Справа № 520/2517/2020
Суддя: Шевченко О.В.
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 р. Справа № 520/2517/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шевченко О.В.,

при секретарі - Куриленко Н.В.,

за участі представників:

позивача - Арцева В.С.,

відповідача, Головного управління ДПС у Харківській області, - Зінченка В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АРВАНТЕ" до Головного управління ДПС у Харківській області, Державної фіскальної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "АРВАНТЕ", з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, Державної фіскальної служби України, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № 1340859/41351303 від 28.11.2019 р. про відмову в реєстрації податкової накладної № 1 від 13.11.2019 року;

- зобов`язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 1 від 13.11.2019 року, що подана товариством з обмеженою відповідальністю «АРВАНТЕ», датою отримання зазначеної накладної - 13.11.2019 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що прийняте комісією Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області рішення № 1340859/41351303 від 28.11.2019 р. про відмову в реєстрації податкової накладної № 1 від 13.11.2019 року, є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню в судовому порядку.

Ухвалою суду від 02.03.2020 року відкрито провадження по справі. Призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 04.05.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

До канцелярії суду представником відповідача - Головного управління ДФС у Харківської області, надано відзив на позов, в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог зазначивши, що реєстрація податкових накладних зупинена та контролюючим органом запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН відповідно до пункту «в» п.п.201.16.1 п.201.16 ст.201 ПКУ, вичерпний перелік яких встановлено наказом МФУ від 13.06.2017 р. №567 та постановою КМУ №117 та/або таблицю даних платника податків, яка передбачена пунктом 4 цього наказу.

Повідомлення щодо подачі документів про підтвердження реальності здійснення операцій по ПН/РК, реєстрація яких була зупинена були подані позивачем. Проте, були відсутні складські документи, що слугувало підставою для прийняття комісією Головного управління ДФС у Харківській області оскаржуваного рішення №1340859/41351303 від 28.11.2019 р. про відмову в реєстрації податкової накладної № 1 від 13.11.2019 року. Таким чином, позовні вимоги позивача є безпідставними та помилковими, тому не підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 11.06.2020 року, занесеною до протоколу судового засідання від 11.06.2020 року, замінено відповідача, а саме ГУ ДФС в Харківській області на ГУ ДПС в Харківській області.

Представник відповідача, Державної фіскальної служби України, копію ухвали про відкриття провадження отримав, проте відзиву на позов у встановлений судом строк до канцелярії суду не надав, причин поважності його неподання не повідомив.

Згідно положень ч.4 ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч.6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, з посиланням на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача, Головного управління ДПС в Харківській області, в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав та мотивів, викладених у наданому до суду відзиві на позов у зв`язку з чим, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача, ДПС України, не з`явився, про дату, час та місце якого повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. 126 КАС України. Заяв про розгляд справи без його участі до канцелярії суду не надавав.

Суд заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «КОСТАНЗА» Офіційним дилером ДП «АРТЕМСІЛЬ» (Постачальник) з однієї сторони та ТОВ «АРВАНТЕ» (Покупець) з іншої сторони було укладено договір поставки № 144-Д/18 від 19 вересня 2018 року, відповідно до п. 1.1. якого постачальник - ТОВ «КОСТАНЗА» бере на себе зобов`язання передати у власність покупця - ТОВ «АРВАНТЕ» товар - сіль виробництва ДП «АРТЕМСІЛЬ», а ТОВ «АРВАНТЕ» зобов`язується прийняти та вчасно оплатити поставлений товар, перелік, асортимент та ціна якого зазначені в Специфікаціях до цього Договору поставки, які є додатками до нього та його невід`ємними частинами.

В матеріалах справи також містяться копія посвідчення ДП «АРТЕМСІЛЬ» якості та безпеки № 7/9 від 13.11.2019 року на сіль для промислового перероблення кам`яну ДСТУ 4246:2003.

На виконання п.п. 2.1., 2.2., 2.3 договору поставки, ТОВ «КОСТАНЗА» було виставлено рахунок № 1647 від 28 жовтня 2019 року на оплату товару, а саме солі для промислового переробляння ДСТУ 4246:2003 в кількості 140 т. та відшкодування витрат на організацію перевезень продукції залізничним транспортом на загальну суму 102729,36 грн., який у повному обсязі було оплачено позивачем, що підтверджується платіжним дорученням № 462 від 4 листопада 2019 року, випискою з особистого банківського рахунку позивача від 02.12.2019, що видана АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Як в позовній заяві, так в судовому засіданні представник позивача пояснив, що після здійснення передоплати товару, підприємству було поставлено товар, а саме сіль для промислового переробляння ДСТУ 4246:2003 в кількості 139 т., попри те, що у вище вказаних платіжних документах значиться інший об`єм товару, а саме 140 т., що було зумовлено договірними відносинами між контрагентами.

