Справа № 308/195/20
Суддя: Фазикош О. В.
Дата ухвалення: 2020-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/195/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участі секретаря судового засідання Торчинович Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача - сержанта патрульної поліції Закарпатської області Галатиба Марини Юріївни, співвідповідача Департаменту патрульної поліції, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18№599147 від 31.12.2019,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 09.07.2020 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 13.07.2020 року.

Mulesza Sandor звернувся в суд з адміністративним позовом до першого відповідача - сержанта патрульної поліції Закарпатської області Галатиба Марини Юріївни, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18№599147 від 31.12.2019.

Позов обґрунтований тим, що 30 грудня 2019 року, коли позивач підходив та сідав у власне авто, до нього підійшов чоловік, назвав себе колишнім підполковником міліції Іванішко і повідомив, що транспортний засіб позивача припаркований на прибудинковій території його будинку ( АДРЕСА_1 ), він йому заважає і наказав його негайно прибрати. 31 грудня 2019, коли позивач зранку знов сідав в свій транспортний засіб, знову підійшов ОСОБА_2 , почав кричати, нецензурно виражатись, погрожувати "проблемами". Позивач пояснив, що автомобіль припаркований так, що не порушує жодних правил дорожнього руху. У відповідь на дане твердження, ОСОБА_2 сказав що зараз викличе поліцію і вони йому "покажуть" як і де потрібно паркуватись. Позивач погодився. Приблизно через 15 хвилин, тобто приблизно о 10.30 год ОСОБА_3 прибув патрульний автомобіль з двома поліцейськими. Прибувши на місце, в порушення норм Закону України "Про поліцію", поліцейські не відрекомендувались, не назвали причину прибуття. Сержант ОСОБА_4 (відомості взяті з постанови, яка заповнена нерозбірливо, тому в написанні прізвища можлива помилка), відразу попросила пред`явити посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, бо автомобіль позивача припарковано з порушенням і вони будуть складати постанову. Хронологію всіх подальших подій, можна також прослідкувати та перевірити з відеозапису нагрудної камери поліцейських. Після того, як забрала від позивача документи, та приступила до складання протоколу, поліцейська дістала з багажнику автомобіля невідомий лазерний вимірювальний засіб, та виміряла відстань від воріт виїзду промислової будівлі в м.Ужгород, вул.Богомольця,19 до автомобіля позивача. Показавши результат вимірювань та сержант продовжила складати постанову.

Під час складання постанови, позивач звернув увагу сержанта, що ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 , припаркував такий безпосередньо на проїжджій частині прилеглої території, чим очевидно порушив ПДР, та попросив вжити відповідних заходів. Дане звернення було адресовано сержанту усно, але перед тим як його озвучити, позивач спитав чи включена нагрудна камера та чи записує все, що відбувається навколо, на що сержант поліції відповіла, що нагрудна камера включена та працює.

Позивач вказує, що після складання протоколу, сержант ОСОБА_5 підійшла до нього, коли він сидів в своєму транспортному засобі, та запропонувала підписати постанову про адміністративне правопорушення. На запитання чи будуть виносити постанову відносно громадянина ОСОБА_2 , позивачеві відповіли, що ні, оскільки його усно попередили. Обгрунтовуючи правильність стоянки автомобіля, гр. ОСОБА_1 показано було сержанту ОСОБА_5 на парковку, влаштовану на 20 метрів далі, на якій автомобілі стоять під кутом 90 градусів до проїжджої частини та на відстані менше 1-го метра від виїзду з прилеглої території. На це зауваження сержант сказала, що всі вони припарковані з порушенням, але не вчинила жодних дій.

Вказану постанову позивач вважає незаконною. Зокрема, вказує, на те що відповідно до ч. 2 ст.258 КУпАП - протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ст.283 КУпАП - розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Відповідно до ст.276 КУпАП - справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Позивач в позовній заяві також зазначає, що словосполучення «на місці вчинення правопорушення» та «за місцем його вчинення» - не є тотожними та мають різне цільове спрямування. Та посилається на, Рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 - «Аналіз положень глави 22 Кодексу в системному звязку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення, застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місце знаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України».

Окрім того посилається на частину 3 статті 258 КУпАП яка передбачає, що працівник патрульної поліції може винести постанову на місці вчинення правопорушення, тобто - на місці зупинки транспортного засобу. Проте, постанова не може бути винесена без розгляду адміністративної справи. Постанова щодо притягнення особи до відповідальності виноситься за результатами розгляду справи. ч.3 ст.258 КУпАП вказує на те, що працівник патрульної поліції повинен дотримуватись вимог ст. 283 КУпАП, яка зазначає, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи.

Окрім того, позивач вказує, що ст.276 передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто - за місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Зазначає, що вказаними діями інспектор позбавив можливості позивачу скористатися своїми правами передбаченими ст.268 КУпАП у повному обсязі, та проігнорував вимоги ч.2 ст. 33 КУпАП. Розгляд справи на дорозі, на місці зупинки транспортного засобу, унеможливило виконання вимог ст.245 КУпАП щодо всебічного, повного і обєктивного зясування обставин справи.

Вказує, що жодних порушень ПДР позивач не вчиняв, його автомобіль було припарковано відповідно до діючих норм ПДР України.

Враховуючи наведене, позивач просить суд визнати неправомірною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП018 №599147 від 31.12.2019.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.01.2020 позовну заяву залишено без руху, позивачеві надано строк для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.02.2020 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Копію даної ухвали надіслано сторонам та запропоновано відповідачеві надати суду відзив на позовну заяву та копію відзиву одночасно надіслати позивачу. Залучено до участі в справі співвідповідача Департамент патрульної поліції. Витребувано з Управління патрульної поліції в Закарпатській області ДПП матеріали справи про адміністративне правопорушення, за результатами розгляду яких поліцейським взводу №1 роти №4 батальйону УПП в Закарпатській області ДПП сержантом поліції Галатиба Мар`яною`Юріївною винесено постанову серії ДПО18 №599147 від 31.12.2019.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до п. 4 прохальної частини позовної заяви просив розгляд справи провести без його участі.

Відповідач та представник співвідповідача у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлені. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Відповідачами не подано відзив на позовну заяву протягом строку, встановленого судом, однак надіслано на адресу суду витребувані згідно ухвали суду від 11.02.2020 матеріали за результатами розгляду яких поліцейським взводу №1 роти №4 батальйону УПП в Закарпатській області ДПП сержантом поліції Галатиба Мар`яною`Юріївною винесено постанову серії ДПО18 №599147 від 31.12.2019.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору: Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Згідно з ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За правилами ч. ч. 5, 7 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Відповідно до ч.ч. 1,2,8 ст. 262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що 31.12.2019 поліцейським взводу №1 роти №4 батальйону УПП в Закарпатській області ДПП сержантом поліції Галатиба Мар`яною Юріївною винесено постанову серії ДПО18 №599147 від 31.12.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн.

Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з тим, що він 31.12.2019 о 10 год. 45 хв. в м. Ужгород, вул. Богомольця, 19, здійснив зупинку транспортного засобу Citroen номерний знак НОМЕР_2 ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території, чим порушив п. 15.9 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП.

Не погодившись з такими діями суб`єкта владних повноважень та постановою у справі про адміністративіне правовпорушення, позивач звернувся до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення винесеної саме відносно позивача по даній справі, тому судом не беруться до уваги твердження позивача щодо наявності порушень правил дорожнього руху у діях інших учасників, на які він посилається, оскільки такі не являються предметом розгляду у цій справі.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у суб`єкта владних повноважень підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи за ч.1 ст.122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частина третя ст. 258 КУпАП передбачає, що працівник патрульної поліції може винести постанову на місці вчинення правопорушення відповідно до вимог 283 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП відповідальність передбачена за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Згідно листа начальника Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції майора поліції Марценишина Ю. №5213/41/15/01-2020 від 30.03.2020 відеозапис, здійснений працівником поліції ОСОБА_4 надати не надалось можливим, оскільки він не зберігався довше необхідного терміну згідно п.3 розділу VIII «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису». Затвердженої Наказом МВС України №1026 від 18.12.2018. Крім того, додатково надіслано матеріали адміністративної справи на 8 арк.

Згідно доповідної записки від 20.01.2020 року про результати проведення перевірки за скаргою гр.. ОСОБА_6 ( ОСОБА_1 ) складеною начальником відділу адміністративної практики управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Тішковою Н.О., на ім`я Т.в.о. начальника патрульної поліції в Закарпатській області ДПП майору поліції Найману В. скарга гр.. ОСОБА_6 ( ОСОБА_1 ) надійшла на розгляд до управління патрульної поліції в Закарпатській області 10.01.2020 року. В ході проведення перевірки встановлено наступне, гр.. ОСОБА_6 ( ОСОБА_1 ) в своїй скарзі вказує на те, що працівниками поліції було невірно вказана відстань до краю проїзної частини дороги, внаслідок чого винесення постанови відносно нього є незаконним.

31 грудня 2019 року о 10 год., 25 хв., по спецлінії «102», надійшло звернення громадянина ОСОБА_7 , який повідомив, що водій транспортного засобу марки д.н.з. НОМЕР_2 припаркував своє авто із порушенням Правил дорожнього руху та заблокував заїзд на територію підприємства.

31.12.2019 в місті Ужгороді під час несення служби екіпажeм «Олімп 0152» патрульної поліції в складі поліцейського взводу №1 роти № 4 батальйону УПП сержантом поліції Галатиба М.Ю., та інспектора взводу № 1 роти № 4 батальйону УПП надійшло повідомлення лейтенанта поліції Садварій В.В ОСОБА_8 , про порушення Правил дорожнього руху України за адресою м. Ужгород вул. Богомольця 19. Прибувши на місце події до них звернувся заявник, який в свою чергу пояснив, що невідомий йому водій транспортного засобу «Citroen», д,н.з. НОМЕР_2 здійснив зупинку та стоянку транспортного засобу з порушенням, а саме ближче 10-ти метрів до виїздів з прилеглих територій, чим заважав виїзду транспортним засобам з прилеглої території. З водієм вищевказаного транспортного засобу було проведено бесіду про неприпустимість вчиненні правопорушень, однак всупереч бесіди повідомив, що і надалі паркуватиметься в цьому місці. Відстань до виїзду з прилеглої території було виміряно за допомогою спеціального приладу та результати вимірювання були показні водію. По факту порушення водієм громадянином ОСОБА_6 ( ОСОБА_1 ), мешканцем ОСОБА_9 Republic Deutschland, 74889 АДРЕСА_2 вимог n.15.9 и) Правил дорожнього руху України його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП.

20 січня 2020 року начальником відділу адміністративної практики управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Тішковою Н.О., було здійснено виїзд за адресою м. Ужгород, вул. Богомольця 19. На місці події було здійснено огляд території на якій попередньо було зафіксовано порушення Правил дорожнього руху гр. ОСОБА_6 ( ОСОБА_1 ), яке мало місце 31.12.2019 року. Також проведено перегляд відеозапису з нагрудної камери працівників поліції. В ході проведеного огляду й результатів перевірки було встановлено та підтверджено той факт, що транспортний засіб «Citroen», д.н.з. НОМЕР_2 був припаркований з порушенням вимог пункту 15.9 «и» Правил дорожнього руху України, що виразилось у зупинці транспортного засобу ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій.

За результатом проведеної первірки скаргу гр.. ОСОБА_6 ( ОСОБА_1 ) залишено без задоволення, а постанову без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.3. Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

За загальними правилами статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ч.1 ст.276 Кодексу України про адміністративні правопорушення справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно з ч.2 ст. 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають, крім іншого, справи про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, частини 1, 2, 3 статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з ч.4 ст.258 Кодексу України про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Позивач посилався на рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в якому КС України зазначив, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Однак, вже після прийняття Конституційним Судом України зазначеного рішення, норми Кодексу України про адміністративні правопорушення та, зокрема, ст. 258 зазнали змін, а відповідно вимоги ч. 4 ст. 258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, та рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення Правил дорожнього руху (ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення) на місці вчинення такого правопорушення.

При цьому, положення Кодексу України про адміністративні правопорушення, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення та на які посилається позивач (зокрема ст.ст. 278, 279), на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки у даному випадку Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Отже - Закон дозволяє застосовувати процедуру скороченого провадження, і відповідно, дозволяється фіксація адміністративного правопорушення, розгляд справи і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення, а тому протокол про адміністративне правопорушення в даному випадку не складається.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у Постанові від 14.03.18 по справі № 760/2846/17, висновки якого повинні враховуватись судами при виборі та застосуванні норм права (ч. 5 ст. 242 КАС України).

Суд звертає увагу на Постанову Верховного Суду від 14.02.18 по справі № 536/583/17, в якій було зроблено висновок, що застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в Кодексі України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 252 КУпАП та п. 10 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 р., поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, суд приходить до висновку, що інспектор Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції взводу №1 роти № 4 батальйону УПП сержант поліції Галатиба М.Ю., склаЛА постанову у справі про адміністративне правопорушення у відповідності до вищезазначених судом норм Закону.

Посилання позивача, як на підставу для скасування зазначеної вище постанови, на те що відповідач не вчинив дій передбачених ст. 279 КУпАП не є доцільними, оскільки у даному випадку інспектор поліції діяв у порядку передбаченому частиною 5 статті ст. 285 КУпАП.

Також, в оскаржуваній постанові чітко зазначені реквізити для сплати штрафу, а позивачу відразу після розгляду справи вручена копія такої постанови із реквізитами сплати штрафу. Та позивачем отримано копію постанови та розяснення строки та порядок її оскарження, що підтверджується його підписом без зауважень. В подальшому позивач, оскаржив постанову прО притягнення його до відповідальності в судовому порядку.

Наявними в справі письмовими поясненнями відповідача, фотознімками доданими самим позивачем, іншими матеріалами адміністративної справи, підтверджується місце вчинення правопорушення позивачем, а тому посилання позивача про нібито невстановлене місце скоєння адміністративного правопорушення є голослівним.

Крім того, позивачем не було надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, передбачених ст.ст.72-76КАСУ щодо не роз`яснення йому процесуальних прав відповідачем.

Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Так відповідно до п. 1.3. Правил дорожнього руху України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно вимог п. 15.1 Правил дорожнього руху України, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Відповідно до Правил дорожнього руху України, стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу;

зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Згідно з п. 15.9е Правил дорожнього руху України, зупинка забороняється: ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Згідно пп. «и» п. 15.9 Правил дорожнього руху, зупинка забороняється ближче 10 м. від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Отже, чинні Правила дорожнього руху України чітко визначають в яких місцях забороняється зупинка автотранспорту.

Відповідно до п. 15.10 а) Правил дорожнього руху України, стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка.

Зазначена постанова досліджувалась судом на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо.

При цьому, відповідно до п. 1.10 розділу 1 Правил, прилегла територія - територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них.

Судом було оглянуто роздруковані фотознімки, які було додано позивачем, та встановлено, що транспортний засіб, що належить Позивачеві, було припарковано біля воріт будинку за адресою: м. Ужгород, вул. Богомольця, 19.

Суд не приймає до уваги доводи Позивача про те, що під`їзд до будинку за адресою:м. Ужгород, вул. Богомольця, 19 не є виїздом з прилеглої території, оскільки зі здійсненої фото фіксації вбачається, що до двору цього будинку є можливість проїхати автомобільним транспортом. Судом звернуто увагу, що до двору будинку, розташованого за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 , автомобільний заїзд є, металеві ворота відчиняються та арка двору достатня для проїзду автомобілю.

