Справа № 160/4730/20
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2020-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року Справа № 160/4730/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Бердянські жниварки» до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 травня2020 року відкрито провадження по справі № 160/4730/20 за вищезазначеним позовом, ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
02.06.2020 року представником відповідача надано до суду відзив, в якому він заперечує проти вимог адміністративного позову, з наступних підстав. Так, посадовою особою відповідача за результатом аналізу наданих до митного оформлення документів, позивачу було направлено електронне повідомлення щодо необхідності надання додаткових документів, відповідно до ч.3 ст. 53 Митного кодексу України. За результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості встановлено розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, а саме: 1) згідно транспортної від 11.03.2020 б/н відомості щодо перевізника відсутні, натомість довідка про транспортні витрати від 11.03.2020 № 11/03-надає « ОСОБА_1 »; 2) у зовнішньоекономічному договорі від 14.01.2020 № 1 продавець передає покупцю сертифікат якості, інструкцією з експлуатації, але до митного оформлення він не надався; 3) згідно інвойсу від 24.02.2020№ NR 26/2020 модель товару BT SPE 160, натомість у заявленій до митного оформлення митній декларації - BT SPE 160 D; 4) оплата за товар, згідно платіжного доручення від 20.02.2020 № 68 була здійснена 20.02.2020 наданий до митного до митного оформлення інвойс від 24.02.2020 № NR 26/2020; 5) у висновку Запорізької ТПП від 24.02.2020 № NR 26/2020 зазначено, що товар потребує ремонту, але ця інформація відсутня у товаросупровідних документах; 6) у висновку ТПП від 24.02.2020 № NR 26/2020 у порівняльного товару зазначені інші технічні характеристики товару, які відрізняються від технічних характеристик заявленого до митного оформлення товару, та не зазначено кількість робочих годин товару. Враховуючи встановлені розбіжності, у митниці виникли підстави вважати, що заявлена декларантом митна вартість не ґрунтується на «дійсній вартості» імпортованих товарів. 30.03.2020 року позивачем надано додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а також повідомлено, що інші документи для підтвердження митної вартості надаватись не будуть. Таким чином, у зв`язку з наявною інформацією щодо вищих рівнів митної вартості подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, відповідач визначив митну вартість товару із застосуванням резервного методу 2г. Вважає, що рішення про коригування митної вартості товару було прийнято у відповідності до норм Митного кодексу України і підстави для його скасування відсутні.
15.06.2020 року позивачем надано відповідь на відзив, в якій підтримано позицію викладену в адміністративному позові. Окремо зазначено, що рішення про коригування митної вартості є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки зазначені митницею у повідомленні та рішенні про коригування митної вартості зауваження, розбіжності та невідповідності відомостей, які стали підставою для витребування митницею додаткових документів та прийняття рішення про коригування митної вартості, не можуть бути визнані об`єктивними та обґрунтованими та такими, що впливають на числові значення заявленої митної вартості.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Згідно п. 1 Контракту, продавець зобов`язується продати, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити обладнання: електричний штабелер ВТ SPE 160. Серійний номер машини: 6195938, 2012 р.в., був у вжитку, а також електричній штабелер BTS SE160D. Серійний номер машини: 6355226, 2015 р.в., був у вжитку, іменоване в подальшому товар.
Згідно п. 3.1 Контракту, ціна фіксується в EUR та розуміється на умовах FCA Stralkowo, згідно Інкотермс 2010, включаючи вартість навантаження на транспорт.
Згідно п. 3.2 Контракту, загальна вартість товару складає 3 100, 00 EUR.
25.03.2020 року з метою здійснення митного оформлення зазначеного товару Приватним акціонерним товариством «Бердянські жниварки» подано електронну митну декларацію № UA 110230/2020/007201.
На підтвердження заявленої митної вартості були надані наступні документи: рахунок-фактура № NR 26/2020 від 24.02.2020 року; автотранспортна накладна від 11.03.2020 року; платіжне доручення № 68 від 20.02.2020 року; довідка про транспортні витрати від 11.03.2020 року; звіт № БО-7 від 24.03.2020 року; зовнішньоекономічний договір № 1від 14.01.2020 року; договір про надання послуг митного брокера № 23/08-18БР від 23.08.2018; технічна довідка б/н від 25.02.2020 року; єдиний уніфікований документ на розміщення та тимчасове зберігання товарів 1123/7.5-28-13 від 24.03.2020 року; копія митної декларації країни відправлення 20PL394010E0206280 від 11.03.2020 року.
27.03.2020 року від відповідача надійшло повідомлення, в якому за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості встановлено розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, а саме:
1. Згідно транспортної від 11.03.2020 б/н відомості щодо перевізника відсутні, натомість довідка про транспортні витрати від 11.03.2020 № 11/03-надає « ОСОБА_1 »;
2. У зовнішньоекономічному договорі від 14.01.2020 № 1 продавець передає покупцю сертифікат якості, інструкцією з експлуатації, але до митного оформлення він не надався;
3. Згідно інвойсу від 24.02.2020 № NR 26/2020 модель товару BT SPE 160, натомість у заявленій до митного оформлення митній декларації - BT SPE 160 D;
4. Оплата за товар, згідно платіжного доручення від 20.02.2020 № 68 була здійснена 20.02.2020 наданий до митного оформлення інвойс від 24.02.2020 № NR 26/2020;
5. У висновку ТПП від 24.02.2020 № NR 26/2020 зазначено, що товар потребує ремонту, але ця інформація відсутня у товаросупровідних документах.
6. У висновку ТПП від 24.02.2020 № NR 26/2020 у порівняльного товару зазначені інші технічні характеристики товару, які відрізняються від технічних характеристик заявленого до митного оформлення товару, та не зазначено кількість робочих годин товару.
У зв`язку з виявленими розбіжностями, згідно з вимогами ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України митним органом запропоновано позивачу протягом 10 календарних днів надати додаткові документи.
30.03.2020 від відповідача надійшло повідомлення, в якому зазначено, що згідно вимог ч. 4 статті 57 МКУ в рамках проведення консультації, заявлена позивачем митна вартість не ґрунтується на «дійсній вартості» імпортованих товарів. Також зазначено, що під час розгляду додатково наданих документів позивача було встановлено, що у деклараціях відповідності від 15.02.2012 № б/н та від 17.03.2015 № б/н відсутні відомості щодо кількості робочих годин товару та не зазначено, що товар потребує ремонту; згідно п. 7.2 договору про транспортно-експедиторські послуги від 10.03.2020 б/н оплата за перевезення проводиться протягом п`яти банківських днів з дня отримання товару, якщо інше не обумовлено в заявці. Товар замовник отримав 24.03.2020 року, заявка на підтвердження оплати до митного оформлення не надавалась.
Уповноважена на роботу з митницею особа відмовилась від надання додаткових документів.
30.03.2020 року відповідачем винесено рішення про коригування митної вартості товарів № UA 110230/2020/000052/2, де зазначено вартість товару за дві одиниці у сумі 8 700 EUR.
Незгода позивача з рішенням про коригування митної вартості товарів, стала підставою для звернення до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частини 1 статті 50 Митного кодексу України відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Згідно з частинами 1, 2статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно доглави 9 цього Кодексу.
Відповідно до частин 1, 2статті 2 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Згідно з частини 1статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Суд зазначає, що частини 2статті 53 Митного кодексу України містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. До них відносяться: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За правилами частини 3статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Така ж позиція знайшла своє відображення у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 року №2 «Довідка щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року».
З наведеним висновком кореспондуються положення п. 2 ч. 5ст. 54 Митного кодексу України, за змістом якої відповідач має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.
Статтею 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.
Відповідно до частини 3 статті 54 МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Згідно частини 6 статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до частини 1статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Згідно з частини 1статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до частинам 2-8ст. 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей59і60цьогоКодексу.
Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей59і60цьогоКодексуза основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Частиною 7ст. 54 МК України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Як вже було зазначено судом, відповідач під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, заявлених за електронною митною декларацією, дійшов висновку, що в наданих позивачем документах наявні розбіжності, які не дають можливості підтвердити заявлену митну вартість товару.
Однак, суд вважає, що викладені відповідачем у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів, висновки є помилковими, оскільки їх не можна віднести до таких, які можуть слугувати підставою для відмови у визначенні митної вартості товарів за ціною договору (контракту), адже вказані обставини не впливають на формування митної вартості товару.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження заявленої митної вартості були надані наступні документи: рахунок-фактура № NR 26/2020 від 24.02.2020 року; автотранспортна накладна від 11.03.2020 року; платіжне доручення № 68 від 20.02.2020 року; довідка про транспортні витрати від 11.03.2020 року; звіт № БО-7 від 24.03.2020 року; зовнішньоекономічний договір № 1від 14.01.2020 року; договір про надання послуг митного брокера № 23/08-18БР від 23.08.2018; технічна довідка б/н від 25.02.2020 року; єдиний уніфікований документ на розміщення та тимчасове зберігання товарів 1123/7.5-28-13 від 24.03.2020 року; копія митної декларації країни відправлення 20PL394010E0206280 від 11.03.2020 року.
Вищевказані документи повністю підтверджують вартість товару, а вказані в них відомості узгоджуються між собою та дають змогу ідентифікувати товар, що перевозився та його вартість.
Щодо розбіжностей встановлених відповідачем за результатами опрацювання вищезазначених документів, суд зазначає таке.
Частиною 2 статті 53 Митного кодексу України встановлено перелік документів, які надаються для підтвердження розрахунку митної вартості.
Між тим, сертифікат якості товару, як і інструкції з експлуатації не входять в цей перелік документів, відтак, зауваження митниці щодо відсутності зазначених документів, як розбіжність, яка впливає на числові значення митної вартості, необґрунтоване і протирічить положенням митного кодексу.
Положеннями частини 5 статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларантів або уповноваженої ним особи будь які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
На підтвердження транспортних витрат позивачем до митного оформлення подано довідку про транспортні витрати, видану ФОП ОСОБА_1 від 11.03.2020 року № 11/03-1, відповідно до якої вартість транспортно експедиційних послуг по перевозці вантажу автомобілем DAFBC 5436 EC/BC НОМЕР_1 за маршрутом: с. Стшалково (Польща) м. Запоріжжя (Україна) становить 25 000 грн. (Без НДС)
З матеріалів справи вбачається, що між ФОП ОСОБА_2 та Приватним акціонерним товариством «Бердянські жниварки» було укладено договір на надання транспортно-експедиторських послуг на перевезення вантажів у міжнародному автомобільному сполучені № 10/03 від 10.03.2020 року, зазначений договір було надано митному органу. У митній декларації (гр. 18) зазначено відомості про транспортний засіб на якому безпосередньо відбувалось перевезення вантажу, що відповідають відомостям довідки від 11.03.2020 року, а саме: номерні знаки автомобілів, якими здійснено перевезення.
Вартість перевезення підтверджується довідкою про транспортні витрати та рахунком на оплату від 11.03.2020 року на суму 25 000 грн.
На підтвердження митної вартості товару позивачем митному органу було надано рахунок-фактуру № NR 26/2020 від 24.02.2020 року, в якому зазначено обладнання: електричний штабелер ВТ SPE 160, серійний номер машини: 6195938, 2012, а також електричний штабелер BTS SE160D, серійний номер машини: 6355226, 2015, а також вказана загальна вартість, що становить 3100, 00 EUR.
Водночас, суд вважає, безпідставними доводи відповідача про те, що моделі товару зазначені в інвойсі та митній декларації різні, оскільки в митній декларації зазначено - електричний штабелер BTS SE160D (Серійний номер машини: 6355226, 2015), що в свою чергу відповідає даним рахуноку-фактуру № NR 26/2020 від 24.02.2020 року.
Суд також зазначає, що різниця в датах платіжного доручення та інвойсу, а також інформація зазначена у висновку Запрізької ТПП від 24.03.2020 № БО-7 не перешкоджає митному органу перевірити митну вартість товару, а тому доводи відповідача є необґрунтованими та безпідставними.
Водночас, коригування митної вартості товару проведено відповідачем з урахуванням відомостей автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор» за ЕМД від 10.07.2019 № UA 100120/2019/204043.
З матеріалів справи вбачається, що знос штабелера моделі BTSPE 160 задекларованого позивачем становить 50 %, натомість знос моделі штабелера, інформацію щодо якого використано відповідачем під час коригування митної вартості становить 12 %, що свідчить про суттєві відмінності порівнювальних моделей.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що подані позивачем для митного оформлення документи не містять розбіжностей, та в цих документах наявні всі необхідні відомості про складові митної вартості товару, а факт ненадання позивачем додатково затребуваних документів на підтвердження митної вартості товарів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.
Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з частиною 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З системного аналізу матеріалів справи та наведених норм законодавства, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову, оскільки Дніпровською митницею Держмитслужби надано невірну оцінку відомостям про митну вартість товарів, пред`явлених для митного оформлення, яка об`єктивно не мала призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості.
Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача. Разом з тим, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, в ході судового розгляду не довів обґрунтованість своїх висновків і правомірності прийнятого на їх підставі рішення. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями139,241-246,250,262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 15.07.2020 року.

Суддя С.І. Озерянська