Доставка вказаного вище товару (сіль) здійснювалася залізничним транспортом згідно «Інкотермс - 2010», що підтверджується довіреністю № 20 від 12 листопада 2019 року, виданою директору ТОВ «АРВАНТЕ» ОСОБА_1 на отримання від ТОВ «КОСТАНЗА» цінностей за рахунком № 1647 від 28.10.2019 р., посвідченнями якості та безпеки на сіль для промислового перероблювання ДСТУ 4246:2003 № 7/8 та № 7/9 від 13.11.2019, що видані ДП «АРТЕМСІЛЬ», а також видатковими накладними №5051 (залізнична накладна №52547536) від 13 листопада 2019 року, згідно якої позивачу передано товар в кількості 69 т. та №5052 (залізнична накладна № 52547510) від 13 листопада 2019 року, згідно якої позивачу передано товар в кількості 70 т.

Як підтверджено матеріалами справи, між ТОВ «ДТЕК Миронівська теплова Електроцентраль» (Покупець) та ТОВ «АРВАНТЕ» (Продавець) було укладено договір про закупівлю товару № 140-МиТЕЦ-ДЦ від 06 лютого 2019 року, за умовами якого Постачальник зобов`язується поставити Покупцю товар (сіль кам`яна помел № 3), зазначений в специфікації, а Покупець - прийняти та оплатити такий Товар 2018 - 20919 року виготовлення, в кількості, комплектності, асортименті та за ціною згідно зі специфікацією.

Так, позивач здійснив продаж ТОВ «ДТЕК Миронівська теплова Електроцентраль» товару, а саме солі для промислового переробляння ДСТУ 4246:2003 в кількості 139 т. на загальну суму 125 100,00 (сто двадцять п`ять тисяч сто грн. 00 грн., що підтверджується рахунком на оплату № 126 від 13 листопада 2019 року, видатковою накладною № 126 від 13 листопада 2019 року, залізничними накладними № 52547536 від 13 листопада 2019 року та № 52547510 від 13 листопада 2019 року.

За результатом проведених між ТОВ «АРВАНТЕ» та ТОВ «ДТЕК Миронівська теплова Електроцентраль» операцій, відповідно до приписів п. 201.10. ст. 201 Податкового кодексу України, позивачем було складено податкову накладну № 1 від 13.11.2019 року та направлено її для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

21.11.2019 року контролюючий орган через Автоматизовану систему Єдине вікно подання електронних документів ДПС України направив позивачу квитанцію, якою повідомлено, що документ прийнято. Реєстрація зупинена. Відповідно до п. 201.16 ст. 201 Податкового кодексу України, реєстрація ПН/РК від 13.11.2019 року №1 в Єдиному реєстрі податкових накладних зупинена. Обсяг постачання товару/послуги 2501 перевищує величину залишку обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання, що відповідає вимогам пп.2.1 п.2 «Критеріїв ризиковості здійснення операцій». Пропонуємо надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних». Крім того, додатково повідомлено, що особистий ключ електронного підпису розміщено на незахищеному носії інформації, при цьому відповідно до вимог Закону України "Про електронні довірчі послуги" - особистий ключ кваліфікованого електронного підпису повинен зберігатись у захищеному носії інформації (у кваліфікованому засобі електронного підпису).

У зв`язку з чим ТОВ «АРВАНТЕ» направило до ГУ ДПС у Харківській області, Київське управління, Київська ДПІ (Московський район м. Харкова) повідомлення від 22.11.2019 року разом з поясненнями, що ТОВ «АРВАНТЕ» реалізувало ТОВ «ДТЕК Миронівська теплова Електроцентраль» сіль за ВП № 16 від 13.11.2019 року на суму 125 100,00 грн., в т.ч. ПДВ 20 830,00 грн., ПН №1 від 13.11.2019 року за договором про закупівлю товару № 140-МиТЕЦ-ДЦ від 06 лютого 2019 року. Наразі ТОВ «ДТЕК Миронівська теплова Електроцентраль» з ТОВ «АРВАНТЕ» ще не розрахувалося. Товар придбаний у ТОВ «КОСТАНЗА» 13.11.2019 року згідно накладної № 5052 та №5051 від 13.11.2019 року згідно договору поставки № 144-Д/18 від 19 вересня 2018 року, сплачено за товар (сіль) 04.11.2019 року. Такі операції проводилися раніше.

