Справа № 420/5743/19
Суддя: Левчук О.А.
Дата ухвалення: 2020-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5743/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Левчук О.А.,

за участю секретаря Лементовського О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Шаболат до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з даним позовом до суду та просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 26.07.2019 року № , від 26.07.2019 року № , від 26.07.2019 року № в частині донарахування податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 862156,11 грн. (в тому числі основного платежу 681021,78 грн., фінансових санкцій 170255,45 грн. та пені 10878,89 грн.).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що під час перевірки відповідач не звертався з письмовим запитом щодо отримання документів, які стали підставою для виписки та реєстрації податкових накладних стосовно сум податкового кредиту з ПДВ в сумі 87556 грн., а тому висновки стосовно завищення сум податкового кредиту по нібито несільськогосподарським операціям з контрагентами є необгрунтованими та безпідставними. Також, доводи відповідача щодо віднесення до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість за податковими накладними без документального підтвердження фактичного придбання товарно-матеріальних цінностей або здійнесння оплати без них не відповідають дійсності, оскільки у ТОВ Агрофірма Шаболат наявні всі первинні документи, а тому всі господарські операції для визначення податкового кредиту фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність цих господарських операцій та спричинили суттєві зміни майнового стану позивача та його контрагентів. Податковий орган в акті перевірки посилається на узагальнену податкову інформацію за даними автоматизованої системи співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту щодо контрагентів, проте вказана інформація носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Така інформація сама по собі не доводить наявності податкових порушень на які посилається контролюючий орган. Крім того, відповідач притягує позивача до відповідальності по так званим сумнівним господарським операціям з січня 2016 року, тобто всупереч нормам регламентованої п. 102.1 ст. 102 ПКУ більше ніж три роки після здійснення позивачем господарських операцій. Також, питання порушення п. 201.10 ст. 201 ПКУ у зв`язку з відсутністю підстав для реєстрації контрагентами позивача податкових накладних в реєстрі податкових накладних на загальну суму 235686 грн., - безпідставне, законодавчо необґрунтоване та таке, що підлягає скасуванню, оскільки дані припущення відповідача не є належним доказом та не доводить наявність податкових порушень на які посилається відповідач в акті перевірки. При цьому, позивач частково не згоден з ППР № щодо нарахування податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та оскаржує вказане ППР на загальну суму 882156,11 грн. ТОВ Агрофірма Шаболат 20.09.2018 року провів нарахування доходів фізичним особам-пайщикам за оренду у них земельних ділянок та оренду майнових паїів 640 пайщиків та часткові виплати в грошову виразі тим, хто вважав за краще для себе отримати орендну плату грошима на відміну від тих, хто хотів отримати орендну плату в натуральному виразі у вигляді сільськогосподарської продукції, як передбачено чинним законодавством із земельних питань. Перевіряючими під час перевірки не враховано, що відповідно до норм чинного законодавства підприємство зобов`язано нарахувати орендну плату згідно нормативно-грошової оцінки, яка складалася на поточний момент по результатам сільськогосподарського виробничого року за період з 01.07.2017 по 01.07.2018 року, тобто період після липня 2018 року за минулий сільськогосподарський рік. Підприємством ці нарахування були проведені і закінчені 20.09.2018 року, тобто в 3 кварталі 2018 року, а тому і були включені до звіту за формою 1ДФ за 3 кв. 2018 року за ознакою доходу « 106 дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду» в період звітування за 3 квартал. Перевіряючими під час перевірки не враховано, що 20.09.2018 року були проведені нарахування сум доходів за оренду земельних паїв та чинне законодавство дає змогу перерахувати податок з доходів таких фізичних осіб ще протягом місяця, що позивачем й було зроблено. Враховуючи п. 168.1.5 ПКУ, позивачем заборгованість перед бюджетом була повністю закрита, тобто до 20.10.2018 року після всіх нарахувань 20.09.2018 року.

Представником відповідача Головного управління ДПС в Одеській області до суду надано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову та який за своїм змістом відповідає акту перевірки.

Представником позивача до суду надано відповідь на відзив, в якій представник позивача вказує, що господарські операції для визначення податкового кредиту фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами. При цьому, відповідач притягує позивача до відповідальності починаючи з січня 2016 року, що суперечить нормам п. 102.1 ст. 102 ПК України, більше ніж три роки після здійснення господарських операцій, а висновки щодо порушення п. 201.10 ст. 201 ПКУ ґрунтуються на припущеннях відповідача, що не є належним доказом в розумінні процесуального закону і не доводить наявність податкових правопорушень на які посилається відповідач в акті перевірки.

Представником відповідача до суду надано письмові пояснення, в якій представник Головного управління ДПС в Одеській області вказує, що до перевірки не надано первинних документів, які стали підставою для виписки та реєстрації податкових накладних. Під час проведення перевірки проаналізовано інформаційні бази ДФС «Податковий блок» АІС ОР «Податки», якою не підтверджено неможливість здійснення господарських відносин із контрагентами, зокрема ТОВ «КОМПАНІЯ АГРОРЕМСЕРВІС 2015» та ТОВ «Енергосвіт-Т». Встановлено відсутність трудових ресурсів, основних фондів, що свідчить про неможливість виконання оформлених господарських операцій з придбання, продажу ідентифікованих товарів/послуг. Відсутні докази залучення трудових ресурсів на підставі цивільно-трудових договорів та основних фондів, активів, необхідних для проведення відповідної господарської діяльності. Також, проведено аналіз неможливості здійснення транспортування товарів та операції не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення, місцезнаходження майна, виробничо-складських приміщень, та іншого майна, які економічно необхідні для виконання обсягу оформлених операцій. Тобто, вказані господарській операції свідчать про нереальність господарських операцій, як з боку позивача, так і з боку контрагентів. Крім того, перевіркою встановлено, що позивач нарахував, але не сплатив до бюджету податок на доходи фізичних осіб за липень 2018 року.

Представником позивача до суду надано додаткові письмові пояснення, в яких представник ТОВ Агрофірма Шаболат вказує, що відповідач не надав під час проведення перевірки жодного запиту або іншого документу стосовно витребування або ненадання/нестачі певних документів у позивача для проведення об`єктивної та предметної документальної перевірки, а тому наданий акт про ненадання документів не є належним доказом по справі. В той же час, податкова накладна є документом, що підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару. Надані позивачем документи містять визначення послуги або товару, кількість, ціну та вартість, ідентифікують продавця, які відповідають вимогам ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положенню № 88 від 24.05.1995 року. У позивача відповідно до норм податкового законодавства, який був покупцем товару/послуги, відсутнє законодавче зобов`язання та фактично відсутня технічна можливість реєструвати податкові накладні по придбаним товарам/послугам. При цьому, платник податку не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник податку на додану вартість не знав про такі зловживання і не міг про них знати. Крім того, акт перевірки не містить викладу обставин щодо доводів відповідача щодо несвоєчасності сплати ПДФО, під час перевірки не проаналізовано та не деталізовано це питання, а тому зроблені хибні та документально не підтверджені висновки.

Ухвалою суду від 07 жовтня 2019 року по справі відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою суду від 25 листопада 2019 року, занесеною до протоколу судового засідання, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою суду від 14 січня 2020 року, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 31 січня 2020 року зупинено провадження по справі.

Ухвалою суду від 25 червня 2020 року, занесеною до протоколу судового засідання, поновлено провадження по справі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд відмовити в задоволенні позовної заяви.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 15.10.1992 року проведено державну реєстрацію товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Шаболат (), дата запису - 22.04.2015 року за № 1 003268.

В період з 29.05.2019 року по 11.06.2019 року відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 77.1 ст. 77 Податкового кодексу України та відповідно до плану-графіка на 2019 рік на підставі наказу № 3447 від 08.05.2019 року Головним управлінням ДФС в Одеській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ Агрофірма Шаболат з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, валютного законодавства з 01.01.2016 по 31.12.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 року.

14 червня 2019 року за результатами перевірки ТОВ Агрофірма Шаболат складено та підписано акт перевірки № 1150/15-32-14-01/03768767, яким встановлено порушення ТОВ Агрофірма Шаболат п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1 п. 198.2 п. 198.3 п. 198.5 ст. 198 ПК України в результаті чого занижено податок на додану вартість всього на суму 325396 грн.; п. 201.10 ст. 201 ПК України не зареєстровано податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму ПДВ 235686 грн.; п. 19 розд. 2 постанови «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в України» Правління Національного банку України від 29.12.2017 року № 148; ст. 51, п. 119.2 ст. 119, п. 176.2 ст. 176 ПК України податкова звітність про суми доходів нарахованого (сплаченого) на користь платників податків податку та суми утриманого з них податку надавалась з перекрученими даними, податкових розрахунок за 1 квартал 2018 року надано несвоєчасно; пп. 14.1.54, пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п. 127.1 ст. 127, пп. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. 164.1.1 пп. 164.1.2 п. 164.1 ст. 164, пп. 168.1.1 пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, п. 171.2 ст. 171, п. 176.2 ст. 176 ПК України не сплачено (не перераховано) податковим агентом податок на доходи фізичних осіб до бюджету за квітень 2017 року в сумі 16100,98 грн.; п. пп. 14.1.54, пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п. 127.1 ст. 127, пп. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. 164.1.1 пп. 164.1.2 п. 164.1 ст. 164, пп. 168.1.1 пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, п. 171.2 ст. 171, п. 176.2 ст. 176 ПК України не сплачено (не перераховано) податковим агентом податок на доходи фізичних осіб до бюджету за липень 2018 у сумі 681021,78 грн.; п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Інші перехідні положення», пп. 14.1.54, пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п. 127.1 ст. 127, пп. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. 164.1.1 пп. 164.1.2 п. 164.1 ст. 164, пп. 168.1.1 пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, п. 171.2 ст. 171, п. 176.2 ст. 176 ПК України не сплачено (не перераховано) податковим агентом військовий збір до бюджету за квітень 2017 року 1258,58 грн. (а.с. 22-45 т. 1).

