Справа № П/811/1074/16
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2020-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

09 липня 2020 року

Київ

справа №П/811/1074/16

адміністративне провадження №К/9901/33066/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А., суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Кіровоградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року (суддя Брегей Р.І.)

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2017 року (судді: Коршун А.О. (головуючий), Чередниченко В.Є., Панченко О.М.)

у справі № П/811/1074/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новомиргородський цукор»

до Кіровоградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Новомиргородський цукор» (далі - ТОВ «Новомиргородський цукор») звернулося до суду з адміністративним позовом до Кіровоградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області (далі - Кіровоградська ОДПІ, контролюючий орган), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 03 серпня 2016 року № , №.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю висновків контролюючого органу щодо порушення ТОВ «Новомиргородський цукор» вимог податкового законодавства, оскільки господарські операції позивача з контрагентами, зазначеними в акті перевірки, мали реальний характер, повністю виконані та відповідно відображені в податковому та бухгалтерському обліку. Вказані обставини підтверджені належним чином оформленою первинною документацією.

Кіровоградський окружний адміністративний суд постановою від 26 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2017 року, задовольнив адміністративний позов.

Судові рішення мотивовані тим, що наявними в матеріалах справи первинними документами, які були досліджені в ході перевірки позивача, в повному обсязі підтверджено факт реального здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Кіровоградська ОДПІ звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, а також неправильну оцінку наявних у матеріалах справи доказів, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ТОВ «Новомиргородський цукор» у повному обсязі.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 25 травня 2017 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою контролюючого органу.

Позивач не скористався своїм правом подати заперечення/відзив на касаційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи.

03 березня 2018 року справу в порядку, передбаченому підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року; далі - КАС України) передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Суди попередніх інстанцій встановили, що ТОВ «Новомиргородський цукор» (ідентифікаційний код 32119999) зареєстровано як юридична особа 12 грудня 2002 року та як платник податків перебуває на податковому обліку в Кіровоградській ОДПІ; одними з основних видів діяльності підприємства є виробництво цукру, оптова торгівля цукром, шоколадом і кондитерськими виробами.

У період з 13 до 15 липня 2016 року Кіровоградською ОДПІ проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань правильності нарахування податкових зобов`язань та податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинах із ПП «Ават і К» за червень 2015 року, що відображені в податковій декларації з податку на додану вартість за червень 2015 року, та з ТОВ «Презент-Дом» за серпень 2015 року, що відображені в податковій декларації з податку на додану вартість за серпень 2015 року, та з питань правильності нарахування податку на прибуток при відображенні обсягів зазначених взаємовідносин у декларації з податку на прибуток за 2015 рік, за результатами якої складено акт від 15 липня 2015 року №37/11-23-14-02/32119999.

Відповідно до висновків вказаного акта перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме:

- пунктів 198.1-198.3 статті 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено суму податкового кредиту в загальному розмірі 57 843 грн, що призвело до завищення суми від`ємного значення, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 24 декларації) на загальну суму 57 843 грн, зокрема за червень 2015 року - 6593 грн, за серпень 2015 року - 51 250 грн;

- підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено фінансовий результат до оподаткування, що призвело до завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування на загальну суму 289 215 грн.

На думку контролюючого органу, за договорами, укладеними між ТОВ «Новомиргородський цукор» та його контрагентами: ПП «Ават і К», ТОВ «Презент-Дом» відсутні факти реального вчинення господарських операцій, а первинні бухгалтерські та податкові документи суперечать чинним законодавчим та нормативним актам.

03 серпня 2016 року на підставі акта перевірки відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення:

- № , згідно з яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 57 843 грн та застосовано штрафні санкції (штраф) у розмірі 659 грн;

- № , згідно з яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 289 215 грн.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Пунктом 135.1 статті 135 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

У статтях 138-140 Податкового кодексу України визначено перелік різниць, на які коригується фінансовий результат до оподаткування. Зазначений перелік не містить різниць, що б передбачали коригування фінансового результату до оподаткування на витрати за операціями, які не пов`язані з господарською діяльністю платника податків або операціями, які мають ознаки нереальності.

За змістом пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, злкрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту, а також включення витрат до складу оподатковуваного доходу наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій із придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог статті 71 КАС України (у редакції, чинній на час вирішення спору судами першої та апеляційної інстанцій), обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суму податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 71 КАС України (у редакції, чинній на час вирішення спору судами першої та апеляційної інстанцій), згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених у статті 72 цього Кодексу.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 16 квітня 2015 року між позивачем (покупець) та ПП «Ават і К» (постачальник) укладено договір поставки № 0929.1. На виконання умов вказаного договору ПП «Ават і К» здійснило поставку ТОВ «Новомиргородський цукор» труби мідної в загальній кількості 127,6 кг.

Також 20 квітня 2015 року між позивачем (покупець) та ТОВ «Презент-Дом» (постачальник) укладено договір поставки № 20-04/15, відповідно до умов якого у серпні 2015 року ТОВ «Презент-Дом» поставило ТОВ «Новомиргородський цукор» вугільну продукцію кокс у загальній кількості 75 т на суму 307 500,30 грн (зокрема податок на додану вартість - 51 250,05 грн).

Здійснивши системний аналіз наявних у матеріалах справи доказів, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про підтвердження реального виконання вищевказаних договорів, оскільки позивачем надано усі необхідні первинні документи, а саме: видаткові накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, подорожні листи, виписки по банківському рахунку, акти списання товарно-матеріальних цінностей. Всі первинні документи складені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Отриманий від контрагентів товар ТОВ «Новомиргородський цукор» використало у своїй господарській діяльності, зокрема труба мідна використана для утримання належних йому виробничих приміщень, у яких позивачем здійснюється господарська діяльність з виробництва цукру.

Доказів порушення відображення вищевказаних господарських операцій у бухгалтерському та податковому обліку позивача акт перевірки не містить, що свідчить про правомірність такого відображення і спричинення реальних змін майнового стану платника податків.

Щодо доводів скаржника про дефектність товарно-транспортних накладних на підтвердження транспортування товару від ТОВ «Презент-Дом», то Суд вважає їх необґрунтованими та зазначає наступне.

Товарно-транспортні накладні чи подорожні листи не є винятковими первинними бухгалтерськими документами, які підтверджують факт реальності здійснення господарської операції за договором, та за відсутності яких платник позбавляється права на формування податкового кредиту, а також віднесення до складу доходів і витрат сум за договорами у разі наявності інших первинних бухгалтерських документів, оформлених відповідно до положень чинного законодавства, а саме: договорів, видаткових накладних, податкових накладних, регістрів бухгалтерських документів, платіжних доручень, відомостей про рух активів, товару та інших документів.

Також колегія суддів вважає неприйнятними посилання скаржника на отриману від податкових органів (Державна податкова інспекція у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області та Нікопольська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Дніпропетровській області) податкову інформацію щодо ПП «Ават і К» та ТОВ «Презент-Дом» як критерій оцінки реальності господарських операцій позивача з вказаними контрагентами, оскільки під час складання цієї інформації будь-які первинні документи платників податків не використовувалися та не аналізувалися, а отже оформлення вказаних актів з відображенням у них окремих відомостей, зокрема щодо нереальності операцій, не відповідають критерію юридичної значимості, відтак не є належними доказами в розумінні процесуального Закону.

З огляду на вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про те, що господарські операції позивача із контрагентами, зазначеними в акті перевірки, фактично виконувалися та підтверджені документально. Судами попередніх інстанцій не встановлено фактів, які б свідчили про те, що зміст договорів не відповідає дійсним намірам сторін, і що ці наміри спрямовані на ухилення від сплати податків за фінансово-господарськими результатами виконання укладених договорів.

Касаційна скарга контролюючого органу не спростовує правильність висновків, якими мотивовані судові рішення, зводиться фактично до переоцінки проаналізованих судами доказів та не дає підстав вважати висновки судів першої та апеляційної інстанцій помилковими, а застосування судами норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Кіровоградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області залишити без задоволення, постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова

Судді І.Я. Олендер

Р.Ф. Ханова