Незважаючи на надані підприємством до контролюючого органу пояснення та додані з ними документи на підтвердження господарських операцій, за наслідками яких складено та направлено на реєстрацію податкову накладну № 1 від 13.11.2019 року, комісією, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації Головного управління ДПС у Харківській області у відношенні позивача було прийнято рішення № 1340859/41351303 від 28.11.2019 року про відмову в реєстрації податкової накладної № 1 від 13.11.2019 року.

Податковим органом вказано як підставу відмови у реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних такої податкової накладної: "платником податків не надано копій первинних документів щодо постачання / придбання товарів / послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунків - фактури / інвойсів, актів приймання - передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладних".

У відзиві на позов представник ГУ ДПС в Харківській області також зазначив, що жодного документа на зберігання придбаних ТМЦ представником підприємства не надано, що і стало підставою для відмови у реєстрації ПН.

Керуючись п. 17.1.7 ст. 17 Податкового кодексу України, п. З, 10, 13, позивач оскаржив рішення № 1340859/41351303 від 28.11.2019 року до Державної фіскальної служби України.

Однак, рішенням комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації №43056/41351303/2 від 06.12.2019 скаргу позивача залишено без задоволення та рішення комісії регіонального рівня про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних - без змін.

Не погодившись із рішенням комісії, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації Головного управління ДПС у Харківській області №1340859/41351303 від 28.11.2019 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

По суті спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України від 2 грудня 2010 року № 2755VI (далі ПК України) є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Суд зазначає, що Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Згідно підпунктів "а", "б" пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України та постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.

База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів) (пункт 188.1 статті 188 Податкового кодексу України).

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Механізм внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до неї, до Єдиного реєстру податкових накладних визначає Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1246 від 29.12.2010.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних" № 1246 від 29.12.2010, податкова накладна - електронний документ, який складається платником податку на додану вартість (далі - платник податку) відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі - Кодекс) в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.

Згідно пункту 12 Порядку № 1246, після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обов`язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3 і 200-1.9 статті 200-1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 р.); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; наявності підстав для зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування; дотримання вимог Законів України Про електронний цифровий підпис, Про електронні документи та електронний документообіг та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Відповідно до пункту 13 Порядку № 1246, за результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (далі - квитанція).

Аналогічні приписи містить підпункт 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України, згідно яких реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 117 затверджено Порядок з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з пунктом 14 Порядку (чинного на час виникнення спірних правовідносин), зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних перелік документів, необхідних для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, включає в себе: договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством.

Відповідно до пункту 15 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, письмові пояснення та копії документів, зазначених у пункті 14 цього Порядку, платник податку має право подати до контролюючого органу протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов`язання, відображеного у податковій накладній / розрахунку коригування.

Платник податку має право подати письмові пояснення та копії документів до декількох податкових накладних / розрахунків коригування, якщо такі податкові накладні / розрахунки коригування складені на одного отримувача - платника податку за одним і тим самим договором або якщо в таких податкових накладних / розрахунках коригування відображені однотипні операції (з однаковими кодами товарів згідно з УКТЗЕД або кодами послуг згідно з Державним класифікатором продукції та послуг).

Пунктом 16 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних письмові пояснення та копії документів, зазначених у пункті 14 цього Порядку, платник податку подає до ДФС в електронній формі засобами електронного зв`язку, визначеними ДФС, з урахуванням вимог Законів України "Про електронні довірчі послуги", "Про електронні документи та електронний документообіг" та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Аналізуючи вище зазначені положення суд зазначає, що законодавець визначив два етапи реєстрації податкових накладних: перший - це зупинення реєстрації податкової накладної який є проміжним перед прийняттями рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної та другий - це сам етап прийняття рішення податковим органом.

Виходячи зі змісту вказаних норм, суд приходить до висновку, що рішення про реєстрацію/відмову у реєстрації податкової накладної приймається за результатами оцінки наданих підприємством документів.

