Справа № 160/4071/20
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2020-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 липня 2020 року м. Дніпросправа № 160/4071/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Щербака А.А.,

за участю секретаря судового засідання Новошицької А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 р. (суддя Прудник С.В.) в адміністративній справі № 160/4071/20 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько Альони Анатоліївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 , про скасування постанови про накладення штрафу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько А.А. від 06 квітня 2020 р. про накладення штрафу у розмірі 1700 грн. за невиконання без поважних причин рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.02.2018 у справі № 201/12569/16-ц.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказував, що автомобіль TOYOTA LAND CRUISER, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1 знаходиться у користуванні її сина ОСОБА_3 , який перебуває у відрядженні, тому виконання рішення суду у встановлений приватним виконавцем строк не уявляється можливим.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 р. у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку Соколовою Н.Л. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, скаржник просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Скаржник вказує, що не перешкоджає у виконанні рішення суду, проте в силу об`єктивних причин передати автомобіль TOYOTA LAND CRUISER стягувачу у встановлений приватним виконавцем строк не можливо. Висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є помилковими, оскільки накладення на боржника стягнення у вигляді штрафу у виконавчому провадженні можливе лише за свідоме, навмисне вчинення дій по протидії виконанню рішення суду. У спірній постанові відсутнє посилання на такі обставини. Крім того, постанову про накладення штрафу у розмірі 1700 грн. було прийнято відповідачем після введення карантину на території України. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував вимоги статті 36 частини 3 та статті 63 частини 2 Закону України «Про виконавче провадження».

06 липня 2020 р. до суду надійшли письмові пояснення, у яких представник третьої особи просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, розглянути справу без його участі. Зазначає, що ОСОБА_4 особисто та через своїх представників знала про рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2018 р. та про постанову Дніпровського апеляційного від 19 лютого 2020 р. у справі № 201/12569/16-ц. Проте, знаючи про обов`язковій характер рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2018 р., умисно його не виконує.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги.

Відповідач просив залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Третя особа ОСОБА_2 , належним чином повідомлений про день, місце і час розгляду справи, суду не прибув.

Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Перевірка оскарженого рішення суду першої інстанції здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2018 р. у справі № 201/12569/16-ц, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого 2020 р., витребувано із володіння ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER, 2014 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , та зобов`язано її передати цей автомобіль ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_5 ). 25 лютого 2020 р. приватним виконавцем Приходько А.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа у справі № 201/12569/16-ц, яка 26 лютого 2020 р. рекомендованими листами за адресами, зазначеними у виконавчому документі, направлена сторонам виконавчого провадження. 20 березня 2020 р. на адресу приватного виконавця надійшла заява ОСОБА_1 про причини невиконання рішення суду у строки, визначені постановою про відкриття виконавчого провадження від 25.02.2020, якими є невчасне отримання документів та відсутність автомобіля у фактичному користуванні. 20 березня 2020 р. відповідач виніс постанову про відкладення проведення виконавчих дій строком до 02 квітня 2020 р. включно та зобов`язав боржника у визначений строк виконати рішення суду. 03 квітня 2020 р. представник стягувача за довіреністю - Скирда Д.В. повідомив виконавця, що боржник - ОСОБА_1 рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2018 р. у справі №201/12569/16-ц не виконала, транспортний засіб стягувачу ОСОБА_2 не передала. 06 квітня 2020 р. відповідачем винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1700 грн., яка вручена боржнику 08 квітня 2020 р.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність спірної постанови.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно частини 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини 1 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з частиною першою статті 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Позивач є боржником по виконавчому провадженні ВП № 61393107 з примусового виконання судового рішення у цивільній справі. В рамках виконавчого провадження ВП № 61393107 відповідачем було прийнято спірну постанову від 06 квітня 2020 р. про накладення штрафу у розмірі 1700 грн.

Зважаючи на характер спірних правовідносин, захист прав ОСОБА_1 , як боржника у виконавчому провадженні, має відбуватись виключно в порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством, у зв`язку з чим даний спір не належить до компетенції адміністративного суду.

Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Згідно частини 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, в порядку адміністративного судочинства оскаржуються рішення, дії, бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби при виконанні постанови приватного виконавця про стягнення штрафу, яка, згідно пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», віднесена до переліку виконавчих документів.

Такі рішення, дії, бездіяльність мають бути прийняті/вчинені після звернення постанови про накладення штрафу до примусового виконання та відкриття по ній виконавчого провадження, окремого від виконання судового рішення.

Однак, постанова приватного виконавця про накладення штрафу, прийнята під час виконання судового рішення, оскаржується до суду, який видав виконавчий документ, у даному випадку - до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в порядку, передбаченому статтею 447 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Зважаючи на те, що при розгляді справи, суд першої інстанції припустився порушень норм процесуального права, які призвели до ухвалення помилкового рішення, колегія суддів дійшла висновку про скасування оскарженої постанови та закриття провадження у справі на підставах, зазначених вище, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 315, 319, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 р. в адміністративній справі № 160/4071/20 - скасувати.

Провадження в адміністративній справі № 160/4071/20 - закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 13 липня 2020 р. та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з урахуванням пункту 3 Розділу VІ Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України №540-ІХ від 30 березня 2020 р.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.А. Щербак