Справа № 819/2737/13
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2020-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 рокуЛьвівСправа № 819/2737/13 пров. № А/857/706/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Довгополова О.М., Гудима Л.Я.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року у справі № 819/2737/13 (головуючий суддя Осташ А.В., час ухвалення 15:35 год., м. Тернопіль, повний текст рішення складений 26 листопада 2019 року) за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

20 листопада 2013 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області від 13 травня 2013 року за № , № , № та № .

Постановою від 20 січня 2014 року Тернопільський окружний адміністративний суд позов задовольнив частково, скасував податкові повідомлення-рішення відповідача від 13 травня 2013 року за №, №, № та №.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року постанова Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 січня 2014 року скасована та прийнята нова постанова, якою в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю у зв`язку з безпідставністю позовних вимог.

Постановою від 02 липня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнив частково. Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 січня 2014 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року у справі №819/2737/13 - скасував, а справу направив на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

За наслідками нового розгляду справи Тернопільський окружний адміністративний суд 20 листопада 2019 року ухвалив рішення, яким відмовив у задоволенні адміністративного позову повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ФОП ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що наявна в матеріалах справи копія акту перевірки не є належним та допустимим доказом, суперечить вимогам ст. 94 КАС України, оскільки оригіналу письмового доказу на час виготовлення копії вже не існувало.

По суті податкового повідомлення-рішення № 001005173 позивач вказала, що подала усі необхідні декларації та сплатила податок на землю щодо земельної ділянки у м. АДРЕСА_1 , на вул. Злуки, 1 площею 359,48 кв.м.

Що стосується земельної ділянки на вул. Живова-Шептицького м. Тернополя, то договір оренди припинив свою дію ще 31.05.2003, а відтак підстав для донарахування суми податкового зобов`язання не було.

Крім того, при перевірці не врахована податкова декларація з орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності, яка прийнята 29.01.2010 о 18:36:58 год з резолюцією ,,звіт успішно прийнятий на суму 2252,82 грн.

По суті податкових повідомлень-рішень № , № та № позивач зазначає, що вказані в акті перевірки нібито узгоджені суми грошового зобов`язання в розмірі 26732,65 грн не відповідають даним, які задекларовані нею у податкових деклараціях з ПДВ за липень, грудень 2010 року, лютий, травень 2011 року і не заявлялись нею як узгоджена сума грошового зобов`язання, відповідно до інших декларацій.

Оскільки відповідач не довів її обов`язку сплатити ПДВ в розмірі 26732,65 грн саме в період з 01.04.2010 по 31.12.2012, а відтак не довів порушення граничних строків сплати ПДВ у вказаному розмірі.

З огляду на викладене, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

ГУ ДПС у Тернопільській області правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалось, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга належить до задоволення частково з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що за наслідками проведеної документальної планової виїзної перевірки СПД ОСОБА_1 за період з 01.04.2010 по 31.12.2012, оформленої актом від 18.04.2013 №2646/17-226/, Тернопільська ОДПІ 13 травня 2013 року прийняла податкові повідомлення-рішення:

- №, яким збільшила позивачу грошове зобов`язання по орендній платі за землю з фізичних осіб на загальну суму 7523,03 грн, з яких 6018,42 грн основного платежу та 1504,61 грн штрафних (фінансових) санкцій;

- №, яким за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 20535,05 грн до позивача застосовані штрафні санкції в розмірі 20% простроченої суми, що складає 4107,01 грн;

- №009911720, яким за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 6396,60 грн до позивача застосовані штрафні санкції в розмірі 10% простроченої суми, що складає 639,36 грн;

- №009571720, яким збільшила ФОП ОСОБА_1 грошове зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 33431,25 грн, з яких 26745 грн основного платежу та 6686,25 грн штрафних (фінансових) санкцій.

Висновки контролюючого органу базуються на тому, що ФОП ОСОБА_1 допустила порушення:

- п. 198.3 ст. 198, п.200.3, ч. 6 п.200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, п.п.7.4.4 п. 7.4ст. 7 Закону України ,,Про податок на додану вартість, що призвело до заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 26745,00 грн.;

- ст. 18 Закону України ,,Про державне регулювання виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами - реалізовано горілку по ціні, що нижче, ніж встановлений розмір мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв, Постанова КМУ ,,Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв вітчизняного виробництва;