26 липня 2019 року на підставі висновків акту перевірки № 1150/15-32-14-01/03768767 від 14.06.2019 року Головним управління ДФС в Одеській області винесено податкові повідомлення-рішення № , яким ТОВ Агрофірма Шаболат збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 307580 грн. в тому числі 76895 за штрафними (фінансовими) санкціями; № , яким до ТОВ Агрофірма Шаболат застосовано штраф на загальну суму 108935 грн. за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг); № , яким ТОВ Агрофірма Шаболат збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на загальну суму 882539,54 грн. (за податковим зобов`язанням 697122,76 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 174280,69 грн., пеня 11136,09 грн.). (а.с. 17-21 т. 1, 149-195 т. 2).

Згідно з вимогами п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку встановленому Податковим кодексом України.

Відповідно до п.75.1 ст. 75 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, зі змінами та доповненнями (далі ПК України) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Відповідно до п. 77.1 ст. 77 ПК України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

Згідно п. 77.4 ст. 77 ПК України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Відповідно до п. 77.6, 77.7, 77.8, 77.9 ст. 77 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Строки проведення документальної планової перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу. Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної планової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу. Порядок оформлення результатів документальної планової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Згідно п. 86.1 ст. 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Згідно п. 188.1 ст. 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення. До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань. До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку. У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних. Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу таким орендарем. Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами). Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Згідно п 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних /розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування. У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу перебіг зазначеного строку переривається на період зупинення їх реєстрації та відновлюється з дня припинення процедури зупинення їх реєстрації згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу. Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних /розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод. У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу перебіг зазначеного строку переривається на період зупинення їх реєстрації та відновлюється з дня припинення процедури зупинення їх реєстрації згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 9 ввказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до вимог податкового законодавства України необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Зі змісту акту перевірки № 1150/15-32-14-01/03768767 від 14.06.2019 року, складеного за результатами перевірки товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Шаболат вбачається, що посадовими особами Головного управління ДФС в Одеській області перевіркою повноти визначення податкового кредиту за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 рік встановлено його завищення на загальну суму 87556 грн. Зокрема, посадовими особами з`ясовано, що в період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 рік ТОВ Агрофірма Шаболат до складу податкового кредиту з податку на додану вартість відносило суми ПДВ по податковим накладним, які виписані постачальниками ТОВ «ІВК-ТЕХ», ТОВ «АГРОІНВЕСТ-Н», ТОВ «КОМПАНІЯ АГРОРЕМСЕРВІС 2015», ПП «Агростандарт».

Згідно акту перевірки № 1150/15-32-14-01/03768767 від 14.06.2019 року завищення податкового кредиту встановлено на підставі виписаних податкових накладних щодо операцій з ТОВ «ІВК-ТЕХ» № 131 від 30.01.2017 року, № № 34 від 06.03.2017 року, № 115 від 28.04.2017 року, з ТОВ «АГРОІНВЕСТ-Н» № 22 від 24.02.2017 року, ТОВ «КОМПАНІЯ АГРОРЕМСЕРВІС 2015» № 407 від 30.06. 2017 року, № 467 від 21.07.2017 року та ПП «Агростандарт А» № 45 від 04.08.2017 року.

При цьому, посадовими особами Головного управління ДФС в Одеській області в акті перевірки зазначено, що до перевірки не надано первинних документів, які стали підставою для виписки та реєстрації податкових накладних, про що складено акт від 07.06.2019 № 1096/15-32-14-01/03768767, а тому ревізори-інспектори дійшли висновку, що ТОВ Агрофірма Шаболат віднесено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість за податковими накладними без документального підтвердження придбання товарно-матеріальних цінностей або здійснення оплати за них.

Відповідно до ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право, зокрема, запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; у разі виявлення порушення вимог податкового чи іншого законодавства України, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, надсилати платникам податків письмові запити щодо надання засвідчених належним чином копій документів.

