Справа № 300/949/20
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2020-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" липня 2020 р. справа № 300/949/20
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Главач І.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Івано-Франківський обласний військовий комісаріат про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Міністерства оборони України про визнання протиправною відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, скасування пункту 21 протоколу №45 від 20.03.2020 рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову у нарахуванні і виплаті одноразової грошової допомоги, а також зобов`язання нарахувати і виплатити таку допомогу.
Позовні вимоги мотивовано тим, що Міністерство оборони України безпідставно відмовило позивачу у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, з посиланням на відсутність правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги на час встановлення позивачу інвалідності у 2005 році. ОСОБА_1 вважає, що така допомога повинна бути нарахована і виплачена на підставі статті16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому оскаржив відмову відповідача до суду та просить позов задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному статтею 262 КАС України.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 29.05.2020 (а.с.31-33), в якому щодо задоволення позову заперечив. Так, представник відповідача зазначив, що під час первинного огляду органами МСЕК у 2005 позивача визнано особою з інвалідністю III групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, а 24.09.2018 під час повторного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю II групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом. На переконання відповідача, позивач не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки на час встановлення інвалідності в 2005 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги. Також зазначив, що оскільки інвалідність у позивача як особи, яка проходила строкову службу, настала пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, він немає права на отримання одноразової грошової допомоги. Просив у задоволення позову відмовити.
Представником Міністерства оборони України 29.05.2020 подано клопотання від 22.05.2020 №453 про залучення Івано-Франківського обласного військового комісаріату як третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.
Суд ухвалою від 12.06.2020 залучив Івано-Франківський обласний військовий комісаріат до участі в справі № 300/949/20 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши та оцінивши в сукупності позовну заяву, відзив та письмові докази, встановив наступне.
ОСОБА_1 з 23.03.1983 по 12.05.1985 проходив строкову військову службу та з 23.06.1983 по 12.05.1985 приймав участь у бойових діях в Демократичній Республіці Афганістан, що підтверджується копією військового квитка позивача НОМЕР_1 від 22.05.1983 (а.с. 10-13).
Під час виконання обов`язків військової служби переніс захворювання, а саме: бактеріоносійство шигелли Флекснера 2-6. Вірусний гепатит А жовтяничної форми, середнього ступеня важкості, що підтверджується витягом з протоколу засідання військово-лікарської комісії №497 від 15.11.2018 (а.с.17).
Згідно довідки медико-соціальної експертної комісії за №137669 від 26.01.2005 позивачу вперше встановлена третя група інвалідності, яка пов`язана з захворюванням, отриманим при виконанні інтернаціонального обов`язку (а.с.14).
У подальшому ОСОБА_1 з 24.09.2018 встановлена друга група інвалідності, яка пов`язана з захворюванням, отриманим при виконанні інтернаціонального обов`язку, що засвідчується довідкою медико-соціальної експертної комісії за №166338 від 24.09.2018, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.15).
14.02.2020 позивач звернувся до Івано-Франківського обласного військового комісаріату із заявою про надання одноразової грошової допомоги у зв`зку з встановленням II групи інвалідності (причина інвалідності: захворювання отримане при виконання інтернаціонального обов`язку) (а.с. 19).
Заяву позивача від 14.02.2020 про призначення одноразової грошової допомоги було розглянуто на засіданні комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум та прийнято рішення про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, яке оформлене витягом з протоколу №45 від 20.03.2020 (пункт 21) (а.с. 21).
Позивач не погоджуючись із відмовою Міністерства оборони України у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги звернувся до суду за захистом свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступного.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 за №2011-ХІІ (надалі по тексту також Закон №2011-XII) визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлено єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантовано військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до статті 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
За змістом статті 12 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно пункту 2 частини 1 статті 3 коментованого Закону дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (надалі по тексту також одноразова грошова допомога), є гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання (частина 1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").
Як уже відмічалось судом вище, ОСОБА_1 вперше, з 21.01.2005, встановлена третя група інвалідності, а з 24.09.2018 друга група інвалідності, які пов`язані з проходженням військової служби, про що свідчать наявні в матеріалах справи довідки медико-соціальної експертної комісії за №137669 від 26.01.2005 та №166338 від 24.09.2018 (а.с. 14,15).
14.02.2020 ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського обласного військового комісаріату із заявою про надання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 24.09.2018 II групи інвалідності (причина інвалідності: захворювання отримане при виконання інтернаціонального обов`язку) (а.с. 19), а не у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності як помилково зазначає позивач у абзаці четвертому своєї позовної заяви.