Судом встановлено, що отримавши квитанцію від 21.11.2019 про зупинення реєстрації податкової накладної, ТОВ «АРВАНТЕ» направило до ГУ ДПС у Харківській області, Київське управління, Київська ДПІ (Московський район м. Харкова) повідомлення від 22.11.2019 року разом з поясненнями, що ТОВ «АРВАНТЕ» реалізувало ТОВ «ДТЕК Миронівська теплова Електроцентраль» сіль за ВП № 16 від 13.11.2019 року на суму 125 100,00 грн., в т.ч. ПДВ 20 830,00 грн., ПН №1 від 13.11.2019 року за договором про закупівлю товару № 140-МиТЕЦ-ДЦ від 06 лютого 2019 року. Наразі ТОВ «ДТЕК Миронівська теплова Електроцентраль» з ТОВ «АРВАНТЕ» ще не розрахувалося. Товар придбаний у ТОВ «КОСТАНЗА» 13.11.2019 року згідно накладної № 5052 та №5051 від 13.11.2019 року згідно договору поставки № 144-Д/18 від 19 вересня 2018 року, сплачено за товар (сіль) 04.11.2019 року. Такі операції проводилися раніше.

Разом з поясненнями, на підтвердження здійснення господарських операцій позивачем направлялися до контролюючого органу копії наступних документів: 1договору поставки № 144-Д/18 від 19 вересня 2018 року, договору про закупівлю товару № 140-МиТЕЦ-ДЦ від 06 лютого 2019 року, виписки з особистого банківського рахунку ТОВ «АРВАНТЕ» від 02.12.2019 р., видаткової накладної №5051 від 13 листопада 2019 року, видаткової накладної №5052 від 13 листопада 2019 року, довіреності № 20 від 12 листопада 2019 року, платіжного доручення №462 від 4 листопада 2019 року, рахунку на оплату № 1647 від 28 жовтня 2020 року, посвідчення якості та безпеки на сіль для промислового перероблювання ДСТУ 4246:2003 № 7/8 від 13.11.2019 та посвідчення якості та безпеки на сіль для промислового перероблювання ДСТУ 4246:2003 № 7/9 від 13.11.2019.

В судовому засіданні представник відповідача не заперечував, що позивачем надсилалися вказані документи.

Незважаючи на подані пояснення та документи, податковим органом регіонального рівня було прийнято оскаржуване рішення про відмову у реєстрації відповідної податкової накладної.

Суд зазначає, що вказані первинні документи та пояснення стосовно здійснених господарських операцій позивачем було надано до контролюючого органу, проти чого не заперечував представник контролюючого органу, що в свою чергу спростовує викладене в оскаржуваному рішенні відповідача твердження про ненадання позивачем первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження, складські документи, тощо.

У оскаржуваному рішенні додатково зазначено, що відсутні складські документи. Також, у відзиві на позов представник ГУ ДПС в Харківській області відмітив, що жодного документа на зберігання придбаних ТМЦ представником підприємства не надано, що і стало підставою для відмови у реєстрації ПН.

Суд зауважує, що з пояснень представника позивача та зі змісту наданих до суду документів, встановлено, що придбаний 13.11.2019 року у ТОВ «КОСТАНЗА» товар за договором поставки № 144-Д/18 від 19 вересня 2018 року, позивач того ж дня (13 листопада 2019 року) продав ТОВ «ДТЕК Миронівська теплова Електроцентраль» в кількості 139 т. згідно договору про закупівлю товару № 140-МиТЕЦ-ДЦ від 06 лютого 2019 року, що підтверджується рахунком на оплату № 126 від 13 листопада 2019 року, видатковою накладною № 126 від 13 листопада 2019 року, залізничною накладною № 52547536 від 13 листопада 2019 року та залізничною накладною №52547510 від 13 листопада 2019 року.

Вказані документи також надавали до контролюючого органу.

Враховуючи, що позивач 13.11.2019 року придбав товар (сіль) та одразу реалізував шляхом його продажу, такий товар не зберігав, отже не мав в наявності та не повинен був надавати складські документи до податкового органу.

Також, згідно квитанції 21.11.2019 податкового органу «обсяг постачання товару/послуги 2501 перевищує величину залишку обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання», що, відповідно, також стало підставою для зупинення реєстрації зазначеної податкової накладної.

