Справа № 520/1421/2020
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2020-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2020 р. Справа № 520/1421/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Бартош Н.С. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О., м. Харків, повний текст складено 04.03.20 року по справі №520/1421/2020

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного Управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо зупинення нарахування та виплати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України Харківської області поновити нарахування та виплату щомісячної пенсії ОСОБА_2 з травня 2018 року, а також здійснити виплату ОСОБА_2 усієї суми пенсійної заборгованості за період з травня 2018 року по лютий 2020 року включно однією сумою;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України Харківської області протягом тридцяти днів з моменту набрання законної сили рішення у цій справі подати до суду звіт про виконання цього рішення.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що як стало відомо із листа №35449/02.2-20 від 02.12.2019 р. Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у відповідь на адвокатський запит, що з травня 2018 року по сьогоднішній день нарахування та виплату пенсії ОСОБА_2 припинено на підставі інформації з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, які перетинають державний кордон, щодо тривалої відсутності (понад 60 діб) за фактичним місцем перебування/проживання внутрішньо переміщеної особи до з`ясування місця фактичного перебування/ проживання та підтвердження довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Отже, позивач вважає протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо зупинення нарахування та виплати йому пенсії.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 року адміністративний позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного Управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо зупинення нарахування та виплати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) пенсії.

Зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України Харківської області (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ) поновити нарахування та виплату щомісячної пенсії ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) з травня 2018 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ) судові витрати по сплаті судового збору в дохід держави (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) у розмірі 840 (вісімсот сорок гривень) 80 коп.

Представник позивача ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд встановити судовий контроль за виконанням цього рішення шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області протягом тридцяти днів з моменту набрання законної сили рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 року у справі №520/1421/2020 подати до суду звіт про виконання цього рішення. Змінити абзац 3 резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 року у справі №520/1421/2020 на "зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити нарахування та виплату щомісячної пенсії ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з травня 2018 року, а також здійснити виплату ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) усієї суми пенсійної заборгованості за період з травня 2018 року по лютий 2020 року включно однією сумою".

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 року у справі №520/1421/2020 позовну заяву було задоволено, проте по-перше, у резолютивній частині рішення щодо способу захисту пов`язаного із зобов`язання вчинити певні дії суд першої інстанції застосував вимогу, якої не було викладено у позовній заяві, та, по-друге, в частині встановлення судового контролю за виконанням судового рішення було відмовлено. Вважає вказане рішення Харківського окружного адміністративного суду у вказаній вище частині незаконним та необґрунтованим. Так, що першого зазначає наступне. Позовна заява містить дві вимоги: 1. зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату щомісячної пенсії з 2018 року; 2. зобов`язати здійснити виплату пенсійної заборгованості за вказаний період. Натомість зазначає, що абзац 3 резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 року у справі №520/1421/2020 містить іншу вимогу, а саме: «Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України Харківської області (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ) поновити нарахування та виплату щомісячної пенсії ОСОБА_2 з травня 2018 року.». Водночас стосовно позовної вимоги про зобов`язання Головного Управління Пенсійного фонду України Харківської області здійснити виплату ОСОБА_2 усієї суми пенсійної заборгованості за період з травня 2018 року по лютий 2020 року включно, суд зазначив, що оскільки заборгованість не нарахована, зазначена позовна вимога є передчасною та задоволенню не підлягає, однак така позиція суду не є законною, оскільки вимога щодо зобов`язання виплатити заборгованості за вказаний період містить такі елементи, як нарахування та виплату пенсії. Незадоволення цієї вимоги дає можливість Головному Управлінню Пенсійного фонду України Харківської області не виконувати рішення суду щодо виплати заборгованості. Зазначає, що таким чином, суд першої інстанції змінив спосіб захисту, який було зазначено в позовній заяві та сформулював інший спосіб захисту прав позивача, жодним чином не мотивувавши його. Це суперечить практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari у. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Зауважує, що з аналізу абзацу 3 резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 року у справі №520/1421/2020 вбачається, що таке формулювання способу захисту залишає відповідачеві можливість ухилятися від практичного виконання цього рішення, оскільки не містить вказівки щодо виплати пенсійної заборгованості, чим може потягнути негативні наслідки для мене, зокрема повторне звернення до суду. У зв`язку з чим, застосований судом першої інстанції спосіб захисту є неефективним, а поновлення його порушеного соціального права на пенсію стане ілюзорним. Щодо другої позовної вимоги зазначає наступне. Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється з метою реалізації завдань адміністративного судочинства. Суд займає активну позицію не лише під час вирішення публічно-правового спору, але й після набрання судовим рішенням законної сили. Враховуючи закріплену Конституцією України. КАС України обов`язковість судових рішень, гарантії їх виконання та встановлення контролю за цією стадією судового процесу, а також тривалий період часу, впродовж якого моє порушене право залишається не відновленим, внаслідок тривалого не проведення відповідачем мені виплати пенсії, доводи Харківського окружного адміністративного суду щодо обґрунтування необхідності встановлення судового контролю, вважає необґрунтованими. Посилається на практику Європейського суду з прав людини в обґрунтування вказаної вимоги.

Головне Управління Пенсійного фонду України Харківської області подало відзив на апеляційну скаргу на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 року, в якому посилаючись на те, що вимоги скарги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 року по справі №520/1421/2020 в частині оскарження постановлено відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, просило відмовити ОСОБА_2 у задоволенні вимог апеляційної скарги в повному обсязі. Залишити рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 року по справі №520/1421/2020 в частині оскарження без змін.

Враховуючи неприбуття учасників справи в судове засідання призначене на 07.07.2020 року, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, а також подання скаржником апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке було ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, на підставі положень ст. 311 КАС України, колегія суддів ухвалила апеляційний розгляд справи по справі продовжити в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач набув право на отримання пенсії та став на облік в Пенсійному фонді України, що підтверджується пенсійним посвідченням №423 від 04.04.2000 року.

Відповідно до довідки від 16.12.2014 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_2 є внутрішньо переміщеною особою.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» як внутрішньо переміщена особа з 01.12.2014 року.

Листом №35449/02.2-20 від 02.12.2019 Головного Управління Пенсійного фонду України Харківської області, у відповідь на адвокатський запит, повідомлено, що з травня 2018 року нарахування та виплату пенсії ОСОБА_2 припинено на підставі інформації з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, які перетинають державний кордон, щодо тривалої відсутності (понад 60 діб) за фактичним місцем перебування/проживання внутрішньо переміщеної особи до з`ясування місця фактичного перебування/ проживання та підтвердження довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відмовляючи у задоволенні вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України Харківської області здійснити виплату ОСОБА_2 усієї суми пенсійної заборгованості за період з травня 2018 року по лютий 2020 року включно, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки заборгованість не нарахована, зазначена позовна вимога є передчасною та задоволенню не підлягає. Також, відмовляючи у задоволенні вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату ОСОБА_2 усієї суми пенсійної заборгованості однією сумою, суд першої інстанції виходив з того, що спосіб виконання дій, які має вчинити за рішенням суду суб`єкт владних повноважень, не визначений в спірних правовідносинах нормативно, у разі набрання чинності рішенням суду в межах даної справи, перерахування недоплачених сум буде вважатися належним виконанням судового рішення, як у разі перерахування присудженої суми кількома платежами, так і однією сумою, а повним виконанням рішення суду буде сплата відповідачем всієї недоплаченої різниці, а тому відповідно підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Крім того, відмовляючи у задоволенні вимоги про встановлення судового контролю, суд першої інстанції з огляду на приписи ч.1 ст.382 КАС України виходив з того, що встановлення судового контролю є правом суду, а не обов`язком, водночас, позивачем не наведено обставин, які б викликали у суду сумнів у тому, що відповідач може ухилятись від виконання судового рішення, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для застосування приписів ст.382 КАС України щодо встановлення судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду.

Колегія суддів часткового погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, суд апеляційної інстанції зауважує, що з огляду на приписи ст.308 КАС України, фактично предметом апеляційного оскарження по даній справі є відмова у задоволенні вимог про здійснення виплати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) усієї суми пенсійної заборгованості за період з травня 2018 року по лютий 2020 року включно однією сумою", а також вимога про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України Харківської області протягом тридцяти днів з моменту набрання законної сили рішення у цій справі подати до суду звіт про виконання цього рішення.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції Україні органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів зазначає, що спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У зазначеному рішенні Конституційного Суду України та відповідній практиці Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов`язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Приписами частин першої та другої статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 до "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, у своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів" (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції"). "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права (пункт 83 рішення від 12.07.2001 у справі Ганс-Адам ІІ проти Німеччини"). "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копецький проти Словаччини").

Колегія суддів зауважує, що в даному випадку легітимні сподівання позивача на отримання пенсійний виплат, передбачені чинними нормами Законів України, тобто вони є конкретними, а тому на них поширюється режим "існуючого майна".

Європейський суд з прав людини у рішенні від 26 червня 2014 року у справі "Суханов та Ільченко проти України" зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 35).

За змістом судової практики Європейського суду з прав людини захист законних сподівань (очікувань) є одним з аспектів правової визначеності.

Принцип законного очікування спрямований на те, щоб у випадках, коли особа переконана, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до норм правової системи, забезпечити захист цих очікувань.

Частиною 2 ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу ПФУ, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Нормами ст. 246 КАС України визначається зміст рішення суду.

Частиною 6 наведеної статті визначено, що у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про порядок і строк виконання рішення.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку здійснення відповідачем виплати позивачу усієї суми пенсійної заборгованості за період з травня 2018 року по лютий 2020 року включно однією сумою буде фактично способом захисту прав позивача, оскільки по - перше вказані суми недоплаченої суми повинні були вже виплачені позивачу і відповідно громадянин має право отримати одразу всю суму на виконання рішення суду, а по - друге це буде фактично порядком виконання рішення суду, відповідно до вказаної вище норми КАС України, з огляду на спір щодо порядку виконання судового рішення, а тому суд першої інстанції мав визначити спосіб виконання рішення суду.

Окремо, колегія суддів зауважує, що належним виконанням судового рішення, в даному випадку, є саме виплата перерахованої суми пенсії позивачу однією сумою.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог в частині здійснення відповідачем виплати позивачу усієї суми пенсійної заборгованості за період з травня 2018 року по лютий 2020 року включно однією сумою,

Відповідно посилання суду першої інстанції в обґрунтування відмови у задоволенні позову в цій частині вимог, а також заперечення пенсійного органу є необґрунтованими.

Щодо вимог позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України Харківської області протягом тридцяти днів з моменту набрання законної сили рішення у цій справі подати до суду звіт про виконання рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Процедура виконання судового рішення , у тому числі встановлення судового контролю по справі за адміністративним позовом визначаються нормами КАС України.

За приписами підпункту 1 пункту 6 статті 246 КАС України, яка визначає зміст рішення, у разі необхідності у резолютивній частині рішення також вказується про порядок і строк виконання рішення.

Частиною 1 ст.382 КАС України закріплено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Законодавець передбачив два варіанти встановлення судового контролю: 1) під час ухвалення рішення по суті спору; 2) після винесення рішення в ході його виконання.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суд наділений правом встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень, при цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що з огляду на те, що позивачем не наведено аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і ненадання останнім доказів в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України Харківської області протягом тридцяти днів з моменту набрання законної сили рішення у цій справі подати до суду звіт про виконання рішення.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 21.11.2019 р. по справі №826/16079/18.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України Харківської області протягом тридцяти днів з моменту набрання законної сили рішення у цій справі подати до суду звіт про виконання цього рішення.

Щодо доводів апеляційної скарги на те, що враховуючи закріплену Конституцією України, КАС України обов`язковість судових рішень, гарантії їх виконання та встановлення контролю за цією стадією судового процесу, а також тривалий період часу, впродовж якого його порушене право залишається не відновленим, внаслідок тривалого не проведення відповідачем йому виплати пенсії, доводи Харківського окружного адміністративного суду щодо обґрунтування необхідності відмови встановлення судового контролю є необґрунтованими, колегія суддів вважає відхиляє, оскільки позивачем не було наведено обґрунтованих аргументів на необхідності вжиття заходів судового контролю, передбачених ст.382 КАС України, а матеріали справи не містять доказів того, що пенсійний орган буде ухилятися або не виконувати судове рішення.

Окрім того, щодо надання позивачем до матеріалів справи документів в обґрунтування ускладнення виконання рішення іншим особам, не є безумовними доказами того, що рішення суду в майбутньому не буде виконуватися відносно позивача.

Стосовно посилання скаржника на практику Європейського суду з прав людини в обґрунтування необхідності зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України Харківської області протягом тридцяти днів з моменту набрання законної сили рішення у цій справі подати до суду звіт про виконання цього рішення, то колегія суддів зазначає, що висновки суду в цій частині вимог не суперечать наведеній у скарзі практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи відповідача щодо правомірності проведеної перевірки є помилковими.

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який закріплений в ч.3 ст.9 КАС України відповідно до якої кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 03.04.2019 р. по справі №826/18068/16 в адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Під час розгляду справи суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених позивачем вимог.

З огляду на викладене, враховуючи неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а також порушення ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 року по справі №520/1421/2020 підлягає зміні, шляхом викладення третього абзацу резолютивної частини рішення в такій редакції: "Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити нарахування та виплату щомісячної пенсії ОСОБА_2 з травня 2018 року, а також здійснити виплату ОСОБА_2 усієї суми пенсійної заборгованості за період з травня 2018 року по лютий 2020 року включно однією сумою".

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 року підлягає залишенню без змін.

Оскільки, відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, і дана справа відноситься до справ незначної складності, а також враховуючи те, що дана справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

З огляду на приписи ст.139 КАС України а також те, що ухвалою суду апеляційної інстанції позивач був звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги у даній справі, відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 року по справі №520/1421/2020 змінити, виклавши третій абзац резолютивної частини рішення в такій редакції: "Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити нарахування та виплату щомісячної пенсії ОСОБА_2 з травня 2018 року, а також здійснити виплату ОСОБА_2 усієї суми пенсійної заборгованості за період з травня 2018 року по лютий 2020 року включно однією сумою".

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош З.Г. Подобайло