Справа № 420/4894/20
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2020-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4894/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бжассо Н.В.,

за участі секретаря судового засідання Музики І.О.,

за участі сторін:

представника позивача Соловйова Д.І. (згідно ордеру),

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одеса за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Ренійської районної державної адміністрації про визнання протиправними дії, зобов`язання надати статус особи з інвалідністю внаслідок війни, зобов`язання видати посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни та нагрудний знак встановленого зразка

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Ренійської районної державної адміністрації, за результатом розгляд якого позивач просить суд:

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Ренійської районної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю війни;

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Ренійської районної державної адміністрації надати ОСОБА_1 статус особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з дня порушення права - 15.05.2020 року;

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Ренійської районної державної адміністрації видати ОСОБА_1 посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни та нагрудний знак установленого зразка;

Встановити для Управління соціального захисту населення Ренійської районної державної адміністрації строк для надання суду звіту про виконання судового рішення - один місяць з дня набрання законної сили судовим рішенням.

В обґрунтування адміністративного позову представник позивача зазначає, що позивач є капітаном поліції, загальний стаж його роботи в системі МВС України з 20.05.1996 року та стаж роботи за посадою начальника сектору реагування патрульної поліції № 3 Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУ НП в Одеській області з 23.05.2017 року. Згідно з витягом з наказу ГУ НП в Одеській області № 317 о/с від 06.06.2020 року, капітан поліції ОСОБА_1 , був звільнений зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 через хворобу. Відповідно до акту розслідування нещасного випадку Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУ НП в Одеській області від 31.01.2020 року, що стався 20.10.2019 року, позивач отримав травму при виконанні службових обов`язків. Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 725296 від 27.03.2020 року, позивач є інвалідом 2 групи, через травму, пов`язану з виконанням службових обов`язків. 15.05.2020 року позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Ренійської районної державної адміністрації щодо встановлення йому статусу інваліда війни, у зв`язку із наслідками нещасного випадку, що стався під час чергування у місті Рені. Згідно з відповіддю відповідача на звернення позивача № С-27 від 19.05.2020 року, позивачу було відмовлено, у зв`язку із тим, що встановлення йому статусу інваліда війни через наслідки нещасного випадку, «нібито», суперечитиме нормам статті 7 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Позивач не погоджується з такими діями відповідача та вважає відмову у встановленні йому статусу інваліда війни незаконною.

Ухвалою суду від 11.06.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду по суті на 09.07.2020 року.

26.06.2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву з огляду на який, відповідач вважає доводи позивача необґрунтованими, а позов таким, що не належить до задоволення. Представник відповідача вважає, що так як позивач не брав участі у бойових діях, у захисті Батьківщини, виконання обов`язків не пов`язане з перебуванням на фронті, він не може отримати статус особи з інвалідністю внаслідок війни згідно зі ст. 4 та ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту».

Під час судового розгляду справи представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, належним чином та своєчасно повідомлявся про дату, час і місце судового розгляду. 06.07.2020 року від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника управління.

Суд вислухав представника позивача, розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками справи докази в їх сукупності, та робить наступні висновки.

Відповідно до акту № 5 від 31.01.2020 року про нещасний випадок ( у тому числі поранення) щодо ОСОБА_1 , 20.10.2019 року приблизно о 03:00 год. у м. Рені по вул. Вознесенській біля будинку № 146 ОСОБА_1 , переслідуючи ОСОБА_2 ,, зачепився ногами за металевий паркан, після чого впав на асфальт обличчям донизу і на деякий час втратив свідомість. Прийшовши до тями, ОСОБА_1 відчув сильний головний біль, а також, біль в кистях рук. 20.10.2019 року, у зв`язку із поганим самопочуттям, капітан поліції ОСОБА_1 звернувся до КНП «Центральна районна лікарня Ренійської РРОО», де перебував на стаціонарному лікуванні до 24.10.2019 року з діагнозом: «Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. S 06.0. Закритий перелом правої променевої кістки в нижній третині, без зміщення уламків. Закритий перелом основної фаланги 4 пальця лівої кисті, без зміщення уламків». Згідно з висновком комісії, що наведений в акті № 5 від 31.01.2020 року, нещасний випадок стався в період проходження служби при виконання службових обов`язків. У розділі 4 акту «Причини нещасного випадку» вказано психофізіологічні: інші причини.

