Справа № 620/1134/20
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2020-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1134/20 Суддя (судді) першої інстанції: Житняк Л.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О.,

Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року та додаткове рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року (справу розглянуто у порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради про визнання протиправними та скасування розпорядження та рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження відповідача від 10.12.2019 №0317/1683 про припинення виплати допомоги та позбавлення права на отримання допомоги на 6 місяців сім`ї ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача оформлене повідомленням про припинення виплати державної соціальної допомоги від 07.02.2020 про припинення виплати допомоги з 01.01.2020 сім`ї ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати відповідача поновити виплату державної соціальної допомоги сім`ї ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

Додатковим рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради на корсить ОСОБА_1 4 000,00 грн. (чотири тисячі гривень) витрат на правничу (правову) допомогу.

Не погоджуючись з таким рішенням та додатковим рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, а також відмовити у задоволенні заяви представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що відомості про списану суму заборгованості не були задекларовані заявницею при зверненні за призначенням допомоги малозабезпеченим сім`ям, що в свою чергу вплинуло на розмір державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї, а в подальшому і на право отримання допомоги протягом 6 місяців. Щодо додаткового рішення суду першої інстанції, відповідач вважає, що у справі відсутнє документальне підтвердження понесених витрат, крім того, позивач мала право скористатись безоплатною правовою допомогою.

08 липня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив представника ОСОБА_1 , в якому позивач повністю підтримує рішення суду першої інстанції

З огляду на те, що учасники справи скористалися правом подати відзив на апеляційну скаргу, до закінчення встановленого судом десятиденного строку, який обраховується з моменту отримання копії даної ухвали, але не раніше, ніж з дня закінчення карантину, запровадженого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, колегія суддів вважає можливим здійснити апеляційний розгляд справи.

Відповідно до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно поданих заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг і декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 09.07.2019 та всіх необхідних документів (довідка від 08.07.2019 №6641 видана управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради, довідка від 08.07.2019 №443 видана ГУПФУ в Чернігівській області, довідка від 04.07.2019 №08-41/2/7653/14.5 видана ГРВДВС МЮУ ГТУЮ у Чернігівській області), ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 у відповідності до «Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 №250 (в редакції, що діяла на момент звернення) (далі - Порядок), було призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім`ї на період з 01.07.2019 по 31.12.2019 у розмірі 4007,93 грн щомісячно.

У відповідності з наказом Міністерства соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 04.11.2016 №1287/926 «Про затвердження порядку надання Державною фіскальною службою України інформації з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про доходи (відсутність доходів), отримані фізичними особами, які звернулись за призначенням державної допомоги» і Протоколу №1 від 31.03.2017 «Про порядок взаємодії інформаційних систем, структуру та формат відомостей до наказу Міністерства соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 04.11.2016 №1287/926» у зв`язку з проведенням перевірки відділом державних соціальних інспекторів та контролю за цільовим використанням бюджетних коштів управління особових справ одержувачів допомоги, стосовно правильності та повноти інформації, наданої для призначення вищезгаданої допомоги на електронну адресу управління надійшла відповідь ДФС України в електронному вигляді (відповідь №154 дата завантаження 31.10.2019 та відповідь від 04.11.2019 №53), яка вказує на те, що у І кварталі 2019 року ОСОБА_1 отримала дохід під кодом « 107» в сумі 10 532,11 грн від ТзОВ «Нью Файненс» (код 39691431).

28.01.2020 у відповідь на запит управління (№16540 від 07.11.2019) від ТзОВ «Нью Файненс Сервіс» надійшла довідка від 28.01.2020 №67/03 яка підтвердила інформацію стосовно того, що ОСОБА_1 було проведено списання дебіторської заборгованості, строк якої минув (по кредитному договору), відповідно п. 14.1.11 ПКУ в сумі 10 532 грн 11 коп. У звіті за формою 1-ДФ за 1 квартал 2019 року нарахований дохід відображено з ознакою « 107» «як сума списаної заборгованості, за якою минув строк позовної давності». При цьому фізична особа самостійно сплачує податок з таких доходів та зазначає їх у річній декларації.

При цьому, в декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, який має назву «Доходи членів сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, членів сім`ї, що проживають окремо (дружини, чоловіка, неповнолітніх дітей)», ОСОБА_1 в графі «Вид доходу» за період з 01.01.2019 по 30.06.2019 зазначила: - аліменти, - пенсія, - допомога УПСЗН, - допомога УПСЗН).

Про отриманий дохід у сумі 10 532,11 грн від ТзОВ «Нью Файненс Сервіс», саме в період за який беруться доходи всіх членів сім`ї, не вказала.

Враховуючи наведене, відповідно до заключення відділу соціальних допомог та субсидій від 09.12.2019 №388 розпорядженням від 10.12.2019 №0317/1683 було припинено виплату допомоги з 01.11.2019 та позбавлено позивача права на оформлення допомоги на шість місяців. Оскільки, позивач при зверненні не вказала про дохід, що впливає на розмір призначеної допомоги, то після отримання уточнюючої довідки від ТзОВ «Нью Файненс Сервіс», було здійснено перерахунок допомоги в межах терміну призначення згідно чинного законодавства.

Згідно листа відділу грошових виплат і компенсацій від 23.12.2019 №06-06/407 у зв`язку з перерахунком, сума надміру виплачених бюджетних коштів за період з 01.07.2019 по 31.12.2019 складає 15 332 грн 26 коп.

ОСОБА_1 було направлено повідомлення від 28.01.2020 №09-08/16, яким повідомлено про переплату та запропоновано повернути надміру виплачені бюджетні кошти у сумі 15 332 грн 26 коп. Після спливу строку наданого для добровільного повернення коштів, особова справа позивача була передана до юридичної служби управління, про що рекомендованим листом №11-08/3495 від 05.03.2020 було повідомлено та повторно запропоновано повернути надміру виплачені кошти до 19.03.2020, у разі несплати коштів управління вимушене буде звернутись до суду для повернення даних коштів.

Вважаючи рішення відповідача про припинення виплати допомоги протиправним, позивач звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що у відповідача не було достатніх правових підстав вважати, що позивачем отримано дохід, не зазначений у поданих документах, тому підстави для прийняття оскаржуваного рішення відсутні.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Закон України від 01.06.2000 року № 1768-ІІІ «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» спрямований на реалізацію конституційних гарантій права громадян на соціальний захист - забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму шляхом надання грошової допомоги найменш соціально захищеним сім`ям.

Так, відповідно до статті першої вищевказаного Закону державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям (далі - державна соціальна допомога) - щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї.

При цьому, середньомісячний сукупний доход сім`ї - обчислений у середньому за місяць доход усіх членів сім`ї з усіх джерел надходжень протягом шести місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги, крім допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування. До сукупного доходу сім`ї не враховується грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, на час її проведення, безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, на час здійснення зазначених заходів.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», право на державну соціальну допомогу мають малозабезпечені сім`ї, які постійно проживають на території України.

Порядок призначення та виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям завтерджено постановою Кабінетом Міністрів України від 24.02.2003 №250.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , відповідно до положень вищевказаного Порядку було призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім`ї на період з 01.07.2019 по 31.12.2019 у розмірі 4007,93 грн щомісячно.

В подальшому, за результатами здійснення перевірки на електронну адресу Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради надійшла відповідь ДФС України в електронному вигляді (відповідь №154 дата завантаження 31.10.2019 та відповідь від 04.11.2019 №53), з інформацією, що у І кварталі 2019 року ОСОБА_1 отримала дохід під кодом « 107» в сумі 10 532,11 грн від ТзОВ «Нью Файненс» (код 39691431).

Також, 28.01.2020 у відповідь на запит управління (№16540 від 07.11.2019) від ТзОВ «Нью Файненс Сервіс» надійшла довідка від 28.01.2020 №67/03 яка підтвердила інформацію стосовно того, що ОСОБА_1 було проведено списання дебіторської заборгованості, строк якої минув (по кредитному договору), відповідно п. 14.1.11 ПКУ в сумі 10 532 грн 11 коп. У звіті за формою 1-ДФ за 1 квартал 2019 року нарахований дохід відображено з ознакою « 107» «як сума списаної заборгованості, за якою минув строк позовної давності».

З огляду на те, що ОСОБА_1 при зверненні за призначенням допомоги не було вказано про дохід у сумі 10 532,11 грн від ТзОВ «Нью Файненс Сервіс», відповідачем було прийнято оскаржуване розпорядження Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради від 10.12.2019 №0317/1683 про припинення виплати допомоги та позбавлення права на отримання допомоги на 6 місяців сім`ї ОСОБА_1 , а тако запропоновано повернути надміру виплачені кошти.

Таким чином, на думку відповідача, підставою для прийняття оскаржуваного рішення Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради стало отримання ОСОБА_1 доходу у вигляді суми списаної заборгованості у сумі 10 532,11 грн.

Так, види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України.

Згідно з абз. "д" пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Основною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі.

Верховним Судом неодноразово було викладено правову позицію, відповідно до якої відсотки за користування кредитом, нараховані банком відповідно до умов договору та анульовані за його рішенням, не є доходом платника податків в розумінні ПК України, який підлягає оподаткуванню (постанови Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі №826/2226/15, від 10 вересня 2018 року у справі № 822/4594/13-а та інші).

В той же час, при прийнятті оскаржуваного рішення про припинення виплати допомоги малозабезпеченим сім`ям, відповідачем не було належним чином з`ясовано, чи є сума 10 532,11 грн., отримана ОСОБА_1 від ТОВ «Нью Файненс Сервіс» у вигляді списання заборгованості, доходом у розумінні положень Податкового кодексу, чи складається вона з основної суми боргу чи є відсотками за кредитним договором.

Так, у довідці ТОВ «Нью Файненс Сервіс» від 28.01.2020 року зазначена загальна сума 10 532,11 грн, що була списана відносно позивача. Проте з останньої відсутня можливість встановити, з яких складових складається ця сума, чи є вона тілом кредиту чи лише відсотками.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідача не було достатніх правових підстав вважати, що позивачем отримано дохід, що в свою чергу в подальшому і стало наслідком для прийняття оскаржуваного рішення про припинення виплати допомоги.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В свою чергу, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення не виконано, та у встановленому порядку не обґрунтовано його правомірність.

Відтак, як вірно визначено судом першої інстанції, в матеріалах справи відсутні докази, а відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено отримання позивачем доходу, крім того який був зазначений в заяві ОСОБА_1 при зверненні для отримання допомоги. Таким чином, розпорядження відповідача від 10.12.2019 №0317/1683 про припинення виплати допомоги та позбавлення права на отримання допомоги на 6 місяців сім`ї ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та повідомленням про припинення виплати державної соціальної допомоги від 07.02.2020 про припинення виплати допомоги з 01.01.2020 сім`ї ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є протиправними та підлягають скасуванню.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року.

Окрім того, в апеляційній скарзі відповідачем оскаржується додаткове рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року, яким було стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради на користь ОСОБА_1 4 000,00 грн. (чотири тисячі гривень) витрат на правничу (правову) допомогу.

В обґрунтування відповідних вимог відповідач вказує, що у справі відсутнє документальне підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, крім того, позивач мала право скористатись безоплатною правовою допомогою.

Щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного додаткового рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою, пунктом першим частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 252 КАС України однією з підстав для ухвалення додаткового рішення є не вирішення судом питання про судові витрати.

Частинами другою статті 252 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно зі статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною сьомою статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо)..

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до суду надано заяву про відшкодування судових витрат, до якої долучено: копію договору про надання правової допомоги № 28/20 від 30 березня 2020 року, акт виконаних робіт від 28 квітня 2020 року, квитанцію № 291206 про сплату коштів у розмірі 4 000,00 грн., відповідно до якої адвокатом Прокоф`євим Б.І. одержано від 4 000 грн. за надання правничої допомоги у справі № 620/1134/20. Вказана квитанція підписана адвокатом та на ній проставлено печатку адвоката Прокоф`єва Б.І

В апеляційній скарзі відповідач стверджує, що позивачем не надано документу, який би підтвердив факт сплати коштів, оскільки зі змісту квитанції неможливо встановити, що розмір оплати за правову допомогу становить саме 4 000,00 грн.

Щодо вищевикладених доводів апелянта, колегія суддів зазначає, що відповідно до положень статті 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату.

До того ж, Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положення «Про форму та зміст розрахункових документів» затверджене Наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року №13 та Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148 не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19, яка в силу положень частини п`ятої статті 242 КАС України є обов`язковою для врахування, законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.

Оскільки відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, то адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Також Верховний Суд у вже зазначеній вище постанові вказав, що статтею 134 КАС України не визначено конкретної форми документу, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката.

Щодо тверджень апелянта про можливість позивача скористатись безоплатною правовою допомогою, колегія суддів зазначає, що безоплатна правова допомога є правом особи, а не її обов`язком. Так, Конституцією України встановлено, що кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Таким чином, наявність у особи права на отримання безоплатної правової допомоги жодним чином не може зобов`язувати її скористатись саме нею.

Таким чином, оскільки витрати позивача на професійну правничу допомогу на суму 4 000 грн., є документально підтвердженими, вони співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, тому є правомірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви позивача щодо ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до частини першої ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради про визнання протиправними та скасування розпорядження та рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року та додаткове рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року - залишити без змін.

Додаткове рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 09.07.2020.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна