Справа № 420/427/20
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2020-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
13 липня 2020 року м. Одеса Справа № 420/427/20
20.01.2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання протиправними дії відповідача щодо проведення позапланової перевірки позивача від 04.06.2019 року та скасування постанови від 18.06.2019 року №482/19, яка була складена за результатом зазначеної перевірки.
Ухвалою суду від 27.01.2020 року адміністративний позов залишений без руху та позивачу наданий 10-ти денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали.
Згідно вимог ухвали, позивач повинен був усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до Одеського окружного адміністративного суду належним чином оформленого адміністративного позову з повною назвою стосовно відповідача, з конкретизованими вимогами відповідно до норм КАС України та з зазначенням у кого знаходяться оригінали доданих до позову доказів у відповідності до кількості сторін, належним чином засвідчених додатків до позову, копії додатків для відповідача, окремої заяви про поновлення строку та доказів сплати судового збору.
Ухвалою суду від 30.03.2020 року продовжено строк на усунення недоліків.
06.07.2020 року позивачем надано заяву про поновлення пропущеного строку та уточнений позов з додатками на виконання вищенаведеної ухвали суду.
З вищенаведених підстав суд зазначає наступне.
Частиною 2 ст.122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Вказаною статтею також передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно до ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Строк звернення до адміністративного суду це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах або для реалізації владних повноважень. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням, а її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Суд зазначає, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. Але зазначені обставини повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами того, що особа не мала реальної можливості дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів.
Це питання регулюється національним законодавством, тлумачиться Верховним Судом України (справа № 6-239цс14 від 04.02.2015 року, справа № 6-738цс15 від 24.06.2015 року) та у рішеннях Європейського Суду з прав людини.
Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Практика Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним.
Так у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" (2009) ЄСПЛ зазначає, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Однак це право не є абсолютним та воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (також наприклад, справи "Девеер проти Бельгії" рішення від 27.02.1980 року, "Голдер проти Сполученого Королівства" рішення від 21.02.1975 року ).
Кажучи про принцип рівності сторін, Європейський Суд з прав людини зазначає, що кожній стороні мають бути надані рівні можливості щодо представлення справи у такому вигляді, якій не ставить її у невигідне становище стосовно свого противника (рішення у справі "Бацаніна проти Росії" від 26.05.2009 року). Вказані принципи допомагають зрозуміти деякі важливі елементи справедливого суду. При цьому, й саме питання застосування строку звернення до суду тісно пов`язано з їх реалізацією.
У справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Європейський Суд з прав людини послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію.
Як вбачається зі заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду про оскаржувану постанову по справі про адміністративне правопорушення №482/19 від 18.06.2019 року позивач дізналась ще 18.07.2019 року, тобто з цього моменту строк до якого вона мала оскаржити таку постанову спливав 28.07.2019 року.
Разом з тим до суду позивач звернулась лише 20.01.2020 року, що вказує на порушення позивачем строку для оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення №482/19 від 18.06.2019 року.
Водночас, щодо вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дії відповідача щодо проведення позапланової перевірки позивача від 04.06.2019 року, суд зазначає наступне.
Як вбачається зі заяви про поновлення строку позивач зазначає, що про проведення позапланової перевірки вона дізналась лише 18.07.2019 року, оскільки з 14.06.2019 оку по 17.07.2019 року перебувала за межами України, що підтверджується штампами про перетин кордону.
Однак суд критично відноситься до вищенаведених тверджень позивача, оскільки, як вбачається з уточненої позовної заяви та підтверджується матеріалами справи, що саме позивач особисто 04.06.2019 року не допустила перевіряючих до проведення перевірки за адресою її проживання.
Суд повторює, що в силу приписів ч.2 ст.122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином суд акцентує увагу на те, що строк обчислюється між іншим з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатись, тобто враховуючи вищенаведені обставини, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 , вже 04.06.2019 року було відомо про проведення перевірки, дії з проведення якої вона має на меті оскаржити.
Отже кінцевим строком для подання позовної заяви з приводу оскарження дій відповідача щодо проведення позапланової перевірки спливав 04.12.2019 року, в той час як до суду позивачка звернулась лише 20.01.2020 року.
При цьому суд вважає, що початок перебігу строку не може бути пов`язаний з обізнаністю чи необізнаністю позивачки про окремі підстави позову, тобто окремі обставини на яких ґрунтується вимога позивачки (Постанова ВП ВС від 01.04.2020 року №9901/601/19).
Згідно з ч.2 ст.123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Підсумовуючи все вищевикладене суд доходить висновку, що вказані обставини в заяві про поновлення пропущеного строку звернення позивача не є поважними, а отже позовна заява підлягає поверненню.
Керуючись ч.2 ст.123 КАС України, суддя
Позов ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання протиправними дії та скасування постанови - повернути позивачу.
Копію ухвали надіслати позивачу.
Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду в порядку, передбаченому законом.
Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Е.А.Іванов