Зі змісту витягу протоколу №45 від 20.03.2020 вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки, інвалідність у позивача, як особи, яка проходила строкову службу, настала пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, а також через те, що на час встановлення первинної інвалідності в 2005 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги.
З`ясовуюючи відповідність такої відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги ознакам правомірності, судом встановлено наступне.
Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 (в редакції на час звернення позивача за отриманням допомоги) встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий, захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий, захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991 (в редакції на час звернення позивача за отриманням допомоги) порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).
Пунктом 2 наведеної Постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:
допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284, і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів У країни від 21 листопада 2007 р. № 1331;
допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до пункту 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно з матеріалів справи вбачається, що II групу інвалідності позивачу встановлено 24.09.2018.
Отже, на час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги було визначено, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент встановлення позивачу II інвалідності, а саме Закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо соціального захисту постраждалих учасників Революції Гідності та деяких інших осіб» № № 2443-VIII від 22.05.2018, яка діяла з 25.07.2018 по 13.10.2018, (надалі також - Закон №2011-XII), Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. №499 (надалі також - Порядок №499).
При цьому пунктом 6 частини 2 статті 16 Закону №2011-XII, в редакції чинній з 25.07.2018, було передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.
Разом з тим, важливою умовою для правильного тлумачення наведених норм статті 16 Закону №2011-XII в редакції, чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року, є розуміння видів військової служби, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII, про що зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 26.06.2018 №750/5074/17.
Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Відповідно до частини 4 статті 2 цього ж Закону (в редакції до 1 січня 2014 року) існують такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Отже, строкова служба є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.
В контексті спірних правовідносин саме частина шоста статті 16 Закону № 2011-XII є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходять строкову військову службу, зокрема:
- особливі суб`єкти отримання допомоги - військовослужбовці строкової військової служби;
- визначений час настання інвалідності - період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби;
- відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення зі служби.
Аналогічне правило закріплено Порядком № 975.
Таким чином, частиною шостою статті 16 Закону № 2011-XII (в редакції, чинній з 1 січня 2007 року) для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції статті 16 Закону №2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив строкову військову службу з 23.06.1983 по12.05.1985 в Демократичній Республіці Афганістан.
Оскільки, позивачу встановлена інвалідність після трьох місяців після звільнення зі строкової військової служби, право на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону №2011-XII у позивача відсутнє.
Такої ж позиції дотримується і Верховний Судом, зокрема, у постановах від 26.06.2018 року у справі № 750/5074/17, від 31.07.2018 року у справі № 363/1076/16-а, від 29.10.2018 року у справі №750/1132 7/17 та від 12.02.2019 у справі № 816/1458/18.
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Також позивач не мав права на виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 21.01.2005 третьої групи інвалідності, з огляду на наступне.
Право військовослужбовців на отримання одноразової грошової допомоги в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби передбачене статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідна ж норма внесена в Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб від 03.11.2006 № 328-V, який набув чинності з 01.01.2007.
З матеріалів справи вбачається, що травма позивача, яка в подальшому зумовила встановлення йому інвалідності, була ним отримана під час проходження строкової військової служби з 23.03.1983 р. по 12.05.1985.
Статтею 16 Закону № 2011-XII (у редакції, чинній на час встановлення позивачу III групи інвалідності) передбачалося, що військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті. Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України (Постанова Кабінету Міністрів України №488 від 19.08.1992).
Тобто за Законом, який діяв на момент встановлення позивачу інвалідності, військовослужбовець міг претендувати на державне обов`язкове особисте страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори.
При цьому, суд звертає увагу, що пунктом 7 Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №488 від 19.08.1992 визначено, що вимоги щодо виплати страхової суми застрахований або його спадкоємці можуть пред`явити Національній акціонерній страховій компанії "Оранта" протягом трьох років з дня настання страхової події.
Інвалідність позивачу вперше була встановлена 21.01.2005 а звернувся до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги 14.02.2020.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відсутність у позивача права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На думку суду, відповідачем доведено правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення задоволенню не підлягає.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Івано-Франківський обласний військовий комісаріат про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 3 розділу IV "Прикінцеві положення" КАС України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк апеляційного оскарження рішення суду продовжується на строк дії такого карантину.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Відповідач Міністерство оборони України: проспект Повітрофлотський, 6, м. Київ-168, 03168, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Івано-Франківський обласний військовий комісаріат: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - 07742609

Суддя Главач І.А.