- п.57.1 ст.57, пп. 177.5 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме: несвоєчасне перерахування авансових платежів по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності до 15 травня 2012 року, до 15 серпня 2012 року, до 15 листопада 2012 року в сумі 4942,41 грн., несвоєчасне перерахування збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства за квітень 2012 року - серпень 2012 року в сумі 135 грн. більше 30 днів, та в серпні 2010 року в сумі 1020 грн., в січні 2011 року в сумі 61 грн., червні 2011 року в сумі 5312,6 грн. більше 1-го дня;

- п.44.1 ст.44, пп. ,,а п. 176.1 п.176.1 ст. 176 Податкового кодексу України, а саме не ведення обліку доходів та витрат, ведення яких передбачено законодавством у ІІ-ІУ кварталах 2010 року, 2011 року.;

- п.286.2 ст.286, ст..289 Податкового кодексу України, а саме: заниження суми податкового зобов`язання по орендній платі за землю за період з 01.04.2010 по 31.12.2012 на суму 6018,42 грн.

За наслідками адміністративного оскарження Головне управління Міндоходів у Тернопільській області залишило без змін податкові повідомлення-рішення: № про сплату податку на додану вартість та штрафних (фінансових) санкцій; № про сплату штрафу у розмірі 20% за порушення граничного строку сплати грошового зобов`язання з податку на додану вартість; № про сплату штрафу у розмірі 10% за порушення терміну граничного строку сплати грошового зобов`язання з податку на додану вартість. При цьому ГУ Міндоходів у Тернопільській області скасувало податкове повідомлення-рішення № в частині 8 грн. орендної плати за землю з фізичних осіб та 272,19 грн. штрафних (фінансових) санкцій по орендній платі за землю і залишило його без змін в іншій частині.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржені податкові повідомлення-рішення відповідача відповідають критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, оскільки прийняті в межах повноважень, на підставі та у спосіб, що визначений ПК України.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, лише частково відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права.

Так, відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 14.1 ст. 14 Податкового кодексу (ПК)України ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136);

плата за землю - загально державний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності(підпункт 14.1.147).

Відповідно до ст. 271 ПК України базою оподаткування по платі за землю є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом. Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Суб`єктами, що проводять нормативну оцінку земель, можуть бути органи виконавчої влади та місцевого самоврядування, які здійснюють управління у сфері оцінки земель. За результатами нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки.

Згідно п.286.2 ст.286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

За змістом ст. 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок (пункт 289.1).

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель виселених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, то визначається за відповідною формулою (пункт 289.2).

Згідно приписів п. 288.1 ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний орган державної податкової служби про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Пункт 288.4 ст. 288 ПК України передбачає, що розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у самому договорі оренди.

З матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що згідно акту перевірки №2646/17-226/ від 18.04.2013 контролюючий орган встановив порушення ФОП ОСОБА_1 вимог п.286.2 ст.286 та ст.289 Податкового кодексу України, а саме заниження суми податкового зобов`язання по орендній платі за землю за період з 01.04.2010 по 31.12.2012 на загальну суму 6018,42 грн.

Перевіркою встановлено, що СПД ОСОБА_1 користується земельними ділянками, які розташовані за адресами: АДРЕСА_1 , згідно довідки про грошову оцінку землі за №1777 від 17.09.2009 площа земельної ділянки становить 359,48 кв.м.; АДРЕСА_2 . АДРЕСА_1 , використання якої здійснюється на умовах оренди, згідно попереднього договору за №107 від 13.09.2000 площа ділянки становить 72 кв.м.

Суд першої інстанції належним чином дослідив надані сторонами докази та встановив, що згідно довідки про грошову оцінку землі за №1777 від 17.09.2009 (т. 1, а.с. 155) площа земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та якою користується СПД ОСОБА_1 , становить 359,48 кв.м, а місячний розмір плати за земельну ділянку складає 213,33 грн.

Згідно поданих СПД ОСОБА_1 податкових декларацій по платі за землю за 2011, 2012 рік, №568892 від 28.02.2012, №605106 від 20.02.2012 місячна сума орендної плати за зайняту земельну ділянку задекларована в сумі 213,33 грн., та із врахуванням коефіцієнтів індексації повинна становити 225,92 грн., відповідно місячна сума заниження орендної плати становить 12,59 грн.

Розрахунок місячної суми орендної плати за земельну ділянку на АДРЕСА_3 : 85333,98х1,059х1,00х3%/12 = 225,92 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції поро те, що СПД ОСОБА_1 допустила заниження орендної плати за землю за 2011 рік на 151,08 грн. (12,59грн х 12міс), за 2012 рік на 151,08 грн. (12,59грн х 12міс).