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 55/2, 20.02.2020 року Медична (військово-лікарська комісія) ДУ ТМО МВС України здійснила медогляд ОСОБА_1 та встановила, що захворювання ОСОБА_1 пов`язане з проходженням служби, травма пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААб № 725296 від 30.03.2020 року, ОСОБА_1 на строк до 01.04.2021 року встановлена друга група інвалідності у зв`язку із травмою, пов`язаною з виконанням службових обов`язків.

За результатом розгляду звернення позивача від 15.05.2020 року, Управління соціального захисту населення Ренійської районної державної адміністрації надало відповідь № С-27 від 19.05.2020 року, згідно з якою встановлення статусу інваліда війни у зв`язку із наслідками нещасного випадку, суперечитиме нормам статі 7 Закону. Для встановлення позивачу статусу інваліда війни відсутні правові підстави.

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни;надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Приписами п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Наказом МВС України 27.12.2002 року N 1346, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31 січня 2003 року за N 83/7404, затверджено Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України (далі - Порядок № 1346).

Згідно з п. 1.1 Порядку № 1346, цей Порядок розроблено з метою врегулювання питань, пов`язаних із розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України.

Відповідно до п. 3.9 Порядку № 1346, комісія з розслідування визнає, що "нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків", якщо він трапився в період проходження служби під час: припинення або запобігання злочинам або правопорушенням; вчинення дій із забезпечення особистої безпеки громадян, захисту їх прав і свобод; охорони і забезпечення громадського порядку; несення постової чи патрульної служби;виявлення і розкриття злочинів, розшуку осіб, що їх учинили;забезпечення безпеки дорожнього руху; участі в ліквідації наслідків аварії, пожежі, катастрофи, стихійного лиха та інших надзвичайних подій; виконання потерпілим трудових (посадових, функціональних) обов`язків за режимом роботи підрозділу, у тому числі у відрядженні; перебування на робочому місці, на території підрозділу або в іншому місці роботи чи служби (далі - робота) з моменту прибуття потерпілого в підрозділ до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього розпорядку підрозділу, у тому числі протягом робочого та надурочного часу, або, за дорученням керівника, у неробочий час; підготовки до роботи та приведення в порядок після закінчення роботи знарядь праці, засобів захисту, одягу, а також здійснення заходів щодо особистої гігієни, пересування по території підприємства перед початком роботи і після її закінчення; проїзду на роботу чи з роботи на транспортному засобі, що належить підрозділу, або іншому транспортному засобі відповідно до укладеного договору; проведення навчання, тренувань, обов`язкових фізичних занять у встановлений час, участі в спортивних змаганнях, професійних та кваліфікаційних конкурсах; використання власного транспорту в інтересах підрозділу з дозволу або за письмовим дорученням керівника підрозділу; провадження дій в інтересах підрозділу, у якому проходить службу (працює) потерпілий;прямування працівника до об`єкта (між об`єктами) обслуговування за затвердженими маршрутами;прямування потерпілого до місця чи з місця відрядження згідно з установленим завданням про відрядження.

Приписами п. 3.10 Порядку № 1346 передбачено, що комісія з розслідування також визнає, що "нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків", якщо він стався в період проходження служби внаслідок: безпосереднього впливу правопорушника (злочинця) на працівника (учинення опору, захват заручником, напад на працівника, який перебуває не при виконанні службових обов`язків, з метою помсти за законні дії з припинення правопорушення, затримання або викриття правопорушника в період служби тощо); спроби самогубства працівника під впливом психофізіологічних, небезпечних та шкідливих факторів, пов`язаних з виконанням службових обов`язків; травмування внаслідок нестатутних відносин (у разі відсутності вини потерпілого); раптового погіршення стану здоров`я працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов`язків у разі відсутності умов, зазначених у третьому, четвертому та шостому абзацах пункту 3.11 цього розділу, що визнається пов`язаним з виконанням службових обов`язків за умови, що погіршення стану здоров`я працівника сталося внаслідок впливу небезпечних чи шкідливих виробничих факторів, що підтверджено медичним висновком, або якщо потерпілий не проходив медичного огляду, передбаченого законодавством, а робота, що виконувалася, протипоказана потерпілому відповідно до медичного висновку про стан його здоров`я. Медичний висновок щодо зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього небезпечних чи шкідливих виробничих факторів або щодо протипоказання за станом здоров`я працівника виконувати зазначену роботу видається лікувально-профілактичним закладом за місцем лікування потерпілого на запит керівника підрозділу чи голови комісії з розслідування.

Згідно з п. 3.11 Порядку № 1346, комісія з розслідування визнає, що "нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків", якщо нещасний випадок (у тому числі поранення) стався: за обставин, які не підпадають під дію пунктів 3.9, 3.10 цього розділу і не пов`язані з виконанням службових обов`язків.

Системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку, що право на отримання статусу інваліда війни згідно з пунктом 2 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» законодавець пов`язує з тим, що інвалідність працівника сталася в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, пов`язаних, зокрема, з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та наявністю передбачених Порядком обставин, що призвели до травмування чи захворювання.

У випадку, якщо передбачені законодавством підстави для визнання за позивачем статусу інваліда війни відсутні, то дії відповідача про відмову у наданні такого статусу є законними.

Вказаний висновкам суду відповідає висновкам Верховного Суду України, що наведені у постанові від 8 квітня 2014 року у справі № 21-45а14.

Суд зазначає, що з огляду на акт № 5 про нещасний випадок від 31.01.2020 року, ОСОБА_1 отримав травму під час переслідування ОСОБА_2 , внаслідок того, що самостійно зачепився ногами за металевий паркан, після чого впав на асфальт обличчям донизу.

Тобто, у даному випадку позивач отримав травму, перебуваючи на службі, проте, обставини отримання такої травми не відповідають приписам п. 3.10 Поряку № 1346, оскільки ОСОБА_1 самостійно зачепився за металевий паркан у дворі, який встановлений був там раніше. Цей паркан не встановлював ОСОБА_2 , ОСОБА_2 не штовхав ОСОБА_1 на паркан, тобто безпосереднього влипну на ОСОБА_1 , як працівника поліції, зі сторони ОСОБА_2 , як особи, яку він переслідував, не було.

Таким чином, суд робить висновок, що відповідач правомірно відмовив ОСОБА_1 у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

Суд наголошує, що Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

До осіб, правовий статус яких регулює вказаний закон, відносяться особи з інвалідністю з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ України, які одержали захворювання під час виконання службових обов`язків, проте, таке захворювання має бути наслідком саме безпосередньої участі особи в охороні громадського порядку, а не наслідком того, що особа самостійно без дії буд-яких сторонніх чинників, наздоганяючи іншу особу, зачепилася за паркан і впала обличчям на землю.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд робить висновок про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Враховуючи, що суд зробив висновок про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , відсутні підстави для встановлення відповідачу строку для подання звіту про виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 94, 243, 245, 246, 250, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Ренійської районної державної адміністрації про визнання протиправними дії, зобов`язання надати статус особи з інвалідністю внаслідок війни, зобов`язання видати посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни та нагрудний знак встановленого зразка.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Процесуальні строки, визначені рішенням суду застосовуються з урахуванням п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України.

Позивач - ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Управління соціального захисту населення Ренійської районної державної адміністрації (адреса: вул. В.Дулоглу, 14, м. Рені, Одеська область, 68800, 8).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 14.07.2020 року.

Суддя Н.В. Бжассо

.