Справа № 380/4464/20
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2020-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/4464/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2020 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області , місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10 (далі - відповідач), в якій позивач просить:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, передбачені пунктами "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", про що прийняти відповідне рішення, наступні періоди:

з 01.08.1980 по 13.04.1981 - викладач по класу баяна в Перемишлянській музичній семирічній школі (пункт "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення");

з 13.04.1981 по 23.05.1983 - служба в рядах Радянської армії (стаття 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей");

з 18.08.1983 по 29.01.2020 (день призначення пенсії по віку) - викладач мистецької школи в Перемишлянській музичній школі Перемишлянської районної ради Львівської області (пункт "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення");

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій, як це передбачено пунктом 7-1 розділу ХV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Ухвалою від 15.06.2020 суддя прийняв позовну заяву до розгляду й відкрив провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач безпідставно не зарахував до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років періоди роботи позивача викладачем, по класу баяна в Перемишлянській музичній семирічній школі, викладачем мистецької школи в Перемишлянській музичній школі Перемишлянської районної ради Львівської області. Крім цього, відповідач порушив вимоги статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та не зарахував до стажу роботи , що дає право на пенсію за вислугу років період проходження позивачем служби в рядах Радянської армії. Позивач вважає, що з урахуванням наведених періодів, він має право на призначення грошової допомоги згідно з пунктом 7-1 розділу ХV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки його страховий стаж на посадах, передбачених пунктами "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" становить понад 35 років і до моменту призначення пенсії по віку він жодних виплат не отримував.

06.07.2020 представник відповідача подав до суду відзив на позову заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Вказав, що Перемишлянська музична школа належить до системи позашкільної освіти, є початковою ланкою спеціальної мистецької освіти. Перемишлянська музична школа віднесена до позашкільного навчального закладу, де право на пенсію за вислугу років мають зокрема. Директори, їх заступники - виховної, навчальної, роботи, завідувачі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи. Оскільки Перемишлянська музична школа підпорядкована відділу культури та туризму Перемишлянської міської ради, то відсутні підстави для призначення пенсії за вислугу років, а відповідно до призначення грошової допомоги згідно з пунктом 7-1 розділу ХV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

08.07.2020 представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив ті ж аргументи що й у позовній заяві.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно із відомостями про роботу у трудовій книжці позивач:

- з 01.08.1980 по 13.04.1981 - перебував на посаді викладача по класу баяна в Перемишлянській музичній семирічній школі;

- з 13.04.1981 по 23.05.1983 - проходив службу в рядах Радянської армії;

- з 18.08.1983 по 29.01.2020 (день призначення пенсії по віку) - перебував на посаді викладача мистецької школи в Перемишлянській музичній школі Перемишлянської районної ради Львівської області.

29.01.2020 позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 20.03.2020, в якій просив нарахувати та виплатити грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій згідно з пунктом 7-1 розділу ХV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Листом від 30.04.2020 № 1300-0322-8/27903 відповідач повідомив позивача про те, що період роботи позивача з 01.01.1992 по час виходу на пенсію на посаді викладача в Перемишлянській музичній школі, яку віднесено до позашкільного навчального закладу, не зараховується до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та до страхового стажу, який дає право на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191.

Виходячи з наявності обов`язку у відповідача зарахувати до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, передбачені пунктами "е"- "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" періоди роботи, а також нарахувати та виплатити грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з наступного.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (тут і надалі - у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин; Закон України № 1788-ХІІ) передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за Переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (у редакції, чинній після внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2002 № 1436; далі - Перелік № 909) установлено заклади освіти і посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років - у позашкільних навчальних закладах: директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Дорученням Кабінету Міністрів України від 06 січня 1995 року № 397/21 (далі - Доручення № 397/21) дію Переліку № 909 поширено і на викладачів музичних, художніх, хорових, хореографічних шкіл, шкіл мистецтв та інших шкіл естетичного виховання без внесення змін до постанови.

Однак таке доручення прийнято 06.01.1995, тобто до внесення постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2002 № 1436 змін у Перелік № 909, редакцією якого не було окремо виділено позашкільні навчальні заклади і посади, робота на яких давала право на пенсію за вислугу років.

Таким чином, Доручення № 397/21 не поширює свою дію на Перелік № 909 (у редакції, чинній після внесення змін Постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2002 № 1436). Водночас, при внесенні змін у зазначений Перелік, зміст Доручення № 397/21 Кабінетом Міністрів України не врахований.

Разом з цим, за приписами статті 28 Закону України № 1060-XII система освіти складається із навчальних закладів, наукових, науково-методичних і методичних установ, науково-виробничих підприємств, державних і місцевих органів управління освітою та самоврядування в галузі освіти.

Згідно зі статею 29 Закону України № 1060-XII структура освіти включає, поряд з іншими видами, також позашкільну освіту.

Статею 12 Закону України від 22 червня 2000 року № 1841-III «Про позашкільну освіту» (далі - Закон України № 1841-III) та пунктом 6 Переліку типів позашкільних навчальних закладів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2011 року № 433 (далі - Перелік № 433) передбачено, що до позашкільних навчальних закладів відносяться початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання: музичні, художні, хореографічні, театральні, хорові, мистецтв та інші).