Згідно ст. 85 ПК України забороняється витребування документів від платника податків будь-якими посадовими (службовими) особами контролюючих органів у випадках, не передбачених цим Кодексом. Платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки. При проведенні перевірок посадові особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності). У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис. Посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Разом з тим, матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження звернення контролюючого органу під час проведення перевірки із запитом до ТОВ Агрофірма Шаболат для отримання від позивача належним чином засвідчених копій документів, які стали підставою для виписки та реєстрації податкових накладних.

При цьому, суд не приймає до уваги надану представником відповідача копію акту про ненадання копій документів, оскільки зі змісту вказаного акту вбачається, що ревізорами-інспекторами ГУ ДФС в Одеській області запропоновано ТОВ Агрофірма Шаболат надати інформацію та копії документів щодо взаємовідносин з контрагентами-постачальниками ТОВ «ІВК-ТЕХ», ТОВ «КОМПАНІЯ АГРОРЕМСЕРВІС 2015», ТОВ «АГРОІНВЕСТ-Н», ТОВ «Агростандарт А», а не надано письмовий запит. Також, всупереч вимогам ст. 85 ПК України вказаний акт не містить прізвища, імені, по батькові представника ТОВ Агрофірма Шаболат, який відмовився надати такі документи, найменування його посади та підпису, або відмітки про відмову в його підписанні (а.с. 245 т. 1).

Відповідно до п. 2 розділу І Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 № 727, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.10.2015 року за № 1300/27745, акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

При цьому, акт перевірки є виключно носієм доказової інформації про виявлені податковим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків, обов`язковим документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.

Контролюючий орган не позбавлений права викладати в акті перевірки власні суб`єктивні висновки щодо зафіксованих обставин та в подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень про визначення податкових зобов`язань, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податків порушень.

Згідно приписів підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальна перевірка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку, а відтак акт документальної перевірки, яким встановлені податкові правопорушення, без дослідження первинних документів податкового та бухгалтерського обліку платника податків, не може бути належним та допустимим доказом складу таких порушень в розумінні приписів КАС України.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18 вересня 2018 року по справі № 820/15224/14 (№ К/9901/9298/18).

В той же час, на підтвердження правомірності формування податкового кредиту за податковими накладними виписаними щодо операцій з ТОВ «ІВК-ТЕХ» № 131 від 30.01.2017 року, № 34 від 06.03.2017 року, № 115 від 28.04.2017 року, з ТОВ «АГРОІНВЕСТ-Н» № 22 від 24.02.2017 року, ТОВ «КОМПАНІЯ АГРОРЕМСЕРВІС 2015» № 407 від 30.06. 2017 року, № 467 від 21.07.2017 року та ПП «Агростандарт А» № 45 від 04.08.2017 року, позивачем до суду надано копії платіжних доручень (а.с. 46, 49, 52, 55, 58, 61, 65 т. 1), товарно-транспортних накладних (а.с. 67 т. 1), видаткових накладних (а.с. 47, 50, 53, 56, 59, 62, 66) та податкових накладних (а.с. 48, 51, 54, 57, 60, 63-64, 68-69 т. 1), які містять дані щодо учасників господарських операцій, кількість проданих товарів та наданих послуг, їх номенклатуру та ціну продажу.

В той же час, контролюючим органом, у свою чергу, ані в акті перевірки, ані в заявах по суті справи, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені первинними документами, а також не надано жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в таких документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Крім того, будь-яких порушень щодо оформлення податкових накладних № 131 від 30.01.2017 року, № 34 від 06.03.2017 року, № 115 від 28.04.2017 року, № 22 від 24.02.2017 року, № 407 від 30.06. 2017 року, № 467 від 21.07.2017 року, № 45 від 04.08.2017 року, контролюючим органом під час проведення перевірки не встановлено.

Також, в акті перевірки № 1150/15-32-14-01/03768767 від 14.06.2019 року зазначено, що перевіркою встановлено, що в період, який перевірявся ТОВ Агрофірма Шаболат до складу податкового кредиту з податку на додану вартість відносило суми ПДВ по податковим накладним, які виписані постачальниками ТОВ «ІВК-ТЕХ», ТОВ «АГРОІНВЕСТ-Н», ТОВ «КОМПАНІЯ АГРОРЕМСЕРВІС 2015», ТОВ «Енергосвіт-Т», ТОВ «Зернохім», ТОВ «Фідленс-Фармінг», ПП «Агростандарт А», проте до перевірки не надано первинних документів, які стали підставою для виписки та реєстрації податкових накладних.

