Справа № 160/5744/20
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2020 року Справа № 160/5744/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.
розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка Андрія Сергійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Кредитна спілка «Взаємний кредит» про визнання протиправною та скасування постанови, -
26.05.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка Андрія Сергійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Кредитна спілка «Взаємний кредит», в якому просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченком Андрієм Сергійовичем 20.01.2020 року про відкриття виконавчого провадження № 61016592, де стягувачем є Кредитна спілка «Взаємний кредит».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вважає оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження протиправною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з тим, що постанова прийнята відповідачем з порушенням приписів ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».
Позивач зазначає, що відповідачем прийнято до виконання виконавчий документ, який не відповідає вимогам, зазначеним у ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а також без урахування приписів п.3 та п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Ухвалою суду від 28.05.2020 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування, а також встановлено строк третій особі для подання пояснень щодо позову.
18.06.2020 року відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву та копію матеріалів виконавчого провадження, які долучено до матеріалів справи.
На думку відповідача, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
За поясненням відповідача, в подальшому відбулася заміна боржника на позивача у даній справі, як сторони виконавчого провадження, на правонаступника.
Відповідно до положень ст. 23 Закону України «Про іпотеку» до позивача, як до нового власника предмету іпотеки, перейшли всі права та обов`язки іпотекодавця за договором іпотеки, що був укладений 23.11.2004 року між ОСОБА_2 та КС «Взаємний кредит».
Також, відповідач, посилаючись на положення ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» зауважує, що позивач мала звернутися з даною позовною заявою до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.
Тому, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
30.06.2020 року позивачем засобами електронного зв`язку на адресу суду надіслано відповідь на відзив, яку долучено до матеріалів справи.
Позивач звертає увагу суду на те, що на момент звернення до суду з цією позовною заявою позивач не мала статусу сторони виконавчого провадження, тому була позбавлена права на звернення з такою позовною заявою до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.
15.07.2020 року представник позивача під час судового розгляду справи підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити, пояснення надав, як зазначено в позовній заяві та відповіді на відзив.
Відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, пояснення надав, як зазначено в відзиві.
Представник третьої особи просив суд, відмовити у задоволенні позовних вимог, письмові пояснення не надав.
У судовому засіданні сторони надали письмову згоду на подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.
Тому, суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.
Листом приватного виконавця Куземченка Андрія Сергійовича від 06.05.2020 року № 01-29/2695 представника позивача повідомлено, що у приватного виконавця відсутні будь-які підстави щодо закінчення виконавчого провадження та зняття арешту з квартири АДРЕСА_1 ), оскільки, відповідно до положень ст. 23 Закону України «Про іпотеку» до ОСОБА_1 , як до нового власника предмету іпотеки, перейшли всі права та обов`язки іпотекодавця за договором іпотеки, що був укладений 23.11.2004 року між ОСОБА_2 та КС «Взаємний кредит».
Не погоджуючись з постановою приватного виконавця Куземченка Андрія Сергійовича про відкриття виконавчого провадження № 61016592 від 20.01.2020 року, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернулася до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 9 ч. 1ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.
02.06.2016 року було прийнято Закон України «Про виконавче провадження»№ 1404-VIII, який набув чинності 05.10.2016 року.
Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Разом з тим, судом встановлено, що виконавчий лист, на підставі якого було прийнято оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження, було видано Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 29.02.2016 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII.
На момент видачі виконавчого листа чинним був Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (далі Закон № 606).
Так, відповідно до ст. 17 Закону № 606 примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.
Відповідно до цього Закону, підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.
За приписами ст. 18 Закону № 606 у виконавчому документі зазначаються:
1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;
2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, власне ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо;
4) резолютивна частина рішення;
5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;
6) строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.
У разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.
Виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов`язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов`язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України.
Законом можуть бути встановлені також інші додаткові вимоги до виконавчих документів.
Так, з виконавчого листа, на підставі якого прийнято оскаржувану постанову, вбачається, що виконавчий лист відповідав вимогам, визначеним Законом № 606.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону № 606 виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки:
1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців;
2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.
Так, з виконавчого листа, виданого 29.02.2016 року вбачається, що рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист, набрало законної сили 23.12.2015 року, строк пред`явлення до виконання виконавчого документа - до 23.12.2016 року.
Щодо доводів представника позивача стосовно невірно зазначеної дати набрання рішенням законної сили та невірно зазначеного строку пред`явлення рішення до виконання, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Судом встановлено, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, на підставі якого 29.02.2016 року було видано виконавчий лист, було прийнято 13.08.2014 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції, чинній на момент набрання судовим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська законної сили) рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Так, згідно даних Єдиного реєстру судових рішень, судом встановлено, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.08.2014 року набрало законної сили саме 23.12.2015 року, після розгляду справи Апеляційним судом Дніпропетровської області.
Постанова Дніпровського апеляційного суду від 20.11.2019 року, на яку посилається позивач була винесена за результатом розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.08.2014 року у цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Взаємний кредит» до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Кредитної спілки «Взаємний кредит», третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Білоус Світлана Володимирівна, про визнання договору іпотеки припиненим, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Кредитної спілки «Взаємний кредит», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , про визнання договору поруки припиненим, визнання зобов`язання припиненим, та зустрічним позовом ОСОБА_5 до Кредитної спілки «Взаємний кредит», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , про визнання договору поруки припиненим, визнання зобов`язання припиненим.

Провадження в Дніпровському апеляційному суді за вищевказаною апеляційною скаргою було відкрито ухвалою від 04.09.2017 року.

При цьому, суд звертає увагу, що з виконавчого листа вбачається, що виконавчий лист було повернуто стягувачу 25.07.2017 року, що позивачем не заперечується.

Отже, станом на час розгляду Дніпровським апеляційним судом апеляційної скарги ОСОБА_4 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.08.2014 року, на що посилається позивач, виконавчий лист було повернуто стягувачу та відповідно виконавчий документ на виконанні не перебував.

Згідно з ч. 2 ст. 378 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції, чинній на момент набрання судовим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська законної сили) за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. Якщо на підставі ухваленого рішення належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, або якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом.

Суд не приймає до уваги доводи позивача щодо скасування постановою Дніпровського апеляційного суду від 20.11.2019 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.04.2014 року, оскільки, постановою Дніпровського апеляційного суду від 20.11.2019 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.08.2014 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до Кредитної спілки «Взаємний кредит», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , про визнання договору поруки припиненим, визнання зобов`язання припиненим.

Таким чином, суд зазначає, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.04.2014 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не оскаржувалося та залишилося в силі.

Окрім того, суд звертає увагу, що в провадженні відповідача перебуває виконавче провадження стосовно боржника ОСОБА_2 , а не відносно осіб, щодо яких було припинено договір поруки та перебуває виконавчий документ щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а не стягнення боргу.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до п. 5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404 виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Згідно з ч.1 ст. 12 Закону № 1404 виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

За приписами ч. 2 ст. 12 Закону № 1404 строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Разом з тим, відповідно до ч. 4, 5 ст. 12 Закону № 1404 строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:

1) пред`явлення виконавчого документа до виконання;

2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

З відмітки у виконавчому листі, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 29.02.2016 року, вбачається, що виконавчий лист було повернуто стягувачу 25.07.2017 року. Отже, відповідно до положень Закону № 1404, був перерваний строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

З матеріалів справи вбачається, що стягувач Кредитна спілка «Взаємний кредит» у заяві про відкриття виконавчого провадження від 14.01.2020 року № 2 просив надати до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська заяву про заміну сторони виконавчого провадження з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону № 1404 у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Судом встановлено, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.03.2020 року, яка залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2020 року, задоволено заяву приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко Андрія Сергійовича про заміну сторони у виконавчому провадженні. У виконавчому провадженні № 61016592, відкритому на підставі виконавчого листа № 201/16014/13-ц, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 29.02.2016 року про звернення стягнення на користь Кредитної спілки «Взаємний кредит» предмету іпотеки квартири АДРЕСА_1 , замінено боржника з ОСОБА_2 на його правонаступника ОСОБА_1 .

З ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.03.2020 року про заміну сторони виконавчого провадження вбачається, що заміна боржника, як сторони виконавчого провадження на правонаступника, відбувається не у зв`язку зі смертю боржника, який є стороною виконавчого провадження, а у зв`язку із заміною особи у відносинах, щодо яких виник спір.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 13.03.2015 року.

02.02.2015 року (тобто після ухвалення рішення від 13.08.2014 року про звернення стягнення на предмет іпотеки) між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_1 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1 , яка була предметом іпотеки за договором іпотеки № 231104-3 від 23.11.2004 року, укладеним між КС «Взаємний кредит» та ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Таким чином, судом встановлено, що відповідно до положень ст. 23 Закону України «Про іпотеку» до ОСОБА_7 , як до нового власника іпотеки, перейшли всі права та обов`язки іпотекодавця за договором іпотеки, що підтверджується відповідним рішенням суду.

Суд не приймає до уваги твердження позивача щодо оскарження до Верховного Суду ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.03.2020 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 04.06.2020 року у справі №201/16014/13-ц про заміну сторони виконавчого провадження, оскільки, станом на день розгляду даної справи позивачем не надано до суду доказів результатів такого оскарження.

Суд звертає увагу, що положеннями ч. 2 ст. 273 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Таким чином, доводи позивача в цій частині є необґрунтованими.

Також, суд критично ставиться до посилань позивача на п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404, яким визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника, оскільки, як вже встановлено судом заміна божника на позивача по даній справі відбулася саме у зв`язку із заміною особи у відносинах, щодо яких виник спір. Тобто, заміна виконавчого провадження відбулася не у зв`язку зі смертю первісного боржника.

Щодо твердження відповідача про обов`язок позивача звернення з даною позовною заявою до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 74 Закону № 14041 рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

За приписами ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404 виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов`язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об`єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

З огляду на викладене вище та з урахуванням аналізу вказаних норм, суд дійшов висновку, що дана справа підсудна Дніпропетровському окружному адміністративному суду.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, питання щодо розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка Андрія Сергійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Кредитна спілка «Взаємний кредит» про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Питання щодо розподілу судових витрат у справі не вирішується.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 15.07.2020 року.

Суддя І.О. Лозицька