Таким чином, загальна сума недоплати по земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_3 за період з 01.04.2010 по 31.12.2012 становить 302,16 грн..

Суд першої інстанції також встановив, що згідно акту перевірки (т.1, а.с. 116) використання земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Шептицького, здійснюється на умовах оренди згідно попереднього договору за №107 від 25.09.2000, терміном дії до 31.05.2003.

Згідно п.3 згаданого договору орендар зобов`язаний в десятиденний термін після припинення або розірвання договору оренди повернути земельну ділянку в попередньому стані.

Однак, на час перевірки дана земельна ділянка використовувалась СПД ОСОБА_1 для здійснення підприємницької діяльності (торговий павільйон ,,Нізон).

В постанові Вищого господарського суду від 21.04.2005 у справі №9/64-1159 зазначено, що договір оренди земельної ділянки загальною площею 72 кв.м. укладений 13.09.2000 сторонами по справі, вважається продовженим в порядку встановленому ст. 33 Закону України ,,Про оренду землі.

Таким чином, внаслідок поновлення дії даного договору на наступний термін і не передбачення договором обов`язку орендаря демонтажу павільйону на земельній ділянці, наданій для обслуговування, господарські суди правомірно зазначили, що не вбачається правових підстав для не продовження дії договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до інформації від 08.04.2005 за № 1001/18/02, наданої Тернопільським міським управлінням земельних ресурсів, грошова оцінка земельної ділянки на АДРЕСА_4 Шептицького становить 25249,19 грн. (т. 1, а.с. 154).

Визначення розміру орендної плати за земельні ділянки здійснюється з врахуванням коефіцієнтів індексації грошової оцінки земель та відсоткової ставки згідно рішення Тернопільської міської ради від 11.12.2003 із внесеними змінами та доповненнями від 11.01.2008 в розмірі орендної плати становить 12% від суми грошової оцінки.

Розрахунок місячної суми орендної плати за земельну ділянку на АДРЕСА_4 Шептицького: 25249,19х1,035х1,028х1,152х1,059х1,00х12% /12 = 327,74 грн.

Податкову декларацію з плати за землю за період з 01.04.2010 по 31.12.2010 СПД ОСОБА_1 не подавала, плату за земельну ділянку на АДРЕСА_5 . Живова Шептицького - не сплачувала, у зв`язку з чим виникла недоплата по орендній платі за землю в сумі 2949,66 грн. (327,74 грн. х 9).

За період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року сума недоплати складає: (25249,19х1,035х1,028х1,152х1,059х12%)-1898,45 = 2042,43 грн., де 25249,19 грн. - нормативна грошова оцінка; 1,035; 1,028; 1,152; 1,059 - коефіцієнт індексації за 2005, 2007, 2008, 2009 роки відповідно; 1898,45грн. - сума орендної плати за 2011 рік за даними СПД ОСОБА_1 відповідно до поданої податкової декларації орендної плати за земельну ділянку державної та комунальної власності 28.02.2012 № 568892.

За період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року сума недоплати складає: (25249,19х1,035х1,028х1,152х1,059х12%) - 3208,67 = 724,21 грн, де 3208,67 грн. - сума орендної плати за 2012 рік за даними СПД ОСОБА_1 відповідно до поданої податкової декларації орендної плати за земельну ділянку державної та комунальної власності 20.02.2012 №605106.

Враховуючи наведене, колегія суддів визнає вірними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що за період з 01.04.2010 по 31.12.2012 СПД ОСОБА_1 допустила заниження податкового зобов`язання по орендній платі за земельну ділянку на АДРЕСА_4 сумі 5716,30 грн., АДРЕСА_3 - в сумі 302,12 грн., а всього на суму 6018,42 грн., чим порушила приписи статей ст.286, 288, 289 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-УІ із змінами та доповненнями.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 13 травня 2013 року за №, яким позивачу збільшене грошове зобов`язання по орендній платі за землю з фізичних осіб на загальну суму 7523,03 грн., з яких 6018,42 грн основного платежу та 1504,61 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

На думку колегії суддів також вірними є висновки суду першої інстанції щодо правомірності податкових повідомлень-рішень від 13 травня 2013 року за № та №009911720, якими за порушення граничних строків сплати суми грошових зобов`язань з податку на додану вартість в розмірі 20535,05 грн. та 6396,60 грн. до позивача застосовані штрафні санкції відповідно в сумі 4107,01 грн. та 639,36 грн.