Таким чином, податковий орган дійшов висновку, що ТОВ Агрофірма Шаболат віднесено до складу податкового кредиту суми податку на долану варість за податковими накладними без документального підтвердження фактичного придбання товарно-матеріальних цінностей або здійснення оплати за них, що призвело до завищення на загальну суму 235686 грн.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Шаболат () є - Код КВЕД 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Під час проведення перевірки посадовими особами ГУ ДФС в Одеській області встановлено, що ТОВ Агрофірма Шаболат до складу податкового кредиту з податку на додану вартість відносило суми ПДВ по податковим накладним, які виписані постачальниками ТОВ «ІВК-ТЕХ», ТОВ «АГРОІНВЕСТ-Н», ТОВ «КОМПАНІЯ АГРОРЕМСЕРВІС 2015», ТОВ «Енергосвіт-Т», ТОВ «Зернохім», ТОВ «Фідленс-Фармінг», ПП «Агростандарт А».

На підтвердження здійснення господарських операцій з ТОВ «ІВК-ТЕХ», ТОВ «АГРОІНВЕСТ-Н», ТОВ «КОМПАНІЯ АГРОРЕМСЕРВІС 2015», ТОВ «Енергосвіт-Т», ТОВ «Зернохім», ТОВ «Фідленс-Фармінг», ПП «Агростандарт А», позивачем, ТОВ Агрофірма Шаболат, до суду надано договори поставки (а.с. 123, 144 т. 1), платіжні доручення (а.с. 46, 49, 52, 55, 58, 61, 65, 70, 73, 77, 80, 83, 88-89, 93, 96, 99, 102, 104, 107, 110, 117, 120, 125, 128, 131, 135, 138, 141, 146, 151, 154, 157, 160, 165, 170 т. 1 ), видаткові накладні (а.с. 47, 50, 53, 56, 74, 78, 84-85, 94, 97, 100, 105, 108, 113, 115, 118, 121, 129, 132, 136, 139, 142, 147, 149, 155, 158, 163, 171 т. 1), податкові накладні (а.с. 48, 51, 54, 57, 60, 63-64, 68-69, 72, 75-76, 79, 82, 86-87, 91-92, 95, 98, 101, 103, 106, 109, 112, 114, 116, 119, 122, 127, 130, 134, 137, 140, 143, 148, 150, 153, 156, 159, 162, 164, 167, 169, 172 т. 1), акти здачі-прийняття робіт (а.с. 59, 52, 81, 111, 124, 126, 145, 152, 161, 166, 168 т. 1), товарно-траснпортні накладні (а.с. 67, 133 т. 1, а.с. 53, 57, 61 т. 2), акти надання послуг (а.с. 71 т. 1).

Доказів того, що зазначені документи не відповідають вимогам Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 відповідачем до суду не надано.

В акті перевірки № 1150/15-32-14-01/03768767 від 14.06.2019 року відповідачем не викладено жодних належних та допустимих доводів про відсутність фактичного виконання позивачем господарських операцій за укладеними правочинами, про відсутність витрат позивача у спірних правовідносинах, про несумісність предмету укладених договорів з напрямом господарської діяльності позивача, про відсутність використання позивачем отриманих товарів у його господарській діяльності.

При цьому, згідно акту перевірки № 1150/15-32-14-01/03768767 від 14.06.2019 року за результатами наявної в органі ДФС податкової інформації встановлено, що ТОВ «КОМПАНІЯ АГРОРЕМСЕРВІС 2015» останню податкову декларацію подано за вересень 2017 року. Середня чисельність працівників склала 5 осіб, а тому відсутність трудових ресурсів, основних фондів свідчить про неможливість виконання оформлених господарських операцій з придбання, продажу ідентифікованих товарів/послуг. Відсутні докази залучення трудових ресурсів на підставі цивільно-трудових договорів та основних фондів, активів, необхідних для проведення відповідної господарської діяльності. В ході аналізу господарської діяльності не встановлено факт взаємовідносин між ТОВ «КОМПАНІЯ АГРОРЕМСЕРВІС 2015» та контрагентами-постачальниками. ТОВ «КОМПАНІЯ АГРОРЕМСЕРВІС 2015» є посередником з придбання товарів (послуг). У зв`язку з чим неможливо встановити походження товарів, їх фактичне проходження по ланцюгу та не встановлено документи, по яких відбувався би рух послуг від продавця (постачальника). Також, за результатами наявної в органі ДФС податкової інформації встановлено, що ТОВ «Енергосвіт-Т» здійснює діяльність направлену на ухилення від сплати податків, формує фіктивний податкових кредит шляхом підміни (зміни) номенклатури товарів. Проведеним аналізом інформації та податкової звітності не можливо підтвердити здійснення господарських операцій з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями.

Разом з тим, податкова інформація не може бути достатньою підставою для висновку про нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами, і як, наслідок, порушення позивачем норм податкового законодавства, висновки відповідача ґрунтуються на припущенннях податкового органу (з огляду на відсутність належних доказів), в той час, як приписами п. 5 розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 727 від 20.08.2015 року, факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

В той же час, висновки посадових осіб ГУ ДФС в Одеській області за результатами перевірки доводи зводяться до того, що у контролюючого органу виникли зауваження до ТОВ «КОМПАНІЯ АГРОРЕМСЕРВІС 2015» та ТОВ «Енергосвіт-Т» щодо їх податкової звітності. В той же час, відповідачем, суб`єктом владних повноважень, не надано жодного доказу на підтвердження висновків, викладених в акті перевірки щодо того, що фактичне виконання укладених господарських договорів не відбулось, а самі висновки з цього приводу ґрунтуються на припущеннях не підтверджених належними та допустимими доказами. Будь-яких доказів на підтвердження формування фіктивного податкового кредиту шляхом підміни (зміни) номенклатури товарів та вчинення правопорушення у сфері податкових відносин відповідачем не надано.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо не підтвердження операцій за по ланцюгу постачання, оскільки податкова інформація про порушення податкової дисципліни, допущені контрагентами платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку. При цьому, податковий орган наділений сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в простанові від 05 березня 2019 року по справі № 820/10211/15 (провадження № К/9901/35451/18)

При цьому, посилання відповідача в акті перевірки та у відзиві на позов, в обґрунтування висновків про порушення позивачем податкового законодавства, на інформацію, щодо відсутності трудових ресурсів та основних фондів, що на думку податкового органу свідчить про неможливість виконання оформлених господарських операцій з придбання, продажу ідентифікованих товарів/послуг суд вважає необґрунтованими, оскільки ці обставини не стосуються безпосередньо позивача ТОВ Агрофірма Шаболат. Податкова інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні КАС України. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган.

Разом з тим, нереальність господарських операцій з придбання платником податку товарів/послуг має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, обумовлених лише посиланням на недостатність у контрагентів покупця послуг трудових ресурсів тощо.

Жодною нормою діючого законодавства не передбачено обов`язку платника податків контролювати сплату своїм контрагентом до бюджету податків та ведення ними бухгалтерського та податкового обліку.

Так, Верховний Суд в постанові від 23 жовтня 2018 року по справі № 815/2946/13-а (№ К/9901/4496/18) зазначив, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів у останніх. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.

Також, відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даними підприємством було одержання позивачем податкової вигоди.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача щодо тне встановлення факту придбання контрагентами позивача товару у кількості, який реалізований позивачу, оскільки товар міг бути придбаний в інші (попередні) періоди, а також із залученням третіх осіб, які не є платниками ПДВ, що відповідачем фактично не досліджувалось.

Так, Верховний Суд в постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 815/2578/16 зазначив, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні даних податкового обліку, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди не ґрунтуються на доказах, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на включення понесених витрат до складу валових витрат та формування податкового кредиту.

Поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагента правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов`язань.

Так, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 03 квітня 2018 року по справі № 820/13380/13-а, від 17 квітня 2018 року по справі № 808/1543/17, від 24 квітня 2018 року по справі № 813/8500/13.

Так, при вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій суди повинні врахувати, що відповідно до вимог КАС України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

При цьому, недослідження контролюючим органом первинних документів, що стосуються фінансово-господарської діяльності позивача за перевіряємий період вказує на те, що висновки контролюючого органу про порушення позивачем норм податкового законодавства зроблені без належної оцінки та дослідження необхідних документів, що, як наслідок, вказує на передчасність викладених в акті перевірки висновків про порушення позивачем норм податкового зобов`язання та прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18 жовтня 2018 року по справі № 826/13419/17 (№ К/9901/59416/18).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, податковий орган, не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивачем було порушено податкове законодавство, а також не зазначено інших обставин, які могли б свідчити про порушення позивачем законодавства України.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що викладені фахівцями податкового органу доводи щодо порушення ТОВ Агрофірма Шаболат вимог Податкового кодексу України спростовуються зібраними по справі доказами, які свідчать про безпідставність збільшення податковим органом податкового зобов`язання з податку на додану вартість.

При цьому, доводи позивача щодо того, що відповідач притягує ТОВ Агрофірма Шаболат до відповідальності починаючи з січня 2016 року, що суперечить нормам п. 102.1 ст. 102 ПК України, суд не приймає до уваги, оскільки, згідно розрахунку штрафних санкцій вбачається, що штрафні санкції нараховані ТОВ Агрофірма Шаболат за період з червня 2016 року по листопад 2017 року, тобто в межах строку, визначеного п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України (а.с. 19 т. 1).

Таким чином, висновки контролюючого органу щодо наявності з боку ТОВ Агрофірма Шаболат порушень п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1 п. 198.2 п. 198.3 п. 198.5 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України є необгрунтованими, а тому податкові повідомлення-рішення від 26.07.2019 року № , № підлягають скасуванню.

