Справа № 160/5390/20
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2020 року Справа № 160/5390/20
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Правобережного управління соціального захисту населення Чечелівського району Дніпровської міської Ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Правобережного управління соціального захисту населення Чечелівського району Дніпровської міської ради (далі - відповідач, УПСЗН), в якому позивач просить: - визнати дії Правобережного управління соціального захисту населення Чечелівської району Дніпровської міської ради по не виплаті призначеної допомоги при народженні дитини ОСОБА_1 , протиправними; - зобов`язати Правобережного управління соціального захисту населення Чечелівської району Дніпровської міської ради виплатити допомогу при народженні дитини ОСОБА_1 на підставі електронної заяви № НОМЕР_1 від 27.05.2019 року на поточний рахунок АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 ; - стягнути з Правобережного управління соціального захисту населення Чечелівської району Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 4500 гривень 00 копійок;
- стягнути з Правобережного управління соціального захисту населення Чечелівської району Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 840 гривень 80 копійок.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 , розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
16.06.2020 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він не погоджується з аргументами наведеними у позові, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування відзиву зазначив, що до заяви про надання допомоги при народженні дитини повинні надаватись необхідні документи, що підтверджують факт народження дитини. Так, позивач має право на електронну форму звернення до органу соціального захисту, разом з тим, враховуючи що дитина народилась поза межами України, дані про її народження в державних електронних базах даних відсутні, а отже відповідач не мав можливості отримати необхідну підтверджуючу інформацію. Відповідач зазначає, що фахівці управління намагались зателефонувати позивачу з метою отримання необхідних документів, разом з тим, зв`язок з останнім був відсутній, що унеможливило отримання необхідних документів та обумовило прийняття рішення про відмову у призначенні допомоги у зв`язку з недотриманням процедури такого призначення.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дитина народилася під час тимчасового перебування родини за кордоном у м. Поццуолі, провінція м. Неаполь, Італія, що підтверджується свідоцтвом про народження № 270 від 20.06.2018 року. Актовий запис про народження № 536-260 від 20.06.2018 року, виданий відділом реєстрації актів цивільного стану Муніципалітету місто Поццуолі. Дитина - ОСОБА_3 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно Довідки Генерального консула №536-260 від 24.07.2018 року дитина зареєстрована громадянином України.
Того ж дня на електронну адресу ОСОБА_2 отримав відповідь від Міністерства соціальної політики із вітанням та роз`ясненням про те, що електронну заяву на призначення допомоги при народженні дитини було успішно зареєстровано, зазначено її номер - НОМЕР_1 . Також в електронному листі було зазначено, що заяву розглядатиме саме той орган соціального захисту населення, який зазначено у заяві, тобто Правобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради.
29.05.2019 року позивач отримав на електронну адресу листа від управління праці та соціального захисту населення Красногвардійської районної у місті Дніпрі ради (нова назва - Правобережне управління соціального захисту населення Чечелівського району Дніпровської міської ради) із надписом: «Мінсоцполітики. Вам призначено допомогу при народженні дитини. Вітаємо!!! Вашу електронну заяву за номером НОМЕР_1 розглянуто».
Разом з тим тривалий час позивач не отримував, жодних виплат, що обумовило необхідність звернення за правовою допомогою. Із відповіді на адвокатський запит від 31.03.2020 року №12/4-38 позивач дізнався про те, що прийнято рішення про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини, яке мотивовано відсутністю документа, що підтверджує факт народження дитини та невірних даних банку для перерахування допомоги.
Не погодившись з відмовою позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Вирішуючи спір по суті позовних вимог суд виходить з наступного.
Статтею 6 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" передбачено, що документи, необхідні для призначення державної допомоги сім`ям з дітьми, подаються особою, яка претендує на призначення допомоги, самостійно. За наявності письмової заяви особи, яка претендує на призначення допомоги, але за станом здоров`я або з інших поважних причин не може самостійно зібрати необхідні документи, збір зазначених документів покладається на органи, що призначають допомогу.
Документи, необхідні для призначення державної допомоги сім`ям з дітьми, розглядаються органом, що призначає та здійснює виплату державної допомоги, протягом 10 днів з дня звернення.
Про призначення державної допомоги чи про відмову в її наданні із зазначенням причини відмови та порядку оскарження цього рішення орган, що призначає і здійснює виплату державної допомоги сім`ям з дітьми, видає чи надсилає заявникові письмове повідомлення протягом 5 днів після прийняття відповідного рішення.
Відповідно до ст. 10 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.
Згідно зі ст. 11 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини.
Для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини.
Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.
Умови призначення і виплати видів державної допомоги сім`ям з дітьми, передбачених Законом України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми", визначає Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 р. № 1751 (далі - Порядок).
Умови призначення і виплати допомоги при народженні дитини визначено пунктами 10-16 Порядку.
Відповідно до п. 11 Порядку для призначення допомоги при народженні дитини органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, подається:
1) заява одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики;
2) копія свідоцтва про народження дитини (з пред`явленням оригіналу).
Заява, зазначена у підпункті 1 цього пункту, може бути подана в електронній формі (з використанням засобів телекомунікаційних систем, через офіційний веб-сайт Мінсоцполітики або інтегровані з ним інформаційні системи органів виконавчої влади та місцевого самоврядування, зокрема з використанням електронного цифрового підпису) структурному підрозділу з питань соціального захисту населення. В такому разі факт народження дитини на території України підтверджується за інформацією з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, отриманою шляхом електронної взаємодії у порядку, встановленому Мінсоцполітики та Мін`юстом.
У разі надходження надісланої з використанням засобів телекомунікаційних систем заяви без електронного цифрового підпису громадянина орган соціального захисту населення повідомляє заявнику, що допомога при народженні дитини призначається лише після підписання у місячний строк зазначеної заяви. У разі непідписання заяви у зазначений строк подається нова заява.
Підсумовуючи наведене, суд може дійти висновку, що ОСОБА_2 звертаючись до відповідача з електронною заявою діяв в порядку та у спосіб передбачені законом для отримання державної допомоги при народженні дитини. Разом з тим, враховуючи той факт, що син позивача народився поза межами України, а тому не був зареєстрований належним чином в Державному реєстрації актів цивільного стану громадян, що виключило можливість відповідачу шляхом електронно взаємодії підтвердити факт народження дитини.
Отримання позивачем електронного листа від Мінсоцполітики про розгляд його заяви та призначення державної грошової допомоги створило у ОСОБА_2 правомірне очікування на отримання призначеної допомоги.
Відповідачем в свою чергу не надано належних доказів того факту, що він не зміг зв`язатись з позивачем для отримання належних документів для підтвердження факту народження дитини.
Разом з тим, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, який у своїй діяльності керується виключно приписами чинного законодавства, не маючи можливість діяти на власний розсуд, був позбавлений можливості призначити державну допомогу позивачу на народження дитини, через відсутність даних підтверджуючих факт народження дитини, що виключає можливість визнання протиправною його дії щодо не призначення допомоги ОСОБА_2 .
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити допомогу по народженню дитини, суд зазначає наступне.
У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Позивач, заявляючи вимоги про зобов`язання відповідача призначити допомогу по народженню дитини, фактично просить суд втрутитися у дискреційні повноваження відповідача.
Аналогічна правова позиція щодо наведених обставин викладена у постанові Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 (№ К/9901/2399/17).
В зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку про те, що з метою відновлення прав позивача, належить вийти за межі позовних вимог на підставі ч. 2 ст. 9 КАС України шляхом зобов`язання органу соціального захисту населення повторно розглянути заяву позивача про призначення грошової допомоги на народження дитини від 27.05.2019 року та прийняти відповідне рішення за результатами розгляду.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст. 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з ч. 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно з ч. 2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на встановлені по справі обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
За змістом частини 3 статті 139 Кодексу при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Беручи до уваги те, що ОСОБА_1 при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., і суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, сума судових витрат, яка підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Правобережного управління соціального захисту населення Чечелівського району Дніпровської міської Ради, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, складає 420, 40 грн.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
В позовній заяві позивач просив стягнути з Правобережного управління соціального захисту населення Чечелівської району Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 4500 гривень 00 копійок.
Частиною 1 ст.132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини 3 ст.132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.2 ст.134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката до суду було надано: договір №04/03-1про надання правничої допомоги від 04.03.2020 року, розрахунок наданих послуг від 14 квітня 2020 року, акт про оплату послуг від 14.04.2020р., квитанція №1.
Згідно розрахунку наданих послуг від 14.04.2020 року:
- усні консультації та правовий аналіз наданих документів з питання звернення до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 до Правобережного управління соціального захисту населення Чечелівського району Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії 400,00 грн.
- підготовка адвокатського запиту про надання інформації до Правобережного управління соціального захисту населення Чечелівського району Дніпровської міської ради 800 грн.
- підготовка адміністративного позову до Правобережного управління соціального захисту населення Чечелівського району Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії 2800,00 грн.
- подача адміністративного позову про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії до суду 500,00 грн.
Частиною 9 ст. 139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Суд вважає, що усні консультації та правовий аналіз наданих документів з питання звернення до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 до Правобережного управління соціального захисту населення Чечелівського району Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії у розмірі 400,00 грн. та підготовка адвокатського запиту про надання інформації до Правобережного управління соціального захисту населення Чечелівського району Дніпровської міської ради у розмірі 800 грн. не пов`язані з розглядом даної справи.
Розмір витрат у сумі 500 грн. за подачу адміністративного позову про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії до суду є необґрунтованим та не пропорційним, адже позовна заява підписана саме позивачем.
Згідно конверту, яким було надіслано дану позовну заяву в графі відправник зазначено також позивача ОСОБА_1 .
Щодо витрат на підготовку адміністративного позову до Правобережного управління соціального захисту населення Чечелівського району Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії в сумі 2800,00 грн., суд зазначає, що позовні вимоги було задоволено частково. При цьому, з метою захисту прав позивача, суд вийшов за межі позовних вимог, які були заявлені позивачем.
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що клопотання позивача про стягнення з Правобережного управління соціального захисту населення Чечелівської району Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 4500 гривень 00 копійок задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 72, 77, 241, 243-246, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд,
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
У задоволенні клопотання про стягнення з Правобережного управління соціального захисту населення Чечелівської району Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 4500 гривень 00 копійок, - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 10.07.2020 року.

Суддя О.М. Неклеса