Відповідно до статті 21 Закону України № 1841-III право на пенсію за вислугою років мають педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Суд звертає увагу на те, що на спірні правовідносини розповсюджується також дія Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, який затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 № 963 (далі - Перелік № 963), який відносить посаду «викладач» до педагогічних посад.

Відповідно до пункту 3 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону України № 1841-III до приведення законів України, інших нормативно-правових актів у відповідність до вказаного Закону вони застосовуються в частині, що не суперечить зазначеному Закону.

Суд наголошує й на тому, що відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

За приписами частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Основного Закону).

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 18.06.2007 № 4-рп/2007 зазначив, що неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.

У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99, від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004).

Конституційне та законодавче регулювання захисту прав і свобод людини узгоджується із міжнародно-правовими актами, а саме Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція), яка ратифікована Законом України від 17.08.1997 № 475/97-ВР, та відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Статею 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію і практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Положеннями статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З огляду на проаналізовані норми законодавства й ураховуючи наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення викладачів у позашкільних закладах освіти, визначених у Конвенції, а також з метою реалізації положень статті 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, суд дійшов висновку про те, що викладачі позашкільних навчальних закладів, які входять до структури освіти України, мають право отримання пенсії за вислугу років.

Виходячи з наведеного, викладач школи мистецтв є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу, тобто працівником освіти, а тому стаж роботи позивача з 01.08.1980 по 13.04.1981 на посаді викладача по класу баяна в Перемишлянській музичній семирічній школі та з 18.08.1983 по 29.01.2020 на посаді викладача мистецької школи в Перемишлянській музичній школі Перемишлянської районної ради Львівської області повинен зараховуватися до його пільгового стажу у розумінні пункту «е» статті 55 Закону України № 1788-ХІІ навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком № 909.

Суд при розгляді справи враховує висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 13.02.2019 №233/4308/17.

Щодо не зарахування до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років позивача періоду проходження з 13.04.1981 по 23.05.1983 служби в рядах Радянської армії, суд зазначає наступне.

Як встановив суд, згідно із відомостями про роботу у трудовій книжці позивача 13.04.1981 звільнено з посади викладача у Перемишлянській музичній семирічній школі (на час служби) у зв`язку з призовом в ряди Радянської армії. З 23.05.1983 позивача звільнено з лав Радянської армії.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Тобто, відповідно до змісту наведеної норми, обов`язковою умовою зарахування часу проходження строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, різновидом якої є пенсія за вислугу років, є, зокрема, робота особи за професією або на посаді, що дає право на призначення такої пенсії, на момент призову на строкову військову службу.

Таким чином, враховуючи те, що позивач на момент призову на строкову військову службу працював на посаді вчителя по класу баяна в Перемишлянській музичній семирічній школі, тобто на посаді, яка відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959 №1397 «Про пенсію за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я та сільського господарства» давала право на призначення пенсії за вислугу років як працівнику освіти, і звільнений з такої посади саме у зв`язку з призовом на військову службу, суд вважає, що відповідач протиправно відмовив у зарахуванні періоду проходження позивачем строкової військової служби до стажу роботи позивача на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років.

З таких підстав, суд дійшов висновку про наявність у позивача достатнього стажу (більше 35 років) для виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, станом на день призначення пенсії, згідно із пунктом 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Враховуючи викладене, суд, керуючись частиною другою статті 9 КАС України, з метою ефективного захисту прав позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З метою повного та ефективного захисту прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи наведені висновки, суд, керуючись частиною другою статті 9 КАС України, з метою ефективного захисту прав позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у зарахуванні до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, передбачені пунктами "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", наступні періоди:

з 01.08.1980 по 13.04.1981 - викладач по класу баяна в Перемишлянській музичній семирічній школі;

з 14.04.1981 по 23.05.1983 - служба в рядах Радянської армії;

з 18.08.1983 по 29.01.2020 (день призначення пенсії по віку) - викладач мистецької школи в Перемишлянській музичній школі Перемишлянської районної ради Львівської області, а також щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, передбачені пунктами "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", наступні періоди:

з 01.08.1980 по 13.04.1981 - викладач по класу баяна в Перемишлянській музичній семирічній школі;

з 14.04.1981 по 23.05.1983 - служба в рядах Радянської армії;

з 18.08.1983 по 29.01.2020 (день призначення пенсії по віку) - викладач мистецької школи в Перемишлянській музичній школі Перемишлянської районної ради Львівської області, а також нарахувати і виплатити йому грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 1681,60 грн, сплачений згідно з квитанцією від 10.06.2020 №0.0..1.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, передбачені пунктами "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", наступні періоди: з 01.08.1980 по 13.04.1981 - викладач по класу баяна в Перемишлянській музичній семирічній школі; з 14.04.1981 по 23.05.1983 - служба в рядах Радянської армії; з 18.08.1983 по 29.01.2020 (день призначення пенсії по віку) - викладач мистецької школи в Перемишлянській музичній школі Перемишлянської районної ради Львівської області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, передбачені пунктами "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", наступні періоди: з 01.08.1980 по 13.04.1981 - викладач по класу баяна в Перемишлянській музичній семирічній школі; з 14.04.1981 по 23.05.1983 - служба в рядах Радянської армії; з 18.08.1983 по 29.01.2020 (день призначення пенсії по віку) - викладач мистецької школи в Перемишлянській музичній школі Перемишлянської районної ради Львівської області.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області , місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10 з рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн 60 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 15 липня 2020 року.

Суддя А.Г. Гулик