З акту перевірки (т.1, а.с. 111-112) колегія суддів вбачає, що ФОП ОСОБА_1 допускала порушення граничних термінів сплати узгоджених сум податкового зобов`язання з податку на додану вартість за період з 01.04.2010 по 31.12.2012 із затримкою до 30 календарних днів на загальну суму 6393,6 грн., із затримкою більше 30 календарних днів на загальну суму 20535,05 грн., чим порушено пункт п.57.1. ст.57 ПК України, а саме:

- узгоджена сума податкового зобов`язання з податку на додану вартість 8099,65 грн. по граничному терміну сплати 25.08.2010, фактично сплачена 04.10.2010, тобто при затримці на 40 календарних дні;

- узгоджена сума податкового зобов`язання з податку на додану вартість 6576,3 грн. по граничному терміну сплати 25.08.2010, фактично сплачена 01.11.2010, тобто при затримці на 68 календарних дні;

- узгоджена сума податкового зобов`язання з податку на додану вартість 61 грн. по граничному терміну сплати 25.08.2010, фактично сплачена 07.02.2011, тобто при затримці на 166 календарних дні;

- узгоджена сума податкового зобов`язання з податку на додану вартість 5663,1 грн. по граничному терміну сплати 25.08.2010, фактично сплачена 07.02.2011, тобто при затримці на 166 календарних дні;

- узгоджена сума податкового зобов`язання з податку на додану вартість 135 грн. по граничному терміну сплати 30.03.2011 фактично сплачена 20.05.2011, тобто при затримці на 51 календарні дні;

- узгоджена сума податкового зобов`язання з податку на додану вартість 1020 грн. по граничному терміну сплати 25.08.2010, фактично сплачена 30.08.2010 тобто при затримці на 5 календарних дні;

- узгоджена сума податкового зобов`язання з податку на додану вартість 61 грн. по граничному терміну сплати 30.01.2011, фактично сплачена 07.02.2011, тобто при затримці на 8 календарних дні;

- узгоджена сума податкового зобов`язання з податку на додану вартість 2808 грн. по граничному терміну сплати 16.06.2011, фактично сплачена 25.06.2011, тобто при затримці на 9 календарних дні;

- узгоджена сума податкового зобов`язання з податку на додану вартість 2504,6 грн. по граничному терміну сплати 16.06.2011, фактично сплачена 14.07.2011, тобто при затримці на 28 календарних дні.

Наведені факти підтверджуються інформацією, яка відображається на зворотному боці облікової картки платника станом на відповідні податкові періоди (т. 1, а.с. 158-171).

Пунктом 57.1 ст. 57 ПК України ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму

податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 126.1 ст.126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник притягується до відповідальності у вигляді штрафу у наступних розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання - у розмірі 10% погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання - у розмірі 20% погашеної суми податкового боргу.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності наведених вище податкових повідомлень-рішень, оскільки порушення ФОП ОСОБА_1 граничних термінів сплати узгоджених сум податкових зобов`язань з податку на додану вартість підтверджені належними та допустимими доказами, а тому застосування штрафних санкцій за порушення цих термінів відповідає приписам Податкового кодексу України.

Разом з тим колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 13.05.2013 за №009571720, яким ФОП ОСОБА_1 збільшене грошове зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 33431,25 грн., з яких 26745 грн. основного платежу та 6686,25 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Статтею 198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності (пункт 198.1).

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6).

Відповідно п. 201.10 ст.201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, право на нарахування податкового кредиту обумовлюється наявністю факту придбання платником податку товарів, робіт, послуг, основних фондів, нематеріальних активів, в ціні яких платником податку-покупцем сплачений (нарахований) податок на додану вартість, та їх використання у власній господарській діяльності.

Згідно висновків контролюючого органу, з якими погодився суд першої інстанції, перевіркою встановлено, що відповідно до наданої довідки підприємцем ОСОБА_1 , про залишки товарно-матеріальних цінностей станом на 31.12.2012 (залишки ТМЦ 89937,2 грн. з ПДВ) встановлено відсутність на залишку, та в реалізації алкогольних напоїв та тютюнових виробів на суму 123946 грн, в тому числі ПДВ в сумі 20657,6 грн., які придбані для використання у господарській діяльності. Так, протягом періоду, який підлягав перевірці, підприємцем придбано алкогольних напоїв та тютюнових виробів на суму 1926002 грн. з ПДВ та 321000 грн. ПДВ, згідно щоденних звітів реєстраторів розрахункових операцій, даних звітів про суми нарахованих зборів на розвиток виноградарства, садівництва та хмелярства - підприємцем реалізовано алкогольних напоїв та тютюнових виробів на суму 2007516 грн. з ПДВ (1578994 грн. алкогольних напоїв та 428522 грн. тютюнових виробів) за даними перевірки реалізовано ТМЦ в цінах придбання 1712119 грн. з ПДВ (1315302 грн. алкогольних напоїв, 396817 грн. тютюнових виробів).

Згідно даних підприємця, залишки ТМЦ на 31.12.2012 становлять 89937,2 грн. з ПДВ (88732,2 грн. алкогольні напої та 1205 грн. тютюнові вироби). За даними перевірки, залишки алкогольних напоїв повинні становити 198119 грн. з ПДВ, залишки тютюнових виробів повинні становити 15764 грн. з ПДВ.

Таким чином, на думку контролюючого органу, включення до складу податкового кредиту ТМЦ на суму 123946 грн. в тому числі ПДВ 20657,6 грн. (алкогольних напоїв 109387 грн. та тютюнових виробів 14559 грн.) є безпідставним.

Враховуючи наведене, контролюючий орган дійшов висновку, що на порушення п.198.3 ст.198 ПК України, підприємцем завищено суму податкового кредиту на суму 20658 грн., в т.ч.: жовтень 2012 року 3139 грн., листопад 2012 року 8973 грн., грудень 2012 року - 8546 грн.

Крім того, у квітні 2010 року ФОП ОСОБА_1 подала уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку із самостійно виявленими помилками за листопад 2009 року №1556520 від 08.04.2010, згідно якого уточнено дані попереднього уточнюючого розрахунку поданого в лютому 2010 року № щодо виключення з листопада 2009 року суми ПДВ в розмірі 8012,72 грн. за придбані товарно-матеріальні цінності в СМП ,,Сателіт 87) та включення в жовтень 2009 року суму ПДВ 7835,97 грн., згідно податкових накладних №2 від 01.10.2009 СМП ,,Сателіт на суму 4358,65 грн. ПДВ, №25 від 27.10.2009 СМП ,,Сателіт на суму 3477,34 грн., включено в листопад 2009 року суму ПДВ 176,75 грн. згідно податкової накладної №32 від 27.10.2009 СМП ,,Сателіт. Дані суми ПДВ включені у збільшення суми, що підлягала зарахуванню до податкового кредиту наступного податкового періоду в квітні 2012 року.

Товарно-матеріальні цінності, згідно вище вказаних накладних, призначались для використання у господарській діяльності. Отже, підприємцем включено до податкового кредиту в квітні 2010 року, згідно уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з ПДВ №1556520 від 08.04.2010, податкові накладні, а саме: №2 від 01.10.2009 вітрину холодильнику Gold 1.1-1.5 по ціні 9316,67 грн., стелаж хлібний 1 шт. по ціні 888,33 грн., шафа холодильна INTER. 501Т по ціні 7496 грн., всього на суму 17701,01 без ПДВ та 3540,2 грн. ПДВ; №25 від 27.10.2009 вітрини холодильні - Gold 1.1-1.5, Gold 1.1-1.2 на загальну суму 17386,72 грн. без ПДВ та 3477,34 грн. ПДВ.

Оскільки, на думку контролюючого органу, дані товари призначені для зберігання продуктів харчування, стелажі хлібні для хлібобулочних виробів відносяться до основних засобів а ФОП ОСОБА_1 здійснює роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, включення сум ПДВ з вартості даних товарів до складу податкового кредиту приватним підприємцем є безпідставним, що призвело до порушення п.п. 7.4.1., п. 7.4.4. п.7.4. ст. 7 Закону України ,,Про податок на додану вартість.

В лютому та березні 2011 року підприємець включила до складу податкового кредиту продукти харчування (соки, води) придбані в СТ ,,Орбіта-2010 (ШН 80) на суму 3828,85 грн. без ПДВ та 765,76 грн. ПДВ, згідно податкових накладних: ПН № 2909 від 28.02.2011 придбано соки, води на суму 564 грн. без ПДВ та 112,8 грн. ПДВ; ПН №3506 від 07.03.2011 придбано соки, води на суму 331,5 грн. без ПДВ та 66,3 грн. ПДВ; ПН №3505 від 07.03.2011 придбано соки, води на суму 593,8 грн. без ПДВ та 118,76 грн. ПДВ; ПН №4414 від 16.03.2011 придбано соки, води на суму 277,9 грн. без ПДВ та 55,58 грн. ПДВ; ПН №4545 від 17.03.2011 придбано соки, води на суму 792,6 грн. без ПДВ та 158,52 грн. ПДВ; ПН №5706 від 28.03.2011 придбано соки, води на суму 238 грн. без ПДВ та 47,6 грн. ПДВ; ПН №5702 від 28.03.2011 придбано соки, води на суму 290,05 грн. без ПДВ та 58,01 грн. ПДВ; ПН №6185 від 31.03.2011 придбано соки, води на суму 741 грн. без ПДВ та 148,2 грн. ПДВ.

Оскільки дані товари придбані для використання в господарській діяльності, однак згідно даних перевірки вищевказані продукти харчування відсутні в реалізації та на залишку, контролюючий орган дійшов висновку щодо безпідставного включення сум ПДВ з вартості даних товарів до складу податкового кредиту, що призвело до порушення п.198.3 ст.198 ПК України, чим завищено податковий кредит за лютий 2011 року в сумі 113 грн., за березень 2011 року в сумі 653 грн.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що єдиним доказом на підтвердження відсутності факту використання у власній господарській діяльності придбаних алкогольних напоїв та тютюнових виробів на загальну суму 123946 грн. в тому числі ПДВ на суму 20657,6 грн. є довідка підприємця ОСОБА_1 про залишки товарно-матеріальних цінностей станом на 31.12.2012.

Однак, на думку апеляційного суду, належним та допустимим доказом щодо залишків товарно-матеріальних цінностей є акт інвентаризації. В матеріалах справи такий акт відсутній.

Крім того, контролюючий орган здійснив аналіз декларацій позивача по ПДВ та встановив, що СПД ОСОБА_1 за період з 01.04.2010 по 31.12.2012 задекларувала ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 929 грн.

Оскільки різниця між податковим зобов`язанням з ПДВ та податковим кредитом є позитивною, колегія суддів вважає недоведеним факт невикористання у господарській діяльності придбаних алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Доводи відповідача щодо невикористання позивачем у власній господарській діяльності придбаного обладнання спростовуються поясненнями позивача ОСОБА_1 , наданими у судовому засіданні 23.06.2020.

Так, ОСОБА_1 пояснила, що придбане обладнання знаходилось в магазині ,,Нізон на АДРЕСА_4 Шептицького. Приміщення магазину орендував у неї її чоловік ОСОБА_2 для здійснення підприємницької діяльності.

Даний факт підтверджується довідкою (т.1, а.с.174), згідно якої ДПС у Тернопільській області провела фактичну перевірку СГД фізичної особи ОСОБА_2 , під час якої встановлено, що ОСОБА_2 здійснює роздрібну торгівлю продуктами харчування за адресою: м. Тернопіль, вул. Живова-Шептицького (магазині ,,Нізон ) на підставі договору оренди з ОСОБА_1 .

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що придбане обладнання позивач ОСОБА_1 використовує для власної господарської діяльності, зокрема, здає в оренду.

Відповідач, на якого в силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України, покладений тягар доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не надав суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту невикористання позивачем у власній господарській діяльності придбаних товарів, а тому колегія суддів визнає помилковими висновки суду першої інстанції щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 13.05.2013 за №009571720, оскільки висновки відповідача щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства базуються виключно на припущеннях та не підтверджені жодними первинними документами.

Суд першої інстанції на наведені обставини не звернув належної уваги, не дав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову в цій частині позовних вимог.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, дійшов помилкових висновків щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 13.05.2013 за №009571720, а тому колегія суддів визнає правильним скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині позовних вимог та ухвалити нове рішення про їх задоволення.

В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

При цьому колегія суддів визнає правильним відхилити доводи позивача щодо неналежного доказу копії акта перевірки, наданого відповідачем, оскільки порушення вимог податкового законодавства, які підлягали аналізу в межах даної справи, викладені в акті перевірки, копію витягів з якого надала сама позивач та правильність яких засвідчила власною печаткою та підписом ( т. 1, а.с. 108-117).

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст.315, п.3 ч.1 ст. 317, ст. ст. 321, 322 , 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року у справі № 819/2737/13 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №009571720 скасувати та ухвалити в цій частині постанову.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області від 13 травня 2013 року за № 009571720.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді О. М. Довгополов
Л. Я. Гудим
Повне судове рішення складено 10.07.2020