Справа № 806/1626/16
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2020-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року

м. Київ

справа № 806/1626/16

адміністративне провадження № К/9901/17776/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді (судді-доповідача) - Данилевич Н.А.,

суддів- Смоковича М.І., Шевцової Н.В.,

при секретарі - Мовчан А.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - Тартачника Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області

на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2017 року (головуючий суддя - Капустинський М.М., судді - Мацький Є.М., Шидловський В.Б.)

у справі № 806/1626/16

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Житомирській області,

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, -

І. Суть спору

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В серпні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області (далі - відповідач, скаржник, ГУНП в Житомирській області), в якому просив:

визнати протиправним та скасувати наказ від 21.06.2016 №131 о/с "По особовому складу" про звільнення зі служби полковника поліції ОСОБА_1;

поновити ОСОБА_1 (С-529496) на службі в Національній поліції на посаді начальника управління логістики та матеріально-технічного забезпечення Головного управління Національної поліції в Житомирській області.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що, показаннями свідка підтверджується, що позивачем особисто, шляхом підписання рапорту від 21.06.2016, було виявлено бажання про звільнення зі служби в поліції через скорочення штатів раніше двомісячного терміну. Крім того, у рапорті позивач відмовляється від усіх запропонованих посад, претензій щодо звільнення не має, на звільненні наполягає, просить його звільнити з 29.07.2016. Відтак, зважаючи на те, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували наведені ним у позовній заяві обставини, суд дійшов висновку, що позов є безпідставним та у його задоволенні слід відмовити.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2017 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2017 р. скасовано, прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ від 21 червня 2016 року №131 о/с "По особовому складу" про звільнення зі служби полковника поліції ОСОБА_1 .

Поновлено ОСОБА_1 (С-529496) на службі в Національній поліції на посаді начальника управління логістики та матеріально-технічного забезпечення Головного управління Національної поліції в Житомирській області.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачем не спростовано заперечень ОСОБА_1 , що він не мав намірів звільнятися на умовах визначених в рапорті від 21.06.2016 року та невчинення в рапорті, особисто ОСОБА_1 , підпису. Так, в ході з"ясування обставин справи, судом встановлено факт написання спірного рапорту від 21.06.2016 року не ОСОБА_1 , а іншою особою - ОСОБА_3 , підлеглою ОСОБА_1 , яка, як свідок, суду першої інстанції підтвердила зазначену обставину про що суд відобразив в оскарженому рішенні та при цьому зазначив, що зі слів цього ж свідка, рапорт, ОСОБА_1 в подальшому, підписав особисто. Суд першої інстанції, приймаючи за основу покази зазначеного свідка щодо підпису рапорту, ..."в подальшому, підписав особисто." без з"ясування конкретних обставин вчинення підпису у спірному рапорті, прийняв доведеним факт вчинення саме ОСОБА_1 підпису в рапорті написаного ОСОБА_3 . На підтвердження доводів позивача про відсутність наміру звільнятися, на думку суду, свідчить запит Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України від 01.08.2016 року на звернення ОСОБА_1 до керівництва Національної поліції України з рапортом про подальше проходження служби на посаді начальника відділу (відокремленого територіального підрозділу в Житомирській області) Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" (а.с.105). Крім того, суд зазначив, що висновком експертів від 20.12.2016 №17776/17777/16-32 встановити, чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 у рапорті від 21.06.2016 не виявилося можливим, але суд не зазначив, що цією ж експертизою не підтверджено і факту вчинення підпису на рапорті особисто ОСОБА_1 (а.с.73-76). При цьому, колегія суддів вважала, що підтвердження (спростування) факту вчинення конкретною особою підпису могло бути визначено саме експертним шляхом і не може доводитися показами свідка.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ (ЗАПЕРЕЧЕНЬ)

21 квітня 2017 року на адресу суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга Головного управління Національної поліції в Житомирській області на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2017 року, в якій скаржник просить скасувати зазначене рішення, та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

В обґрунтування поданої касаційної скарги Головне управління Національної поліції в Житомирській області вказує на те, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано заперечень позивача, що він, начебто не мав наміру звільнитися на умовах, визначених в рапорті, оскільки вказане підтверджується діями ОСОБА_4 26.06.2016 щодо організації винесення своїх особистих речей зі свого службового кабінету, які зафіксовані на відеозапису з стаціонарних камер спостереження у адмінбудівлі ГУНП в Житомирській області, що долучений до матеріалів справи. У подальшому, відповідно до записів Журналу обліку входу/виходу керівного складу ГУНП в Житомирській області, на території ГУНП у Житомирській області не зафіксовано присутність ОСОБА_4 після 26.06.2016, що підтверджує його обізнаність щодо наявності рапорту про звільнення з органів Національної поліції та видання відповідного наказу. Крім того, посилання суду апеляційної інстанції на лист Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України від 01.08.2016 як на підтвердження наявності намірів позивача продовжити службу, скаржник вважає помилковими, оскільки даний лист було отримано відповідачем після звільнення ОСОБА_4 з органів поліції, а також те, що позивач не ставив до відома керівництво ГУНП в Житомирській області про намір проходити службу в ДУ «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України». Щодо висновку суду апеляційної інстанції стосовно необхідності підтвердження (спростування) факту вчинення ОСОБА_1 підпису лише експертним шляхом і не можливість доведення даного факту показаннями свідків, то скаржник зазначив, що судом не взято до уваги, що заява позивача про прийом його до органів поліції також не була написана ОСОБА_1 , а іншою особою, хоча підпис на вказаній заяві схожий на підпис позивача, що може ставити під сумнів законність прийняття його на службу до органів поліції. Крім того, суд апеляційної інстанції необгрунтував чому показання свідка ОСОБА_3 не були прийняті до уваги, а відтак безпідставно визнав докази позивача і водночас відхилив докази відповідача без наведення належних мотивів.

12.06.2017 позивачем до суду касаційної інстанції було подано заперечення на касаційну скаргу, в якому ОСОБА_4 вважає твердження скаржника необґрунтованими та не безпідставними. Відтак, просить рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін, а касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області - без задоволення.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 травня 2017 року за даною касаційною скаргою відкрито касаційне провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 25 червня 2020 року касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області прийнято до провадження та призначено до касаційного розгляду.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОСОБА_1 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Житомирській області на посаді начальника управління логістики та матеріально-технічного забезпечення Головного управління Національної поліції в Житомирській області та наказом ГУНП в Житомирській області від 21.06.2016 №131 о/с за п.4 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" був звільнений з органів поліції з 29.07.2016 (у зв`язку із скороченням штатів).

Підставою видачі вказаного наказу слугував рапорт позивача від 21.06.2016.

Сторонами, в ході судового розгляду справи, не заперечено що наказом ГУНП в Житомирській області від 31.05.2016 №185 посада позивача - начальник управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП в Житомирській області була скорочена.

03.06.2016 позивача ознайомлено, що його посада скорочена, а також повідомлено, що він буде звільнений зі служби з поліції через скорочення штатів через два місяці про, що свідчить його особистий підпис у розписці, яку було оглянуто у ході судового розгляду та копія якої міститься у матеріалах справи (а.с.19).

21.06.2016 позивачем на ім`я начальника ГУНП в Житомирській області було подано рапорт про звільнення його зі служби в поліції у зв`язку із скороченням штатів, відповідно до Закону України "Про Національну поліцію", раніше двомісячного терміну від дати попередження про можливе скорочення (а.с.21).

Також у вказаному рапорті зазначено, що ОСОБА_1 від усіх запропонованих посад відмовляється, а також, претензій щодо звільнення - не має, на звільненні наполягає та просить його звільнити з 29.07.2016.

В судовому засіданні позивач посилався на те, що не пам`ятає чи писав такий рапорт, оскільки наміру звільнятися у нього не було.

Для надання оцінки вказаному рапорту за клопотанням представника позивача призначено почеркознавчу експертизу на вирішення якої було поставлено питання: Чи виконано у рапорті від 21.06.2016 підпис ОСОБА_1.

Згідно висновку експертів від 20.12.2016 №17776/17777/16-32 встановити, чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 у рапорті від 21.06.2016 не виявилося можливим.

Допитана судом свідок ОСОБА_3 пояснила, що працювала помічником ОСОБА_1 і за його усною вказівкою написала текст рапорту про його звільнення раніше 2-х місячного терміну та який, він в подальшому, підписав особисто. Крім того, зазначила, що раніше неодноразово писала рапорти замість ОСОБА_1 за його вказівкою.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

Частина 2 статті 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 6 статті 43 Конституції України: Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Абзац 4 пункту 2 частини 1 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII): Переміщення поліцейських здійснюється: на рівнозначні посади: у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації.

Частина 1 статті 68 Закону № 580-VIII: У разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Частина 2 статті 68 Закону № 580-VIII: Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Частина 3 статті 68 Закону № 580-VIII: Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Частина 1 статті 77 Закону № 580-VIII: Поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється:

4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Стаття 86 КАС України (в редакції на час судового розгляду):Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

08 лютого 2020 року набрали чинності зміни до Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), внесені Законом України від 15.01.2020 № 460-ІХ, за правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що відповідно до частини 1 статті 341 КАС України, Суд переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).

Суд, зазначає, що виключний перелік підстав припинення служби в поліції наведений у частині 1 статті 77 Закону № 580-VIII.

Звільнення зі служби в поліції у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) не вимагає наявності лише одного рапорту про звільнення поліцейського як єдиної та виключної підстави припинення його служби. В даному випадку необхідний наявний та обґрунтований факт скорочення штатів чи проведення реорганізації в органі поліції.

Суд зазначає, що сторонами не заперечується та підтверджується матеріалами справи те, що посада, яку обіймав позивач - начальник управління логістики та матеріально - технічного забезпечення ГУНП в Житомирській області скорочена наказом ГУНП в Житомирській області від 31.05.2016 № 185.

Також не оспорюється сторонами і факт повідомлення 03.06.2016 позивача про скорочення його посади та звільнення зі служби через скорочення штатів через два місяці.

Згідно рапорту позивача від 21.06.2016, який був поданий ним на ім`я начальника ГУНП в Житомирській області, ОСОБА_1 просив звільнити його раніше двомісячного строку, а саме - 29.07.2016, відмовлявся від усіх запропонованих посад, на звільненні наполягав, претензій щодо звільнення не мав.

Відтак, Суд зауважує, що позивач, висловлюючи своє усвідомлене волевиявлення щодо бажання звільнитися із займаної посади раніше закінчення терміну дії попередження, що оформлене у вигляді рапорту із власноруч проставленим підписом, очікував узгодженої відповіді ГУНП у Житомирській області щодо виконання визначеного у його заяві прохання.

Щодо доводів скаржника про необґрунтоване відхилення судом апеляційної інстанції показань свідка ОСОБА_3 , то Суд зауважує наступне.

Приписами статті 86 КАС України ( в редакції на час розгляду судами попередніх інстанцій) визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відтак, даному критерію оцінки доказів передує обов`язок суду щодо повноти, всебічності та об`єктивності при їх дослідженні.

Крім того, приписами тієї ж статті визначено, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відтак, суд апеляційної інстанції, надаючи пріоритетність доказам позивача та задля рівного становища сторін перед процесом і судом, зобов`язаний оцінювати докази не тільки окремо, а й в сукупності, навівши ґрунтовні обґрунтування причин відхилення інших доказів, що досліджувалися при розгляді справи.

Щодо посилань суду апеляційної інстанції на лист - запит Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України від 01.08.2016, як на підтвердження намірів ОСОБА_1 продовжувати службу на посаді начальника відділу (відокремленого підрозділу в Житомирській області) Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України», то Суд зауважує, що даний лист - запит датований 01.08.2016, в той час, як рапорт позивача та наказ про звільнення написані та винесені 21.06.2016. Відтак, даний лист не спростовує наявність у позивача саме 21.06.2016, - на дату написання ним рапорту та винесення наказу, намірів щодо подальшого проходження служби в органах Національної поліції.

Відтак, розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування судом норм матеріального права, колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції скасовано правильне по суті та законне рішення суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 341, 344, 349-356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області задовольнити повністю.

Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2017 року - скасувати.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року залишити в силі.

Повний текст постанови складено 10.07.2020.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіН.А. Данилевич М.І. Смокович Н.В. Шевцова