

Г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів «б» і «в» цього підпункту, розподіляються контролюючим органом пропорційно по питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.

Відповідно до п.п. «а» п.п. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 ПКУ, податкове зобов`язання за звітній рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Таким чином суд дійшов висновку, що оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення №0-2037, №0-2037 є законними та такими, що винесені в межах чинного законодавства України.

Щодо доводів позивача, викладених в позовній заяві стосовно того, що відповідно до Рішення Харківської міської ради Харківської області від 10.04.2013 року за № 211 "Про зміну та впорядкування адрес об`єктам нерухомого майна на території, що включена до меж міста Харкова" було впорядковано адресу нерухомого майна - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4, площею 41,9 кв.м. у звязку із включенням території на якій він розташований до меж міста Харкова та присвоєно нову поштову адресу: АДРЕСА_3.

21.01.2014 року позивач зареєстрував право власності на новостворений об`єкт нерухомого майна житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , площею 293 кв.м. та відповідно житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 , площею 41,9 кв.м. з зазначено вище часу не існує, та законності податкового повідомлення-рішення №0-2037, то суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, визначає Закон України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі-Закон 1952-1V ).

Згідно п.1 ст. 1 Закону 1952-IV визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визначення і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно п.1 ст. 26 Закону 1952-ІV, визначено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

У разі зміни ідентифікаційних даних суб`єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, суб`єкта управління об`єктами державної власності, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру чи інша помилка, за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувала, а також у випадках, передбаченому підпунктом «в» пункту 2 ч.6 ст. 37 Закону 1952-IV, вносяться зміни до записів Державного реєстру речових прав.

Під час розгляду справи судом встановлено, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у 2018 році у позивача - ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) у власності перебували наступні об`єкти нерухомого майна:

- Об`єкти житлової нерухомості-квартира, № 1, загальною площею 82,50 кв.м . що знаходяться за адресою : АДРЕСА_2 ;

- Об`єкти житлової нерухомості-житловий будинок, № 7, загальною площею 293,00 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3;

- Об`єкт житлової нерухомості-житловий будинок, № 4, загальною площею 41,90 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4.

Інформація щодо закриття відомостей стосовно житлового будинку, літ "А-1" загальною площею 41,9 кв.м., за адресою АДРЕСА_3 була внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 25.09.2019 року з підстав знищення об`єкта нерухомого майна Довідка про знищення обєкта, серія та номер: 93/2019, виданий 23.09.2019 року, видавник: ФОП ОСОБА_3 , технічний паспорт, серія та номер: 2-89, виданий 04.06.2008, видавник: КП "ХРБТІ"

Таким чином суд зазначає, що на час винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №0-2037 від 24.06.2019 року інформація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно закриття відомостей стосовно житлового будинку, літ "А-1" загальною площею 41,9 кв.м., за адресою АДРЕСА_3 була відсутня, а отже оскаржуване позивачем рішення №0-2037 від 24.06.2019 відповідачем було винесено в межах чинного законодавства України, а отже не підлягає скасуванню.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (61057, Харківська обл. м. Харків, вул. пушкінська, 46) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Спірідонов М.О.