Належним доказом даного правопорушення, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт зупинки автомобіля менш ніж за 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 8 лютого 2018 року у справі 760/3696/16-а.

Позивач в позовній заяві вказує, що приступивши до складання адміністративних матеріалів, поліцейська дістала з багажнику лазерний вимірювальний засіб, та виміряла відстань від воріт виїзду промислової будівлі до його автомобіля, показавши результат вимірювань (приблизно 1,8 метра).

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувану постанову було винесено відповідачем на місці вчинення правопорушення без складання адміністративного протоколу, однак позивач обставини справи та свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП не визнав, крім того, не погодився з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу, про що зазначив у позовній заяві та відповідно поданій скарзі до УПП в Закарпатській області.

На думку суду, не знайшли свого підтвердження доводи позивача про порушення відповідачем працівником поліції ОСОБА_4 прав та інтересів позивача. Сам по собі факт розгляду справи та винесення відносно особи працівником поліції постанови по справі про адміністративне правопорушення, не свідчить про порушення ним прав такої особи, враховуючи повноваження працівника поліції, а також той факт, що позивач скористався правом оскарження постанови в порядку КАС України.

Отже, на думку суду, у будь - якому разі процедурні порушення допущенні суб`єктом владних повноважень при розгляді справи про адміністративне правопорушення не можуть бути обставиною, яка звільняє від відповідальності, у разі підтвердження правопорушення. Процедурні порушення не повинні сприйматись як безумовне свідчення протиправності прийнятого за наслідками розгляду справи про адміністративні правопорушення рішення. Натомість, вчинені органом Управління процедурні порушення підлягають оцінці з огляду на те, наскільки ці порушення вплинули на можливість порушника захистити свої права та чи призвели процедурні порушення на встановлення обставин порушення та на наслідки.

При цьому, судом враховується, що навіть у випадку встановлення процедурних порушень прийняття постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності посадовими особами Департаменту, зазначене не може бути підставою для скасування останньої у випадку встановлення відповідачем адміністративного правопорушення з боку позивача, факт вчинення якого підтверджено в ході розгляду справи.

Таким, чином за наслідками перевірки дотримання відповідачем права позивача на участь у процесі винесення оскаржуваної постанови, суд дійшов висновку про відсутність порушень, які б вплинули на можливість позивачу захистити свої права під час розгляду справи про адміністративне правопорушення чи вплинули на встановлення дійсних фактичних обставин.

Так, відповідно до постанови Верховного Суду від 17.05.2018, у справі № 753/4366/17 вказано, що не спростовує здійсненого позивачем адміністративного правопорушення факт не надання йому під час розгляду справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху роз`яснень, передбачених положеннями статей КУпАП. Ці недоліки не можуть бути підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 9 КАС України - Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 11 частини 1 ст. 23 ЗУ «Про національну поліцію» визначено, що Національна поліція відповідно до покладених на неї завдань, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України - Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

В свою чергу обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 14.03.2018 року у справі № 760/2846/17.

Відповідачем на підтвердження своїх заперечень надані письмові пояснення, згідно яких підтверджується факт спричиненого позивачем правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Інші доводи позивача, які викладені позивачем в позовній заяві суд вважає такими, що не впливають на притягнення його до адміністративної відповідальності. Так як оскаржуваній постанові зазначено як особу позивача, яка перевірена за паспортом, так і транспортний засіб, належний на правІ користування позивачу в момент вчинення адміністративного правопорушення.

Разом з тим, судом встановлено, що виносячи оскаржувану постанову, інспектором патрульної поліції, складено необґрунтовану та помилкову постанову, а факти викладені в ній, не відповідають дійсності.

Невідповідність полягає в тому, що у постанові серії ДПО18 №599147 від 31.12.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу поліцейським взводу №1 роти №4 батальйону УПП в Закарпатській області ДПП сержантом поліції Галатиба Мар`яною Юріївною зазначено, що ОСОБА_1 31.12.2019 о 10 год. 45 хв. в м. Ужгород, вул. Богомольця, 19, здійснив зупинку транспортного засобу Citroen номерний знак НОМЕР_2 ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території, чим порушив п. 15.9 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП.

При цьому, відповідно до п. 1.10 ПДР, визначено що:

Зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо не необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо);

Стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу;

Суд дослідивши матеріали справи, встановив, що відповідно до фото зроблених позивачем та матеріалів справи, які не спростовані представником відповідачів, видно, що з автомобіля не здійснювалась посадка (висадка) пасажирів, з автомобіля не здійснювалось завантаження (розвантаження) вантажу. Згідно позовної заяви, позивач вказує, на те, що 31.12.2019 року позивач припаркував свій автомобіль в м. Ужгород, вул. Богомольця, 19, та при складанні оскаржуваної постанови позивач вказував про стоянку свого автомобіля без порушень ПДР України.

Таким чином, це означає, що автомобіль не здійснив зупинку, а саме припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Згідно матеріалів адміністративної справи, письмових пояснень позивача від 31.12.2019 року, звернення на лінію «102» від 31.12.2019 року, та інших матеріалів адміністративної справи слідує, що автомобіль позивачем було припарковано, фактично здійснено стоянку транспортного засобу Citroen номерний знак НОМЕР_2 в м. Ужгород, вул. Богомольця, 19.

Вказане свідчить про невизначенність постанови та неналежне зазначення об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення.

Зважаючи на той факт, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б у встановленому законом порядку підтверджували, що позивач порушив саме п. 15.9 "е" Правил дорожнього руху , що виключає в його діях об`єктивну сторону правопорушення та відповідно наявність складу адміністративного правопорушення, суд вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №599147 від 31.12.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП із накладенням адміністративного стягнгення у виді штрафу в розмірі 255 гривень, підлягає скасуванню.

Щодо тверджень позивача про те, що працівниці поліції йому «двічі збрехала», «порушила правила етичної поведінки», та що у її діях наявні ознаки корупційного правопорушення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Отже, окрема ухвала виноситься судом у зв`язку з виявленням під час судового розгляду порушення законності з боку, зокрема, суб`єкта владних повноважень, які не охоплюються предметом спору та не можуть бути усунені шляхом розв`язання спору по суті. При цьому такі порушення мають негативно впливати на стан суб`єктивних прав та обов`язків особи у публічно-правових відносинах.

Для постановлення окремої ухвали необхідним є встановлення підчас розгляду справи порушення закону безпосередньо щодо прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду,з метою усунення причин та умов,що сприяли порушенню закону,якщо такі порушення не усуваються судовим рішенням по суті спору. Разом з тим, під час розгляду справи позивачем не доведено наявності обставин незаконних дій з боку працівниці поліції. В даній справі судом не встановлено обставин, виявлення яких має наслідком постановлення окремої ухвали суду.

Крім того, відповідно до ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті; адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

Відповідно до ч. 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на вищезазначене, зокрема на те, що ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України містить вичерпний перелік судових рішень, які може приймати суд першої інстанції у даній категорії справ та тим, що в переліку відсутнє право суду визнавати дії суб`єкта владних повноважень неправомірними.

У ході розгляду справи суд надав оцінку усім обставинам справи, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та аргументам сторін, які впливають на результат вирішення спору.

Керуючись ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в частині скасування оскаржуваної постанови, а в іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 76, 77, 90, 241-246, 255, 262, 271, 272, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до першого відповідача - сержанта патрульної поліції Закарпатської області Галатиба Марини Юріївни, співвідповідача Департаменту патрульної поліції, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18№599147 від 31.12.2019 задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №599147 від 31.12.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, або через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош