Справа № 720/329/20
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2020-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 р. м. Чернівці Справа № 720/329/20

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Новоселицького районного суду Чернівецької області з позовом до Управління Укртрансбезпеки у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу та розрахунку плати за проїзд.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправними діями відповідача, внаслідок чого прийнято постанову від 19 лютого 2020 року №174414 про стягнення з позивача адміністративно-господарського штрафу у розмірі 34000,00 грн, яку він вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню. Позивач вказує, що в оскаржуваній постанові відповідач посилався на акт №183685 від 26 грудня 2019 року, складений з порушенням Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567. У графі «водій» зазначено прізвище ОСОБА_2 . У графі «документ, що посвідчує особу водія» зазначено, що дані посвідчення водія відсутні. У графі «водій транспортного засобу» зазначено, що водій ОСОБА_2 відмовився від підпису. Однак указані обставини не відповідають дійсності, оскільки транспортний засіб MAN IGA 18.430, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , не був зупинений працівниками Укртрансбезпеки, габаритно-ваговий контроль не здійснювався. Крім цього, при складанні акту №0004116 від 26 грудня 2019 року водію не надавалася можливість надати пояснення, які, на думку позивача, є важливим доказом для правильного вирішення справи. Крім цього, зазначено, що фактично габаритно-ваговий контроль не проводився, сертифікати якості засобу вимірювання ваги до акту №183685 від 26 грудня 2019 року не долучалися. Зазначені обставини також підтверджуються відсутністю посилань на роздруківку з електронної ваги у постанові від 19 грудня 2020 року №174414. Також позивач стверджував, що всупереч пунктам 21, 22 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року №879, відсутні докази на підтвердження того, що транспортний засіб MAN IGA 18.430, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , був затриманий. Також позивач обґрунтував протиправність оскаржуваної постанови тим, що відповідачем не було дотримано приписів пунктів 25-27 Порядку №1567 стосовно дотримання процедури розгляду акту перевірки позивача щодо порушення ним законодавства про автомобільний транспорт, що позбавило його права бути присутнім під час розгляду справи, подати відповідні докази, висловити заперечення.

Ухвалою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 24 березня 2020 року дану справу передано за підсудністю Чернівецькому окружному адміністративному суду.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у цій справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування розрахунку №680/18 від 26 грудня 2019 року плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування згідно актів від 26 грудня 2019 року.

Отже, позовною вимогою, що підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, є вимога про визнання протиправною та скасування постанови Управління Укртрансбезпеки у Чернівецької області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №174414 від 19 лютого 2020 року, відповідно до якої стягнуто з ОСОБА_1 штраф у розмірі 34000,00 грн.

Ухвалою суду від 15 травня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше; встановлено строки для подання до суду заяв по суті справи; витребувано у відповідача докази по справі.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив про безпідставність доводів позивача щодо ненадання сертифікату та інших документів на вимірювальне обладнання, оскільки посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області було проведено документальний габаритно-ваговий контроль вантажного автомобіля марки «MAN» державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом державний номерний знак НОМЕР_2 , а саме: по ТТН та документах на вказаний автомобіль, тобто без застосування вимірювальної ваги. Також відповідач вказав на необґрунтованість тверджень позивача щодо неналежного повідомлення про час і місце розгляду справи з огляду на те, що 12 лютого 2020 року йому було направлено рекомендований лист із повідомленням про розгляд справи на 19 лютого 2020 року. Згідно з реєстром згуртованих поштових відправлень листів рекомендованих, поданих в м. Чернівці, на прізвище ОСОБА_3 було відправлено рекомендоване повідомлення за №809, яке згідно відстеження вручено особисто 14 лютого 2020 року. Крім цього, від ОСОБА_4 , уповноваженого здійснювати представництво інтересів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відповідно до договорів №0А0044 та №0А0045 від 18 лютого 2020 року «Про здійснення захисту та представництва», який був присутній на розгляді справи та під час винесення постанови відносно ОСОБА_1 , не надходило жодних доказів, заяв чи клопотань, які б могли спростувати чи підтвердити дії посадових осіб Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області щодо здійснення останніми своїх посадових обов`язків під час виявлення вказаного вище правопорушення. Отже, постанова від 19 лютого 2020 року №174414 про застосування адміністративного-господарського штрафу у розмірі 34000 грн винесена у відповідності до чинного законодавства. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Також відповідач просив суд справу розглянути без участі його представника.

Представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якій він вказав, що 19 лютого 2020 року ОСОБА_4 прибув у приміщення Укртрансбепеки у Чернівецькій області для отримання актів та довідок, що складалися працівниками Укртрансбезпеки по відношенню до позивача. Наголосив на тому, що розгляд справи, за результатами якої винесено постанову від 19 лютого 2020 року №174414, проводився без участі ОСОБА_4 та позивача, який не знав про дату, час і місце розгляду справи, внаслідок чого відбулося грубе порушення процедури її розгляду. Наполягав на задоволенні позовних вимог.

Правом подати заперечення відповідач не скористався.

Клопотань про розгляд справи за участю сторін до суду не надходило.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Беручи до уваги зміст наведених норм та відсутність клопотань сторін про розгляд справи в судовому засіданні за їх участю, суд вважає за можливе розглянути дану справу за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження в межах строку, визначеного статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі направлення на рейдову перевірку №003507 від 23 грудня 2019 року, складеного Управлінням Укртрансбезпеки у Миколаївській області, 26 грудня 2019 року о 12 год. 47 хв. уповноваженими особами Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області у місті Миколаїв, філія «АТ «ДПЗКУ» «Миколаївський портовий елеватор» (маршрут с. Бурбино Семенівського району Полтавської області - м. Миколаїв, 380 км) було зупинено та перевірено транспортний засіб марки MAN ТGA 18.430 (сідловий тягач), державний номерний знак НОМЕР_1 , напівпричіп, державний номерний знак НОМЕР_2 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належав ОСОБА_1 та яким керував водій ОСОБА_2 .

Під час проведення перевірки транспортного засобу водієм було надано товарно-транспортну накладу від 24 грудня 2019 року №346714, з якої вбачається, що в автомобіль марки MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , напівпричіп, державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ФОП ОСОБА_1 , було завантажено кукурудзу загальною масою (масою брутто) 54,160 т, у тому числі: вага нетто - 38,960 т, тара - 15,200 т.

26 грудня 2019 року уповноваженими посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області здійснено документальний габаритно-ваговий контроль, за результатами якого складено Довідку №0021543 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, згідно з якою повна маса зазначеного транспортного засобу сягала 54,16 т.

Згідно Акту від 26 грудня 2019 року №0004116 про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів, при нормативно допустимій масі 40 т фактична маса автомобіля марки MAN ТGA 18.430 (сідловий тягач), державний номерний знак НОМЕР_1 та напівпричепа, державний номерний знак НОМЕР_2 , при перевезенні вантажу (кукурудза) склала 54,16 т.

Від підписання вказаного Акту водій ОСОБА_2 відмовився, про що зроблено відповідну відмітку.

За результатами проведеної перевірки 26 грудня 2019 року складено Акт №183685 щодо додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. В ньому зафіксовано виявлене порушення: перевезення вантажу з перевищенням встановлених габаритно-вагових норм без відповідного дозволу, ТТН від 24 грудня 2019 року №346714 (вантаж - кукурудза) з перевищенням встановлених пунктом 22.5 ПДР вагових норм на 35,4% (загальна маса транспортного засобу 54,16 т при нормі 40 т), за яке передбачена відповідальність у відповідності до абзацу 16 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу).

Із зазначеного Акту також вбачається, що водій ОСОБА_2 відмовився від його підпису.

26 грудня 2019 року уповноваженою особою Управління Укртрансбезпеки в Миколаївській області сформовано розрахунок №680/18 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування згідно актів від 26 грудня 2019 року №183685 та №0004116. Згідно вказаного розрахунку при перевезенні вантажу названим вище транспортним засобом було допущено перевищення параметрів загальної маси транспортного засобу на 14,160 т (35,4% від нормативу), у зв`язку з чим проведено нарахування плати за проїзд у розмірі 307,8 євро.

19 лютого 2020 року Управлінням Укртрансбезпеки у Чернівецькій області, розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт, прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №174414, відповідно до якої за порушення вимог Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідність за яке передбачена абзацом 16 частини першої статті 60 вказаного закону, постановлено стягнути з ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф у розмірі 34000,00 грн.

Не погоджуючись із указаним рішенням суб`єкта владних повноважень, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року №2344-III (далі - Закон №2344-III).

Згідно статті 3 Закону №2344-III цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Відповідно до частини першої статті 29 Закону №2344-III автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Статтею 33 Закону №2344-III визначено, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Відповідно до частини першої статті 34 Закону №2344-III автомобільний перевізник повинен, зокрема, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Згідно з частиною першою статті 47 Закону №2344-III до внутрішніх перевезень вантажів відносяться перевезення вантажів між пунктами відправлення та призначення, розташованими в Україні, та комплекс допоміжних операцій, пов`язаних з цими перевезеннями, а також технологічні перевезення вантажів, що здійснюються в межах одного виробничого об`єкта без виїзду на автомобільні дороги загального користування.

Відповідно до приписів статті 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є, зокрема, для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Статтею 60 Закону №2344-III передбачена відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Так, згідно абзацу 16 частини першої статті 60 Закону №2344-III (який було застосовано відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови) за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 60 Закону №2344-III розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.

Адміністративно-господарські штрафи стягуються відповідно до закону центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), і зараховуються до Державного бюджету України, крім адміністративно-господарських штрафів, передбачених абзацами чотирнадцятим - шістнадцятим частини першої статті 60 цього Закону, та плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю, які зараховуються до державного дорожнього фонду.

Згідно частини другої статті 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08 вересня 2005 року №2862-IV передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вказаних статей Законів України «Про дорожній рух» та «Про автомобільні дороги» Кабінет Міністрів України прийняв постанову 27 червня 2007 року №879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування», якою затвердив Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок №879).

Відповідно до підпункту 3 пункту 2 Порядку №879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306 (Офіційний вісник України, 2001 р., N 41, ст. 1852). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Так, згідно пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Відповідно до підпунктів 4, 5, 5-1 пункту 2 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів; дозвіл на рух - єдиний уніфікований документ, що видається уповноваженим органом відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. N 30 "Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами" (Офіційний вісник України, 2001 р., N 3, ст. 75), після внесення в установлених порядку і розмірі плати за проїзд таких транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, в якому визначаються умови експлуатації транспортних засобів протягом певного часу за встановленим маршрутом і який дає право на проїзд за таких умов; документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу.

Згідно пункту 3 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Відповідно до пункту 6 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Пунктами 7-14 Порядку №879 передбачені вимоги до контрольно-вимірювального обладнання та пунктів габаритно-вагового контролю, а пунктами 15 - 25 Порядку №879 - вимоги до габаритно-вагового контролю.

Так, контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції, та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль. Габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль. Габаритно-ваговий контроль транспортного засобу проводиться протягом не більше однієї години (з моменту заїзду транспортного засобу на ваги до кінцевого оформлення матеріалів у разі виявлення порушення). За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення. У разі пред`явлення водієм транспортного засобу міжнародного сертифіката зважування габаритно-ваговий контроль у частині зважування не здійснюється. За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних. Водії під час перебування в зоні стаціонарного або пересувного пункту габаритно-вагового контролю повинні виконувати законні вимоги посадових осіб та/або працівників Укртрансбезпеки, її територіальних органів та поліцейських. У разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України. У разі здійснення руху з порушенням умов, визначених у дозволі на рух, подвійний розмір застосовується в частині перевищення фактичних показників над показниками, визначеними у дозволі, за пройдену частину маршруту. Довідка про здійснення габаритно-вагового контролю та/або сертифікат зважування, або документ щодо внесення плати за проїзд є чинними протягом усього маршруту. У разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних пунктах габаритно-вагового контролю порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (пункти 15 - 22 Порядку №879).

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, уповноваженими особами управління Укртрансбезпеки було здійснено документальний габаритно-ваговий контроль транспортного засобу, який належить позивачу як автомобільному перевізнику в розумінні Закону №2344-III, за результатом якого встановлено перевищення встановлених габаритно-вагових норм на 35,4% (загальна маса транспортного засобу 54,16 т при нормативно допустимій масі 40 т) при перевезенні вантажу без відповідного дозволу. Зазначене, зокрема, підтверджується відомостями ТТН від 24 грудня 2019 року №346714.

За таких обставин та враховуючи наведені вище норми матеріального права, суд погоджується з висновком відповідача про допущення позивачем порушення законодавства про автомобільний транспорт, що виразилось у перевищенні встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, за що до автомобільного перевізника застосовується адміністративно-господарський штраф згідно абзацу 16 частини першої статті 60 Закону №2344-III.

При цьому, як вбачається зі змісту наданих позивачем позовної заяви та відповіді на відзив, ним не спростовується сам факт перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу транспортним засобом MAN ТGA 18.430, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_2 , та відсутність відповідного дозволу, тобто не спростовується допущення позивачем як автомобільним перевізником порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Враховуючи викладене, суд погоджується з висновком відповідача про наявність підстав для накладення на позивача штрафу згідно абзацу 16 частини першої статті 60 Закону №2344-III.

Доводи позивача, надані в обґрунтування заявлених вимог, про не проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу MAN ТGA 18.430, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_2 , про не долучення до Акту №183685 від 26 грудня 2019 року сертифікатів якості засобу вимірювання ваги та про відсутність посилань в оскаржуваній постанові на роздруківку з електронної ваги є безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, допущення позивачем порушення законодавства про автомобільний транспорт було виявлено уповноваженими особами управління Укртрансбезпеки без застосування вимірювальної ваги в результаті проведення документального габаритно-вагового контролю вказаного транспортного засобу, тобто визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу, на підставі пред`явлених водієм вказаного транспортного засобу документів відповідно до приписів статті 48 Закону №2344-III, зокрема, на підставі ТТН від 24 грудня 2019 року №346714 та документах на вказаний автомобіль.

Надані в обґрунтування заявлених вимог твердження позивача про не відібрання посадовими особами управління Укртрансбезпеки пояснень у водія ОСОБА_2 ; про недоліки, допущені посадовими особами управління Укртрансбезпеки, при складанні Актів №0004116, №183685; про відсутність посилань на вказані Акти та Довідку №0021543 від 26 грудня 2019 року в оскаржуваній постанові не спростовують факт виявленого порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт, за що встановлено відповідальність згідно абзацу 16 частини першої статті 60 Закону №2344-III. Такі доводи позивача, на переконання суду, не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови. До того ж, як вбачається з Актів №0004116, №183685 в них зазначено про відмову водія ОСОБА_2 надати пояснення.

Щодо доводів позивача про недотримання посадовими особами управління Укртрансбезпеки вимог Порядку №879 в частині не заборони подальшого руху транспортного засобу після виявлення факту перевищення габаритного нормативного параметру (позивач вказував про порушення пунктів 21, 22 Порядку №879, зміст яких наведено вище), то суд зазначає, що така бездіяльність суб`єкта владних повноважень - Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області - не оскаржується позивачем згідно змісту заявлених позовних вимог та сама по собі не впливає на правомірність оскаржуваної постанови, прийнятої іншим суб`єктом владних повноважень - Управлінням Укртрансбезпеки у Чернівецькій області.

Стосовно доводів позивача про порушення відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови вимог пунктів 25-27 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567 (далі - Порядок №1567), варто зазначити наступне.

Так, згідно пунктів 1 - 3 Порядку №1567 цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Згідно пунктів 25 - 27 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

У позовній заяві та відповіді на відзив позивач вказував, що його не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи про порушення, така була розглянута у його відсутність, що позбавило права позивача бути присутнім під час розгляду справи, подати відповідні докази, висловити заперечення.

Надаючи оцінку таким доводам позивача суд звертає увагу на те, шо ним у поданих заявах по суті справи не вказано заперечень та доказів, які він мав намір висловити та подати відповідачу при розгляді справи про порушення, та які б могли вплинути на результат розгляду відповідачем такої справи.

Тому вказані доводи позивача суд оцінює критично.

При цьому, на переконання суду, відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє її спростовувати вину у суді, та, у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду в даній категорії справ, що вбачається з постанови від 01 березня 2018 року у справі №820/4810/17, а в подальшому знайшло відображення і в практиці Сьомого апеляційного адміністративного суду (постанова від 11 листопада 2019 року у справі №824/635/19-а).

Крім цього, як вбачається з наданих відповідачем до відзиву матеріалів, повідомлення про розгляд справи 19 лютого 2020 року було направлено відповідачем 12 лютого 2020 року на ім`я ОСОБА_3 на адресу місцезнаходження позивача: АДРЕСА_1 с. Драниця, Новоселицький район, Чернівецька область. Вказане було отримано ОСОБА_3 14 лютого 2020 року. А тому позивач міг знати про розгляд відповідачем справи про порушення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що за наявності доведеного відповідачем та не спростованого позивачем факту допущення останнім порушення законодавства про автомобільний транспорт, що виразилось у перевищенні встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, відповідачем правомірно притягнуто позивача до відповідальності відповідно до абзацу 16 частини першої статті 60 Закону №2344-III.

Отже, оскаржувана постанова є законною та скасуванню не підлягає, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі статтями 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частинами першою-третьою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач не довів обґрунтованість позову. Натомість доводи відповідача свідчать про його безпідставність.

Керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана або до Чернівецького окружного адміністративного суду або безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 липня 2020 року.

Згідно з пунктом 3 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повне найменування учасників справи: позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), відповідач - Управління Укртрансбезпеки у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Руська, 248-У, м. Чернівці).

Суддя О.П. Лелюк