Також, як вбачається з акту перевірки № 1150/15-32-14-01/03768767 від 14.06.2019 року, посадові особи ГУ ДФС в Одеській області встановили, що ТОВ Агрофірма Шаболат надавало відомості по формі 1-ДФ про нараховані та виплачені суми доходів і суми утриманих з них податків сплаченого на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, достовірності, повноти відображення в ньому відповідних відомостей, встановлено порушення «Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкоовго розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку», затвердженого наказом міністерства фінансів України від 13.01.2015 № 4 та ст. 51, п. 119.2 ст. 119, п. 176.2 ст. 176 ПК України. Зокрема, встановлених строків сплати (перерахування) до бюджету податку на доходи фізичних осіб з доходу нарахованого (виплаченого) на оренду земльної ділянки встановлено, що ТОВ Агрофірма Шаболат нараховано, але несвоєчасно сплачено (лютий 2019 року) податок на доходи фізичних осіб за липень-грудень 2018 року. Перевіркою встановлених строків сплати (перерахування) до бюджету податку на доходи фізичних осіб з доходу нарахованого (виплаченого) на оренду земельної ділянки встановлено, що ТОВ Агрофірма Шаболат нараховано, але не сплачено (перераховано) податок на доходи фізичних осіб за липень 2018 року в сумі 681021,78 грн.

Відповідно до пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Згідно ст. 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Відповідно до ст. 57 ПК України податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Згідно п. 54.2 ст. 54 ПК України грошове зобов`язання щодо суми податкових зобов`язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов`язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.

Відповідно до п. 31.1 ст. 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Так, порядок адміністрування податку на доходи фізичних осіб врегульований розділом IV ПК України.

Відповідно до пп. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162 платниками податку є податковий агент.

Згідно пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом. Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Пунктом 168.1 ст. 168 ПК України визначено порядок утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб до бюджету.

Відповідно до пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Згідно пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 ПК України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Відповідно до пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 ПК України якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Згідно пп. 168.1.6 п. 168 ст. 168 ПК України для цілей цього розділу та пункту 54.2 статті 54 цього Кодексу під терміном "граничний термін сплати до бюджету податку" розуміються строки сплати податку, визначені цим пунктом.

Відповідно до п. 176.2 ст. 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані, зокрема, своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Таким чином, податковий агент зобов`язаний перерахувати до бюджету утриманий податок під час виплати доходу, а якщо оподаткований дохід нараховується, але не виплачується платнику податку, то податок підлягає сплаті (перерахуванню) у строки, встановлені ПК України для місячного податкового періоду (тобто, не пізніше 30 календарних днів, наступних за місяцем нарахування доходу незалежно від того, передбачено подання самої декларації чи ні).

Як вбачається з матеріалів справи, штрафні санкції застосовані податковим повідомленням-рішенням від 26.07.2019 року № на підставі пункту 127.1 статті 127 ПК України (у розмірі 25 відсотків від суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету) (а.с. 20 т. 1).

Статтею 127 ПК України встановлена відповідальність за порушення правил нарахування, утримання та сплати (перерахування) податків у джерела виплати. Зокрема, відповідно до підпункту 127.1 статті 127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

При цьому, зі змісту цієї норми слідує, що відповідальність за правопорушення, передбачене статтею 127 ПК України, може наставати у разі, коли платник податків, у тому числі податковий агент, допускає бездіяльність щодо нарахування, утримання та/або сплати (перерахування) податків до або під час виплати доходу на користь іншого платника, тобто порушує правила чи щодо нарахування, чи щодо утримання та/або сплати податку при виплаті доходу (відсутній факт виконання вказаних обов`язків платником податків (податковим агентом), що у контексті пункту 38.1 статті 38.1 ПК України передбачає сплату у повному обсязі відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Разом з тим, з метою визначення відповідальності за статтею 127 ПК Уураїни базовим є факт виплати доходу при несвоєчасному перерахуванню/неперерахуванню до бюджету податку на доходи фізичних осіб (військового збору), при цьому факт виплати доходу має передувати сплаті податку. Тому обов`язковою умовою для притягнення платника податків до відповідальності за вказаною статтею ПК України є встановлення обставин: чи відбулася у спірному випадку виплата доходу, в які строки, чи сплачено податок на доходи фізичних осіб до або під час виплати доходу або у разі невиплати доходу - у строки, встановлені ПК України для місячного податкового періоду.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2019 року по справі № 806/1537/16 та від 14 травня 2019 року по справі № 813/2811/15.

Штраф згідно з пунктом 127.1 статті 127 ПК України застосовується тоді, коли податковий агент виплатив дохід фізичній особі, а податок на доходи фізичних осіб (так само військовий збір) сплатив не того самого дня (тобто, виплата доходу повинна бути після сплати податку до бюджету); утримав та сплатив податок у розмірах менших, ніж потрібно; дохід нарахував, але взагалі не утримав та/або не сплатив податок на доходи фізичних осіб до бюджету. Відтак, акт перевірки контролюючого органу має містити чіткі факти щодо строків виплати доходу, строків сплати податку на доходи фізичних осіб у відповідних податкових періодах, та, як наслідок, факти щодо несплати податку на доходи фізичних осіб до або під час виплати доходу.

Разом з тим, в акті перевірки не зазначені ні дати виплати доходу на користь інших осіб, ні строки фактичного перерахування до бюджету позивачем як податковим агентом податку на доходи фізичних осіб, що не дає можливість встановити (перевірити), чи мав місце факт порушення з боку позивача положень пп. 14.1.54, пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п. 127.1 ст. 127, пп. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. 164.1.1 пп. 164.1.2 п. 164.1 ст. 164, пп. 168.1.1 пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, п. 171.2 ст. 171, п. 176.2 ст. 176 ПК України.

При цьому, в матеріалах справи наявні копії платіжних доручень, відомостей про виплату грошей, видаткових касових ордерів, з яких вбачається, що протягом перевіряємого періоду товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма Шаболат нараховано та сплачено доходи фізичним особам-пайщикам за оренду у них земельних ділянок та майнових паїів, з яких сплачено податок на доходи фізичних осіб (а.с. 199-207 т. 1, а.с. 83-131 т. 2) що відповідає приписам пп. 168.1.2, 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 ПК України. Крім того, позивачем до суду надано податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплачного) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за 3 квартал 2018 року, розшифровку показників нарахувань і виплати доходу за ф.-1-ДФ (у тому числі за паї) та сум ПДФО за 3 квартал 2018 року, а також оборти і залишки по аналітиці рахунку (а.с. 173-195 т. 1, а.с. 2-5 т. 3). Будь-яких доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в таких документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, відповідачем, суб`єктом владних повноважень не надано.

В той же час, суд не приймає до уваги надані представником відповідача ксекопії витягів рахунку 64 (обіги та рахунки), оскільки вказані ксерокопії документів не підписані та не засвідчені належним чином у встановленому чинним законодавством порядку (а.с. 203, 242-247 т. 2).

Також, суд вважає неспроможним посилання відповідача на бухгалтерську довідку (а.с. 77 т. 2), оскільки в узагальненому переліку документів, які було використано при проведенні перевірки ТОВ Агрофірма Шаболат, відсутні посилання на надану відповідачем бухгалтерську довідку (а.с. 196-199 т. 1).

При цьому, згідно приписів статті 77 КАС України суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За таких підстав, оскільки в акті перевірки не зазначено конкретно, на підставі яких первинних документів, які відображені в бухгалтерському та податковому обліку, встановлено факт не перерахування позивачем до бюджету (чи несвоєчасне перерахування) у встановлені ПК України терміни податку на доходи фізичних, як і не зазначено суму доходу, виплаченого на користь інших осіб, дату такої виплати, розрахунок суми несплаченого чи несвоєчасно сплаченого податку (збору), строк їх сплати (граничний чи у день виплати доходу), то слід дійти висновку про недоведеність порушень норм податкового законодавства та як наслідок протиправність донарахування позивачу зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що контролюючим органом неправомірно застосовано до позивача штрафні санкції та донараховано грошові зобов`язання, а тому податкове повідомлення-рішення від № в частині суми збільшення податкового зобов`язання у розмірі 681021,78 грн., в частині суми штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 170255,45 грн. та в частині суми пені у розмірі 10878,89 грн., є необгрунтованим та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, суд вважає, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При розподілі судових витрат суд враховує, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 19210,00 грн., згідно платіжного доручення №1171 від 22.08.2019 року (а.с. 3 т. 1).

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, з Головного управління ДФС в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Шаболат слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 19210,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 90, 132, 139, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Шаболат (, адреса місцезнаходження: 67770, Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Шабо, вул. Центральна, 120-Б) до Головного управління ДФС в Одеській області (, адреса місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 26 липня 2019 року № , № .

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 26 липня 2019 року № в частині суми збільшення податкового зобов`язання у розмірі 681021,78 грн., в частині суми штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 170255,45 грн. та в частині суми пені у розмірі 10878,89 грн..

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області (, адреса місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, буд. 5) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Шаболат (, адреса місцезнаходження: 67770, Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Шабо, вул. Центральна, 120-Б) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 19210,00 грн. (дев`ятнадцять тисяч двісті десять гривень 00 копійок).

Рішення може бути оскаржено в порядку та в строки встановлені ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням особливостей, встановлених п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України, п. 15.5 Розділу VII Перехідних Положень КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 255 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано 10 липня 2020 року.

Суддя О.А. Левчук

.