Однак, вищевказана обставина, а саме перевищення обсягу постачання товару відносно величини залишку придбання такого товару, спростовується вищевказаними первинними господарськими документами, відповідно до яких позивач придбав у ТОВ «КОСТАНЗА» товар, а саме сіль для промислового перероблювання ДСТУ 4246:2003 в кількості 139 т., який в той жде день був реалізований позивачем своєму іншому контрагенту - ТОВ «ДТЕК Миронівська теплова Електроцентраль».

Представник позивача відмітив, з чим погодився суд, що специфіка господарської операції свідчить про те, що товар (сіль для промислового переробляння без пакування) є специфічним, а його зберігання потребує певних умов і можливе лише на складах виробника, тому після оплати позивачем товару виконується його відвантаження зі складів виробника - ДП «АРТЕМСІЛЬ» у залізничні вагони за рахунок постачальника - ТОВ «КОСТАНЗА». Після завантаження, залізничні вагони спрямовуються безпосередньо кінцевому отримувачу, в даному випадку - ТОВ «ДТЕК Миронівська теплова Електроцентраль».

Вказане спростовує твердження відповідача про те, що «обсяг постачання товару/послуги 2501 перевищує величину залишку обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання», оскільки позивачем реалізовано (139 т.) точно такий же обсяг товару, що і закуплено (139 т.).

Крім того, доказів наявності ознак фіктивності в діяльності контрагентів позивача, нікчемності або недійсності угод укладених позивачем з вказаними контрагентами або відсутності реального характеру цих операцій матеріали справи не містять, а відповідачем таких доказів до суду не надано.

Враховуючи, що в матеріалах справи містяться первинні документи на підтвердження здійснення позивачем господарських операцій зі своїми контрагентами в рамках укладених договорів, висновки контролюючого органу, викладені в оскаржуваному рішенні про відмову в реєстрації податкової накладної, щодо ненадання позивачем первинних документів, зокрема, складських документів, не відповідають дійсності та є спростованими наявними в справі доказами.

Суд зазначає, що відповідно до п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій товариства є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи складаються під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкуванню оброблення даних на підставі первинних документів складаються зведені облікові документи товариства.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, надані позивачем до контролюючого органу, а також до суду, первинні бухгалтерські документи підтверджують вчинення господарської операції та настання обставин, з якими закон пов`язує виникнення податкових зобов`язань та права виписки податкової накладної позивачем.

Слід зазначити, що при вирішенні питання про реєстрацію податкових накладних адміністративний суд не досліджує зміст господарських правовідносин. Завдання суду полягає у дослідженні документів первинного бухгалтерського обліку в аспекті їх належності для цілей підтвердження реальності господарських операцій. Необхідність підтвердження реальності господарських операцій переслідує публічно-правові цілі - встановлення належності виконання платниками податків визначених законодавством податкових обов`язків.

Суд також звертає увагу на те, що у випадку неконкретизації переліку документів у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної платник податків перебуває у стані правової невизначеності, що позбавляє його можливості надати контролюючому органу необхідний в розумінні суб`єкта владних поноважень пакет документів, а для контролюючого органу, відповідно, створюються передумови для можливого прояву негативної дискреції - прийняття рішення про відмову у реєстрації податкової накладної.

Так, в квитанції, якоюповідомлено про зупинення реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних зупинена. ПН/РК, запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/ розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Вичерпний перелік документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, (далі - Перелік, тут і надалі - в редакції, чинній на час спірних правовідносин) затверджений наказом Міністерства фінансів України від 13 червня 2017 року № 567. Саме в рамках Переліку отримує свою фіксацію вичерпний перелік документів, що є достатніми для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної, водночас для кожного з критеріїв (окрім третього критерію) є передбачений окремий перелік документів (окремий перелік для критерію, зазначеного у підпункті 1 пункту 6 Критеріїв (підпункт 1 пункту 1 Переліку) та окремий перелік для критерію, зазначеного в підпункті 2 пункту 6 Критеріїв (підпункт 2 пункту 1 Переліку).

Тобто, для кожного критерію передбачений самостійний список документів, за умови подання якого, приймається рішення про реєстрацію податкової накладної.

При цьому, загальне посилання на надання платником податків необхідних для реєстрації ПН документів не є достатнім, а перелік документів, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення контролюючим органом, повинен бути конкретизований та чіткий. Дотримання вимоги чіткості і недвозначності щодо інформації, яка зазначена в квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної, є особливо важливим з огляду на специфіку податкового законодавства та наслідки недотримання платником податків вимог щодо подання неповного переліку документів.

