Справа № 160/7417/19
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2020-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2020 року Справа № 160/7417/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника Тернівського відділення поліції ГУ НП Дніпропетровської області Шульги Анатолія Вікторовича про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
02.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просить визнати протиправною бездіяльність начальника Тернівського відділення поліції ГУ НП Дніпропетровської області Шульги Анатолія Вікторовича, яка виявилася у порушені механізму, порядку, шаблону розгляду заяви позивача від 23.11.18 р. вх.С-55 згідно порядку ст.18, 19 ЗУ «Про звернення громадян», ч. 1, 2, 8 ст.11 Закону України "Про державну службу", в не забезпечені права захисту згідно КПКУ; захистити інтереси пов`язані з правом на захист згідно КПКУ, зазначивши окремим пунктом закон чи інший нормативно-правовий акт, вимоги яких порушено начальником Тернівського відділення поліції ГУ НП Дніпропетровської області Шульгою Анатолієм Вікторовичем згідно ст.249 КАС України; визнати протиправною бездіяльність начальника Тернівського відділення поліції ГУ НП Дніпропетровської області Шульги Анатолія Вікторовича, яка виявилася у не прийнятті після розгляду заяви від 23.11.2018 р. вх.С-55 нормативно-правового акту на підставі ст.7, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян»; захистити права на інформацію, зазначивши окремим пунктом рішення, що без винесення за результатами розгляду звернення нормативно-правового акту начальником Тернівського відділення поліції ГУ НП Дніпропетровської області Шульгою Анатолієм Вікторовичем, заява від 23.11.2018 р. вх.С-55 вважається належно не розглянутою.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся із заявою від 23.11.2018 року про надання інформації щодо розгляду заяви про злочин від 23.11.2018 року, однак на вказану заяву не було надано будь-якої відповіді.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.08.2019 року, у задоволенні заяви позивача про звільнення від сплати судового збору було відмовлено, а позовну заяву було залишено без розгляду у зв`язку із ненаданням доказів сплати судового збору.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 року позовну заяву було повернуто позивачу.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.01.2020 року ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду про повернення позовної заяви скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.01.2020 року задоволено заяву про самовідвід.
На підставі розпорядження керівника апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.02.2020 року № 56 Д «Щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи» за результатами повторного автоматичного розподілу адміністративна справа № 160/7417/19 розподілена та передана для продовження розгляду судді Озерянській С.І.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.02.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідачем 02.03.2020 року отримано копію ухвали суду про відкриття спрощеного позовного провадження в даній адміністративній справі та копію позову разом із копіями доданих до нього документів.
У строки встановлені в ухвалі про відкриття провадження у справі відповідачем не було надано відзив на позов.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 23.11.2018 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Тернівського відділення поліції ГУ НП Дніпропетровської області Шульги Анатолія Вікторовича із заявою, у якій просив надати інформацію щодо розгляду його заяви про злочин від 23.11.2018 року, а саме: надати всі процесуальні рішення слідчого по кримінальному провадженню; зобов`язати слідчого діяти відповідно до статті 9, 214, 284 КПК України; розпорядженням, наказом забезпечити належне виконання службових обов`язків своїх підлеглих для виявлення фактів приховування стану злочинності у Тернівському відділенні поліції ГУ НП Дніпропетровської області.
Відповідачем на заяву ОСОБА_1 відповіді надано не було.
Вважаючи бездіяльність начальника Тернівського відділення поліції ГУ НП Дніпропетровської області Шульги Анатолія Вікторовича щодо ненадання відповіді на звернення (запит) протиправною позивач звернувся з даним позовом до суду.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Закон України «Про звернення громадян» регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Частиною першою статті 1 Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон № 393/96) встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо (частина третя статті 3 Закону № 393/96).
Частинами шостою та сьомою статті 5 Закону № 393/96 визначено, що письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).
У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
Частиною третьою статті 7 Закону № 393/96 визначено, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону № 393/96 органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Згідно із частинами третьою та четвертою статті 15 Закону № 393/96 відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно статті 18 та 19 Закону № 393/96 громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень. Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Частиною першою статті 20 Закону № 393/96 визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Аналіз зазначених норм права, дає підстави зробити висновок, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків, при цьому, таке право кореспондується із обов`язками органів влади здійснити розгляд таких звернень, з урахуванням їх функціональних обов`язків.

Під час судового розгляду встановлено, що 23.11.2018 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Тернівського відділення поліції ГУ НП Дніпропетровської області Шульги Анатолія Вікторовича із заявою, у якій просив надати інформацію щодо розгляду його заяви про злочин від 23.11.2018 року.

Ухвалою від 07.02.2020 року про відкриття провадження у справі було зобов`язано відповідача разом з відзивом на позов надати суду копію заяви від 23.11.2018 року вх. С-55, докази розгляду вказаної заяви разом з доказами направлення/вручення відповіді позивачу (поштове повідомлення, розписка про отримання).

Відповідачем відзиву на позов та будь-яких доказів на підтвердження розгляду заяви ОСОБА_1 від 23.11.2018 року до суду надано не було.

Також, ухвалою від 27.03.2020 року було зобов`язано начальника Тернівського відділення поліції ГУ НП Дніпропетровської області Шульгу Анатолія Вікторовича надати суду копію заяви від 23.11.2018 року вх. С-55, докази розгляду вказаної заяви разом з доказами направлення/вручення відповіді позивачу (поштове повідомлення, розписка про отримання), протягом п`яти днів з дня отримання ухвали.

Вказану ухвалу було отримано Тернівським відділенням поліції ГУ НП Дніпропетровської області 21.04.2020 року, що підтверджується поштовим повідомленням.

При цьому суд зазначає, що згідно частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначена норма кореспондується з частиною 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, у якій зазначено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Станом на час розгляду справи відповідачем не було надано суду відзиву на позов та витребувані судом документи.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За змістом частини 9 статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Таким чином, у цій справі обов`язок щодо надання доказів розгляду заяви позивача від 23.11.2018 року покладається на відповідача.

Однак, відповідачем не надано належних та допустимих доказів розгляду заяви позивача від 23.11.2018 року.

Враховуючи викладене вище та ту обставину, що відповідачем не було надано будь яких пояснень та доказів для спростування доводів позивача, вбачається, що відповідачем в порушення вимог ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» не було розглянуто заяву (запит), не здійснено жодних посилань на певні законодавчі норми та не надано витребуваних документів.

Таким чином, за результатами системного аналізу звернення позивача, суд дійшов висновку про те, що начальником Тернівського відділення поліції ГУ НП Дніпропетровської області не було розглянуто звернення позивача, та не було надано об`єктивну та всебічну відповідь або ж пояснення стосовно всіх питань, висвітлених у зверненні.

Крім викладеного, суд звертає увагу, що матеріали справи не містять жодних відомостей стосовно направлення відповідачем відповіді на адресу позивача, що, в свою чергу, свідчить про не доведення до відома позивача про можливе прийняте рішення.

Щодо вимоги про необхідність зазначення окремим пунктом закон чи інший нормативно-правовий акт, вимоги яких порушено начальником Тернівського відділення поліції ГУ НП Дніпропетровської області Шульгою Анатолієм Вікторовичем згідно ст.249 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1 - 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Аналіз викладеного вище дає підстави зробити висновок, що засіб юридичного захисту порушеного права повинен бути ефективним та ґрунтуватися на конкретних підставах, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само, встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Отже, належним способом захисту порушеного права позивача на отримання інформації на його звернення, відповідно до Закону України «Про звернення громадян», є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання відповіді на його письмову заяву (запит) та зобов`язання надати таку відповідь.

Тому, зазначена позовна вимога є передчасною та задоволенню не підлягає.

Щодо вимог про визнання протиправною бездіяльності начальника Тернівського відділення поліції ГУ НП Дніпропетровської області Шульги Анатолія Вікторовича, яка виявилася у не прийнятті після розгляду заяви від 23.11.2018 р. вх.С-55 нормативно-правового акту на підставі ст.7, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян»; захисту права на інформацію, зазначивши окремим пунктом рішення, що без винесення за результатами розгляду звернення нормативно-правового акту начальником Тернівського відділення поліції ГУ НП Дніпропетровської області Шульгою Анатолієм Вікторовичем, заява від 23.11.2018 р. вх.С-55 вважається належно не розглянутою, то вказані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки до повноважень відповідача не віднесені функції щодо прийняття будь-яких нормативно-правових актів.

В силу вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 до начальника Тернівського відділення поліції ГУ НП Дніпропетровської області Шульги Анатолія Вікторовича про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що позивача ухвалою від 07.02.2020 року звільнено від сплати судового збору.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до начальника Тернівського відділення поліції ГУ НП Дніпропетровської області Шульги Анатолія Вікторовича (вул. Бірюзова, 2, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50079) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність начальника Тернівського відділення поліції ГУ НП Дніпропетровської області Шульги Анатолія Вікторовича щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 від 23.11.2018 року.

Зобов`язати начальника Тернівського відділення поліції ГУ НП Дніпропетровської області Шульгу Анатолія Вікторовича розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.11.2018 року про надання інформації щодо розгляду заяви про злочин від 23.11.2018 року, у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян».

В іншій частин позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 13 липня 2020 року.

Суддя С.І. Озерянська