Справа № 560/2338/20
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2020-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/2338/20
РІШЕННЯ
іменем України

10 липня 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить: 1) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо несвоєчасної випла ти мені при звільненні зі служби компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій. 2) Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на мою користь середній заробіток в розмірі 51715 (п`ятдесят одна тисяча сімсот п`ятнадцять) грн. 20 коп. (з вирахуванням з вказаної суми на лежних до сплати податків і зборів) за час затримки з 15 листопада 2019 року по 18 лютого 2020 року включно виплати мені при звільненні зі служби компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, присудженої рішенням Хмельницького окру жного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у справі № 560/3162/19-а.

В обґрунтування вимог позову зазначив, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 14.11.2019 у справі № 560/3162/19-а за його позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, ухвалено: визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 22 липня 2019 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 22 липня 2019 року.

На виконання цього рішення суду, військова частина НОМЕР_1 нарахувала належну суму компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових в сумі 37453,07 грн та виплатила її 18.02.2020, що підтверджується випискою від 19.02.2020 по картці/рахунку АТКБ Приватбанк. Отже, відповідач допустив порушення строку розрахунку при звільненні, що є протиправною бездіяльністю та є підставою для виплати середнього заробітку відповідно до частини 2 ст. 117 КЗпП України.

Ухвалою суду від 12.05.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.

До суду надійшов відзив на позовну заяву від 28.05.2020, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказує, що нормами спеціального законодавства не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців з військової служби. Зазначає, що непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці. Вказує, що сума грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, була присуджена судом, а звільнення з військової служби відбулось без будь-яких зауважень з боку позивача, спорів щодо сум, тому вимога позивача про виплату середнього заробітку є необґрунтованою. Позивач при звільненні з військової служби на день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 рапортом особисто доповів командиру військової частини НОМЕР_1 про відсутність будь-яких претензій до командування частини, за винятком невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій. Дана виплата була проведена 18.02.2020 на підставі рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14.11.2019 у справі № 560/3162/19-а. Заяв від позивача з приводу затримки розрахунку (неналежного розрахунку) при звільненні на момент звільнення не було.

Дослідивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, а також оцінивши наявні в матеріалах адміністративної справи належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукуності, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданого 26 березня 2015 року.

Позивач проходив військову службу, і згідно з витягом з Наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 22.07.2019 №155 виключений зі списків особового складу частини та знятий з усіх видів забезпечення, у зв`язку зі звільненням з військової служби.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 14.11.2019 по справі №560/3162/19, яке набрало законної сили 23.01.2020, відповідно до ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2020, адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 22 липня 2019 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 22 липня 2019 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Cпеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, тому суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.10.2019 по справі № 2340/4192/18 (адміністративне провадження № К/9901/24531/19).

Доводи відповідача щодо відсутності підстав для застосування до спірних відносин норм КЗпП України є необґрунтованими.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). У цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 по справі №821/1083/17.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

Враховуючи те, що непроведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати одноразової грошової допомоги на підставі статті 117 КЗпП України.".

Рішенням суду по справі №560/3162/19 в тому числі було: "Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 22 липня 2019 року", тому, відповідно до ч.4 ст.78 КАС України, ця обставина встановлена, і не потребує доказування, а тому відсутні підстави повторно вирішувати та задовольняти першу вимогу позову, яка фактично аналогічна, і була вже вирішена судом.

Відповідач добровільно виконав Рішенням суду по справі №560/3162/19, виплативши 18.02.2020 позивачу присуджене грошове забезпечення у розмірі 37453,07 гривень, що не оспорюють сторони, і це підтверджене доказами, зокрема, довідкою АТКБ "Приватбанк" від 19.02.2020.

Згідно з підтвердженням про середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 від 22.10.2019 №233-фс, за останні два повні календарні місяці травень - червень 2019 року позивачу нараховано 16430,22 грн та 16430,22 грн відповідно. Протягом цих двох місяців був 61 календарний день. Виходячи з цього, середньоденний заробіток становить (16430,22 грн + 16430,22 грн): 61 = 538,70 грн.

За період з 15 листопада 2019 року по 18 лютого 2020 року року було 96 календарних днів, а тому, середній заробіток за час затримки виплати позивачу при звільненні зі служби компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, який підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 , складає 51715,20 грн (96 * 538,70 грн).

Суд вважає безпідставним посилання відповідача на рішення по справі №560/1324/20 від 30.04.2020 яким на користь позивача було стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 середній заробіток в розмірі 61 950 (шістдесят одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят) гривень 50 копійок (з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів) за час затримки з 23 липня 2019 року по 14 листопада 2019 року виплати при звільненні зі служби компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, присудженої рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у справі №560/3162/19-а, оскільки у справі, що розглядається в даний момент позивач оскаржує період з 15 листопада 2019 року по день фактичної виплати грошової компенсації, а саме 18 лютого 2020 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, враховуючи правові позиції Верховного Суду, які викладені у постановах від 26.02.2020 по справі №821/1083/17 (провадження №11-1329апп18) та від 31.10.2019 по справі № 2340/4192/18 (адміністративне провадження № К/9901/24531/19), суд приходить до висновку, що позивач довів позовні вимоги, а суб`єкт владних повноважень, який заперечує проти позову, не довів, що не порушував вимоги закону та права позивача, що підтверджено доказами, які перевірено судом, тому позов необхідно задовольнити.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, судових витрат, які визначені ст. 132 КАС України і підлягають розподілу, немає.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток в розмірі 51715 (п`ятдесят одна тисяча сімсот п`ятнадцять) гривень 20 копійок (з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів) за час затримки з 15 листопада 2019 року по 18 лютого 2020 виплати при звільненні зі служби компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, присудженої рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у справі №560/3162/19.

Судових витрат, які визначені ст.132 КАС України і підлягають розподілу, немає.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код - НОМЕР_4 )

Головуючий суддя О.П. Шевчук