Як підтверджується квитанцією, якою зупинено реєстрацію податкової накладної, відповідачем не вказано конкретного переліку документів, які б були достатніми для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних, поданих позивачем.

Загальне зазначення щодо надання документів призводить до необґрунтованого обмеження права платника податків бути повідомленим про необхідність надання документів за вичерпним переліком, відповідно до критерію зупинення реєстрації податкової накладної, а не будь-яких на власний розсуд.

Отже, недотримання принципу правової визначеності під час зупинення реєстрації податкової накладної призвело до необізнаності платника податків щодо вичерпного переліку необхідних документів, які він повинен був надати контролюючому органу, внаслідок чого у відповідача виникла можливість прояву нічим необмеженої дискреції. Вказане призвело до прояву суб`єктом владних повноважень негативного розсуду, внаслідок чого платник податків не зміг належним чином виконати свої обов`язки, мета яких - реєстрація податкової накладної.

Здійснення моніторингу відповідності податкових накладних/розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків є превентивним заходом, спрямованим на убезпечення від безпідставного формування податкового кредиту за операціями, що не підтверджені первинними документами або підтверджені платником податку копіями документів, які складені з порушенням законодавства. Здійснення моніторингу не повинне підміняти за своїм змістом проведення податкових перевірок як способу реалізації владних управлінських функцій податкового органу.

Отже, недотримання податковим органом вимог законодавства на етапі зупинення реєстрації податкової накладної щодо оформлення квитанції прямо вказує на те, що рішення, яке прийняте на наступному етапі, тобто рішення Комісії про відмову у реєстрації податкової (них) накладної (них), теж не є законним.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Така правова позиція вже неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постановах від 23 жовтня 2018 року по справі №822/1817/18, від 21 травня 2019 року по справі №0940/1240/18, від 10 квітня 2020 року по справі №819/330/18, яка враховується судом при вирішенні даної справи відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України.

Разом з тим, щодо повідомлення відповідачем у квитанції про неприйняття на реєстрацію податкових накладних, що особистий ключ електронного підпису розміщено на незахищеному носії інформації, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, 07.11.2018 року набув чинності Закон України "Про електронні довірчі послуги", який визначає правові та організаційні засади надання електронних довірчих послуг, у тому числі транскордонних, права та обов`язки суб`єктів правових відносин у сфері електронних довірчих послуг, порядок здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог законодавства у сфері електронних довірчих послуг, а також правові та організаційні засади здійснення електронної ідентифікації.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги" засіб кваліфікованого електронного підпису чи печатки - апаратно-програмний або апаратний пристрій чи програмне забезпечення, які реалізують криптографічні алгоритми генерації пар ключів та/або створення кваліфікованого електронного підпису чи печатки, та/або перевірки кваліфікованого електронного підпису чи печатки, та/або зберігання особистого ключа кваліфікованого електронного підпису чи печатки, який відповідає вимогам цього Закону.

Пунктом 23 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги" встановлено, що кваліфікований електронний підпис - удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа.

Згідно із ч. 3 ст. 18 Закону України "Про електронні довірчі послуги" електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.

Відповідно ч. 5, 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про електронні довірчі послуги" електронний цифровий підпис та посилений сертифікат відкритого ключа, що його підтверджує, видані відповідно до вимог Закону України "Про електронний цифровий підпис" до набрання чинності цим Законом, використовуються користувачами електронних довірчих послуг, кваліфікованими надавачами електронних довірчих послуг, які продовжують їх обслуговувати, відповідно як кваліфікований електронний підпис та кваліфікований сертифікат електронного підпису до закінчення строку дії посиленого сертифіката відкритого ключа, але не пізніше двох років з дня набрання чинності цим Законом.

Електронні дані з накладеним електронним цифровим підписом, який підтверджено з використанням посиленого сертифіката відкритого ключа, визнаються після набрання чинності Законом України "Про електронні довірчі послуги" електронними даними із створеним кваліфікованим електронним підписом, але не пізніше двох років з дня набрання чинності цим Законом.

Враховуючи викладене суд зазначає, що звичайний електронний підпис залишається дійсним та визнається упродовж двох років з дати набрання чинності Закону України "Про електронні довірчі послуги", тобто до 07.11.2020. Таким чином, використання позивачем електронного підпису розміщеного на незахищеному носії інформації не спричиняє жодних правових наслідків для нього та для операцій, в яких безпосередньо використовується такий електронний підпис.

Суд вказує, що відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, Головне управління ДПС у Харківській області, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятого ним рішення.

Враховуючи, що зупинення реєстрації податкової накладної відбулося не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, а також прийняття негативних для платника податків рішень, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення контролюючого органу є необґрунтованим, оскільки платником податків надано всі необхідні документи, які засвідчують факт здійснення господарської операції за податковою накладною, у реєстрації якої було відмовлено, а тому є таким, що підлягає скасуванню.

Окрім того, суд звертає увагу на приписи п.п. 19, 20 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою КМ України № 1246 від 29.12.2010, яким передбачено, що податкова накладна та/або розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, реєструється у день настання однієї з таких подій: прийняття в установленому порядку та набрання чинності рішенням про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування; набрання рішенням суду законної сили про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування (у разі надходження до ДФС відповідного рішення); неприйняття та/або відсутність реєстрації в установленому порядку рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування.

У разі надходження до ДФС рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду.

У першому та третьому випадках податкова накладна, реєстрацію якої в ЄРПН було зупинено, реєструється у день прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної або неприйняття та/або відсутність реєстрації в установленому порядку рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної.

У другому випадку податкова накладна, реєстрацію якої в ЄРПН було зупинено, реєструється у день набрання законної сили саме рішення суду про реєстрацію відповідної податкової накладної, при цьому датою реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні або день набрання законної сили рішенням суду.

Таким чином, нормами Податкового кодексу України та Порядку чітко визначено настання такої події, як набрання законної сили рішення суду про реєстрацію відповідної податкової накладної та можливості зазначення дати її реєстрації.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України N 475/97-ВР від 17.07.97; Конвенція набула чинності для України 11.09.97.

За приписами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" № 3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява N 28924/04) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

В даному випадку, задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання ДФС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну, є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою третьою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною четвертою наведеної норми передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 КАС України).

При визначенні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд застосовує частину п`яту статті 134 КАС України.

Судом встановлено, що 10 лютого 2020 року між ТОВ "Арванте" (Клієнт) та адвокатським об`єднанням "Юнікейс" (Адвокатське об`єднання) укладено договір про надання правової (правничої) допомоги, за умовами якого Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднанняє на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором.

Згідно додатку до договору, Адвокатське об`єднання надало Клієнту послуги щодо складання позовної заяви на 10 арк. з додатками, на що витрачено 4 години. Вартість послуги становить 2 500 грн.

Згідно рахунку - фактури № 1 від 18 лютого 2020 року надані за договором юридичні послуги складають 2 500,00 грн. з ПДВ.

Квитанцією від 19 лютого 2020 року підтверджено перерахування позивачем на рахунок Адвокатського об`єднання 2 500,00 грн., призначення платежу: за надання юридичних послуг за рахунком №1 від 18.02.2020.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Враховуючи обставини справи, суть виконаних послуг, суд вважає за необхідне задовольнити заяву та присудити на користь позивача шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правову допомогу у сумі 2 500,00 грн., надані Адвокатським об`єднанням в межах договору про надання правової (правничої) допомоги від 10 лютого 2020 року.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13-14, 77, 139, 242-246, 250, 255, 295, пункту 3 Прикінцевих положень, пп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "АРВАНТЕ" (, адреса: вул. Маршала Батицького, буд. 8, м. Харків, 61038) до Головного управління ДПС у Харківській області (, адреса: вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057), Державної фіскальної служби України (, адреса: Львівська площа, буд. 8, м. Київ, 04053) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № 1340859/41351303 від 28.11.2019 року про відмову в реєстрації податкової накладної № 1 від 13.11.2019 року.

Зобов`язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну товариства з обмеженою відповідальністю «АРВАНТЕ» № 1 від 13.11.2019 року датою отримання зазначеної накладної - 13.11.2019 року.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АРВАНТЕ" () сплачений судовий збір у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області ().

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АРВАНТЕ" () витрати на правничу допомогу у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області ().

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Обчислення строків оскарження рішення суду здійснюється з урахуванням пункту 3 Прикінцевих положень КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 09 липня 2020 року.

Суддя О.В.Шевченко