Справа № 360/718/20
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2020-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2020 року справа №360/718/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Арабей Т.Г., Міронової Г.М., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року у справі № 360/718/20 (головуючий І інстанції Ірметова О.В., повний текст складений у м. Сєвєродонецьку Луганської області) за позовом ОСОБА_1 до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - Марківське ОУПФУ, відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії Марківського ОУПФУ щодо незарахування до пільгового стажу періодів трудової діяльності на підземних роботах за Списком № 1: період навчання з 27.01.1988 року по 11.07.1988 року в СПТУ № 68 м. Антрацит, періодів роботи на підземних роботах з 27.07.1988 року по 30.01.1996 року в шахті «Комсомольська» виробничого об`єднання «Антрацит», з 06.02.1996 року по 20.05.1998 року на МПП «Плутон», з 20.05.1998 року по 01.06.1998 року на ТОВ «Плутон», з 08.06.1998 року по 15.04.1999 року на ПТ «Аргеліт», з 01.06.2014 року по 25.04.2016 року на шахті «Комсомольська» ДП «Антрацит»;

- зобов`язати Марківське ОУПФУ зарахувати до пільгового стажу періоди трудової діяльності на підземних роботах за Списком № 1: період навчання з 27.01.1988 року по 11.07.1988 року в СПТУ № 68 м. Антрацит, періоди роботи на підземних роботах з 27.07.1988 року по 30.01.1996 року в шахті «Комсомольська» виробниче об`єднання «Антрацит», з 06.02.1996 року по 20.05.1998 року на МПП «Плутон», з 20.05.1998 року по 01.06.1998 року на ТОВ «Плутон», з 08.06.1998 року по 15.04.1999 року на ПТ «Аргеліт», з 01.06.2014 року по 25.04.2016 року на шахті «Комсомольська» ДП «Антрацит» та здійснити перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» з 16 січня 2020 року (а.с. 1-12).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року позов задоволений частково:

- визнано протиправною бездіяльність Марківського ОУПФУ щодо незарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 періоду навчання з 27.01.1988 року по 11.07.1988 року в СПТУ № 68 м. Антрацит, періодів роботи на підземних роботах з 27.07.1988 року по 30.01.1996 року в шахті «Комсомольська» виробничого об`єднання «Антрацит», з 06.02.1996 року по 20.05.1998 року на МПП «Плутон»; з 20.05.1998 року по 01.06.1998 року на ТОВ «Плутон», з 08.06.1998 року по 15.04.1999 року на ПТ «Аргеліт», з 01.06.2014 року по 25.04.2016 року на шахті «Комсомольська» ДП «Антрацит»;

- зобов`язано Марківське ОУПФУ провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» на підставі поданої заяви про перерахунок пенсії з 21.01.2020 року, зарахувавши до пільгового стажу (Список № 1) ОСОБА_1 період навчання з 27.01.1988 року по 11.07.1988 року в СПТУ № 68 м. Антрацит, періодів роботи на підземних роботах з 27.07.1988 року по 30.01.1996 року в шахті «Комсомольська» виробничого об`єднання «Антрацит», з 06.02.1996 року по 20.05.1998 року на МПП «Плутон», з 20.05.1998 року по 01.06.1998 року на ТОВ «Плутон», з 08.06.1998 року по 15.04.1999 року на ПТ «Аргеліт», з 01.06.2014 року по 25.04.2016 року на шахті «Комсомольська» ДП «Антрацит»;

- у задоволенні решти позовних вимог - відмовлено (а.с. 125-131).

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову (а.с. 136-143, 152-159).

В обгрунтування доводів посилався на відсутність підстав для зарахування спірних періодів навчання, роботи позивача до пільгового стажу, оскільки позивач не звертався до Новопсковського відділу обслуговування громадян управління ПФУ із заявою встановленого зразка з усіма необхідними оригіналами документів, що передбачено п. 4.1 Порядку № 22-1 Крім того, заява позивача від 21.01.2020 року не тільки не відповідає формі, встановленій Порядком № 22-1, а й містить вимоги про надання роз`яснень, а не зобов`язання вчинити певні дії, і за своїм змістом взагалі не ставиться питання про вчинення пенсійним органом дій відносно пенсії позивача. Апелянт зазначає, що ним не приймалося рішення про відмову у перерахунку пенсії позивачу, а надано відповідь-роз`яснення на відповідне звернення.

Також, апелянт вважає свої дії правомірними, враховуючи правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 06.02.2018 року у справі 425/1867/16-а, від 19.04.2018 року у справі № 601/198/16.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі обставини справи.

23 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Марківського ОУПФУ із заявою про призначення пенсії за віком за Списком № 1 (а.с. 112).

Пенсію позивачу призначено з 23.05.2019 року, що підтверджується рішенням відповідача № 45 від 28.05.2019 року (а.с. 103).

21 січня 2020 року позивачем до відповідача подано заяву довільної форми про перерахунок пенсії із зарахуванням до його пільгового стажу періодів роботи з: 27.01.1988 року по 11.07.1988 року, 27.07.1988 року по 30.01.1996 року, 06.02.1996 року по 01.06.1998 року, 08.06.1998 року по 15.04.1999 року, 17.05.1999 року по 28.11.1999 року, 06.12.1999 року по 20.07.2000 року, 07.11.2000 року по 08.09.2003 року, 15.09.2003 року по 20.02.2004 року, 01.03.2004 року по 25.04.2016 року (а.с. 99-101).

Листом Марківського ОУПФУ від 04.02.2020 року № 8/Г-14 позивачу повідомлено, що зарахувати період роботи з 01.06.2014 року по 31.05.2016 року не має законодавчих підстав, оскільки за даними системи персоніфікованого обліку підприємством «Шахта «Комсомольська» ДП «Антрацит» не сплачено внески до Пенсійного фонду України. Також відповідачем зазначено, що додані позивачем до заяви копії документи не несуть правових наслідків та не можуть бути розглянуті управлінням. Відповідач, посилаючись на вимоги Порядку № 22-1 роз`яснив позивачу, що останньому необхідно особисто звернутися до Новопсковського відділу обслуговування громадян та подати заяву встановленого зразка з усіма необхідними оригіналами та копіями документів. Також. повідомлено порядок оскарження згідно Закону України «Про звернення громадян» (а.с 97-98).

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника та інших випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію (ч. 1, ч.2 статті 7 Закону № 1788-ХІІ).

Згідно ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058) право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п. 3 Порядку № 637).

Згідно п. 20 Порядку 637 у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

В довідці має бути вказано: період роботи, що зараховується до спеціального стажу: професія або посада, характер роботи: розділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включаються цій період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно трактористів машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції.

Приписи Порядку № 637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальнім по відношенню до Закону № 1788- XII, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (стаття 62 Закону № 1788-ХП).

Уточнюючі довідки мають надаватися в разі, коли взагалі відсутні відомості в трудовій книжці про працю громадян у спірний період.

Аналогічна правова позиція зазначена Верховним Судом в постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17, від 7 березня 2018 року у справі № 233/2084/17, від 4 березня 2020 року у справі № 367/945/17.

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 позивач працював:

- з 27.07.1988 року по 30.01.1996 року електрослюсарем з повним робочим днем під землею на шахті «Комсомольська» виробничого об`єднання «Антрацит»;

- з 06.02.1996 року по 20.05.1998 року підземним електрослюсарем з повним робочим днем під землею в Малому приватному підприємстві «Плутон»;

- з 20.05.1998 року по 01.06.1998 року підземним електрослюсарем з повним робочим днем під землею в Товаристві з обмеженою відповідальності «Плутон»;

- з 08.06.1998 року по 15.04.1999 року електрослюсарем підземним з повним робочим днем під землею в Повному товаристві «Аргеліт»;

- з 01.03.2004 року по 25.04.2016 року електрослюсарем підземним з повним робочим днем під землею на шахті «Комсомольська» ДП «Антрацит» (а.с. 14-16).

Суд зазначає, що всі записи в трудовій книжці позивача щодо спірних періодів його роботи містять повну інформацію про роботу на пільгових умовах, також містять повні відомості про характер виконуваних позивачем робіт, оскільки зазначеними записами чітко визначено, що у спірні періоди позивач працював на підземних роботах з повним робочим днем під землею.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність посилання відповідача на те, що для підтвердження пільгового стажу позивач повинен був надати уточнюючі довідки підприємства.

Проведення атестації робочих місць за умовами праці регулюється Порядком про проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою КМУ від 01.08.1992 року № 442 (далі - Порядок № 442).

Згідно п. 1 Порядку № 442 атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Пунктом 2 Порядку № 442 передбачено, що основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно пункту 4 Порядку № 442 атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа.

Пунктом 10 Порядку № 442 встановлено, що результати атестації використовуються для розроблення заходів щодо покращення умов праці і оздоровлення працівників та під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств, установ та організацій, обґрунтування пропозицій про внесення змін до списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до підпунктів «а», «б» статті 13 та статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення" регулюється Порядком застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників (далі - Списки) при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 383 (далі - Порядок № 383).

Згідно до пункту 4 Порядку № 383 атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Відповідно до пп. 4.1 п. 4 Порядку № 383, зазначена постанова набула чинності з 21.08.92. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.92, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.

Згідно підпункту 4.2 пункту 4 Порядку № 383 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.

Відповідно до пп. 4.3 пункту 4 Порядку № 383, якщо у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць, до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Позивачем на підтвердження пільгового стажу у спірні періоду роботи надано накази, якими підтверджується право позивача на пенсію за Списком № 1 за професіями електрослюсар та електрослюсар підземний:

- накази Товариства з обмеженою відповідальністю «Плутон» № 28 від 26.06.2000 року, № 12 від 25.06.1995 року, № 6 від 26.03.1998 року «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці» (а.с. 34, 50, 52);

- накази ДВАТ шахта «Комсомольська» ДХК «Антрацит» № 378 від 29.12.1999 року, № 195 від 05.08.1997 року, № 169 від 02.06.1997 року (а.с. 45-46, 54-55, 58-59).

Також позивачем на підтвердження пільгового стажу додано архівні довідки про прийняття/звільнення його з роботи, архівні довідки про заробітну плату, довідки про виходи в шахту та довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (а.с. 30-31, 35-43, 47-48, 56-57, 62-67).

Вищезазначені документи, видані установою, що здійснює свою діяльність на тимчасово окупованій території України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконним і недійсним, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад реєстрації народжень, смертей і шлюбів».

У справі Лоізіду проти Туреччини (Loizidou v. Turkey 18.12.1986 &45) ЄСПЛ обмежився коротким пунктом посилання на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то, у правах Кіпр проти Туреччини (Cyprus v. Nurkey 10.05/2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та в подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de fackto та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше, означало б зовсім позбавити людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey 10.05.2001&92).

Спираючись на сформульований у вищезазначеній справі підхід, Європейський суд з прав людини у справі Мозер проти Республіки Молдови та Росії (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) зауважив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]».

Україною, відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-VII та постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 року № 254-VIII територію Автономної Республіки Крим та окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської області, визнано тимчасово окупованими територіям.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність застосування загальних принципів («Намібійські винятки»), сформульованих в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки вищезазначених документів, виданих установами, що знаходяться на окупованій території, як докази, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на пенсійне забезпечення позивача.

Таким чином, суд приймає до розгляду зазначені документи для визначення пільгового стажу позивача у спірні періоди його роботи.

При цьому, азначені висновки суду жодним чином не легалізують саму установу, що видала такі документи.

Враховуючи вище викладене, а також беручи до уваги те, що трудова книжка та подані позивачем довідки та накази містять всі необхідні відомості про пільговий характер праці позивача у спірні періоди його роботи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у відповідача були відсутні підстави їх не враховувати.

Щодо позовних вимог про зарахування до пільгового стажу позивача періоду його навчання в СПТУ № 68 м.Антрацит з 21.01.1988 року по 11.07.1988 року.

Згідно частини першої статті 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту», час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Записами у трудовій книжці ОСОБА_1 , дипломом НОМЕР_2 підтверджується проходження позивачем навчання у період з 27.01.1988 року по 11.07.1988 року та працевлаштування за набутою професією 27.07.1988 року, тобто у строк, що не перевищує трьох місяців, що у відповідності до вимог частини першої статті 38 Закону № 103/98-ВР є підставою для зарахування всього періоду навчання до пільгового стажу.

Щодо періоду роботи позивача з 01.06.2014 року по 25.04.2016 року на шахті «Комсомольська» ДП «Антрацит».

Відповідач посилався, що зазначений період не можливо врахувати, оскільки за даними системи персоніфікованого обліку підприємством шахта «Комсомольська» ДП «Антрацит» не сплачено внески до Пенсійного фонду України.

Згідно із преамбулою Закону 1058 цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно ч.1 ст. 3 Закону № 1058 суб`єктами солідарної системи є: застраховані особи, а в окремих випадках, визначених цим Законом, - члени їхніх сімей та інші особи; страхувальники; Пенсійний фонд; уповноважений банк; підприємства, установи, організації (далі - організації), що здійснюють виплату і доставку пенсій.

Відповідно до п. 1 статті 14 Закону № 1058 страхувальниками відповідно до цього Закону є: роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 4-1, 10, 14 статті 11 цього Закону; філії, представництва, інші відокремлені підрозділи підприємств та організацій (у тому числі міжнародних), створених відповідно до законодавства України, які мають окремий баланс і самостійно здійснюють розрахунки із застрахованими особами, - для осіб, зазначених у пункті 4 статті 11 цього Закону; іноземні дипломатичні представництва та консульські установи іноземних держав, філії, представництва, інші відокремлені підрозділи іноземних підприємств та організацій, міжнародних організацій, розташованих на території України, - для осіб, зазначених у пункті 5 статті 11 цього Закону;

Частиною першою статті 15 Закону №1058 встановлено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно ст. 106 Закону № 1058 відповідальність за несвоєчасне перерахування сум страхових внесків покладається на страхувальника.

При цьому обов`язок щодо контролю за належним перерахуванням сум страхових внесків покладено на органи Пенсійного фонду України.

Суд зазначає, що позивач не може нести відповідальність у вигляді обмеження його права на пенсійне забезпечення, у зв`язку з невиконанням підприємством, на якому він працював обов`язку щодо сплати страхових внесків.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі Ковач проти України від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі Мельниченко проти України від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі Чуйкіна проти України від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі Швидка проти України від 30.10.2014 тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Враховуючи викладене, період роботи позивача з 01.06.2014 року по 25.04.2016 року на шахті «Комсомольська» ДП «Антрацит» підлягає зарахуванню до пільгового стажу.

Щодо наявності у позивача права на перерахунок пенсії у відповідності до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Згідно статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Згідно даних підсистеми «Призначення та виплати пенсії» стаж роботи позивача за списком № 1 складає 11 років 07 місяців 08 днів (а.с. 103).

При цьому, враховуючи встановлені судом обставини та висновки суду, що до пільгового стажу позивача (Список № 1) підлягають зарахуванню спірні періоди його роботи, які дають підстави для перерахунку позивачу пенсії у відповідності до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Щодо посилань відповідача на те, що позивачем подано заяву про перерахунок пенсії невстановленого зразка, суд виходив з такого.

Закон № 1058 визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Статтею 8 Закону № 1058 закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Так, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 44 Закону № 1058 визначено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно ч. 5 статті 45 Закону № 1058 документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Рішення про перерахунок або про відмову у перерахунку пенсії позивачу відповідачем не приймалось.

Питання подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління ПФУ від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Згідно п. 1.5 Порядку № 22-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Відповідно до п. 1.7 Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Згідно п. 2.8 Порядку № 22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Згідно п. 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (пункт 4.3 Порядку № 22-1).

Згідно п. 4.10 Порядку № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження всіх необхідних документів для виплати пенсії орган, що призначає пенсію, повинен їх розглянути та прийняти відповідне рішення, яке оформлюється розпорядженням. Надані документи та заява зберігаються в пенсійній справі.

Отже, після отримання відповідної заяви від позивача про призначення пенсії відповідач повинен був розглянути цю заяву та прийняти мотивоване рішення.

Суд зазначає, що зміст заяви позивача про перерахунок його пенсії від 21.01.2020 року(а.с. 99) є конкретним та зрозумілим.

В даному випадку відмовивши позивачу в розгляді його заяви по суті, шляхом прийняття відповідного рішення, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача, як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій).

Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову шляхом визнання протиправною бездіяльності Марківського ОУПФУ щодо незарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 періоду навчання з 27.01.1988 року по 11.07.1988 року в СПТУ № 68 м. Антрацит, періодів роботи на підземних роботах з 27.07.1988 року по 30.01.1996 року в шахті «Комсомольська» виробничого об`єднання «Антрацит», з 06.02.1996 року по 20.05.1998 року на МПП «Плутон»; з 20.05.1998 року по 01.06.1998 року на ТОВ «Плутон», з 08.06.1998 року по 15.04.1999 року на ПТ «Аргеліт», з 01.06.2014 року по 25.04.2016 року на шахті «Комсомольська» ДП «Антрацит»; зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» на підставі поданої заяви про перерахунок пенсії з 21.01.2020 року, зарахувавши до пільгового стажу (Список № 1) ОСОБА_1 період навчання з 27.01.1988 року по 11.07.1988 року в СПТУ № 68 м. Антрацит, періодів роботи на підземних роботах з 27.07.1988 року по 30.01.1996 року в шахті «Комсомольська» виробничого об`єднання «Антрацит», з 06.02.1996 року по 20.05.1998 року на МПП «Плутон», з 20.05.1998 року по 01.06.1998 року на ТОВ «Плутон», з 08.06.1998 року по 15.04.1999 року на ПТ «Аргеліт», з 01.06.2014 року по 25.04.2016 року на шахті «Комсомольська» ДП «Антрацит»;

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 06.02.2018 року у справі 425/1867/16-а, від 19.04.2018 року у справі № 601/198/16, оскільки предметом спору у цих справах є призначення пенсії, а предметом позову у цій справі - є перерахунок пенсії.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року у справі № 360/718/20 за позовом ОСОБА_1 до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 13 липня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, але не менше строку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, щодо запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19).

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

Г.М. Міронова