Справа № 540/679/20
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2020-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/679/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гомельчука С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніколь Інк" до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови,

встановив:

16.03.2020 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніколь Інк" (далі позивач, ТОВ "Ніколь Інк") до Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (далі - Управління), у якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про застосування до ТОВ "Ніколь Інк" адміністративно - господарського штрафу від 03.03.2020 року за №171276 в розмірі 1700 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. Так, 31.01.2020 року під час перевірки автотранспортного засобу, який належить ТОВ "Ніколь Інк", посадовими особами міжрегіонального управління виявлено та зафіксовано в Акті №195130 порушення автомобільного законодавства, у зв`язку із чим, 03.03.2020 року начальником Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 1700 грн., а саме через неоформлення роздруківки чіп-картки водія ОСОБА_1 , без оформлення індивідуальної контрольної книжки водія. Позивач вказує, що законодавством України не передбачено обов`язку надання при перевірці відповідної чіп-картки (в тому числі роздруківки) під час внутрішніх перевезень вантажів по території України. Проте оскаржувана постанова була прийнята, у зв`язку з чим, позивач вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 17.03.2020 року позовну заяву залишено без руху та встановлено строк на усунення її недоліків.

Позивач усунув недоліки заяви, у зв`язку із чим, ухвалою суду від 01.04.2020 року провадження у справі відкрито, вирішено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Суд також враховує, що згідно приписів пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України (з урахуванням змін, внесених Законом України від 30.03.2020 р. № 540-IX), процесуальні строки розгляду адміністративної справи продовжуються на строк дії карантину, встановленого постановою КМУ від 11.03.2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (зі змінами, внесеними постановою КМУ від 17.06.2020р. №500), тобто до 31.07.2020 року.

01.06.2020 року представником відповідача до суду подано клопотання про продовження строку на подання відзиву на позовну заяву.

Окрім того позивач подав клопотання про заміну первинного відповідача належним Державною службою України з безпеки на транспорті, так як п. 3 постанови КМУ від 26.06.2015р. №592 визначено, що територіальні органи Державної служби України з безпеки на транспорті утворені, як структурні підрозділи апарату Служби без статусу окремої юридичної особи, в тому числі і Чорноморське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки.

Відтак, з урахуванням приписів ч. 3 ст. 48 КАС України, суд приймає рішення про заміну первинного відповідача Чорноморське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки належним - Державною службою України з безпеки на транспорті (далі - відповідач).

Того ж дня судом постановлено ухвалу, якою задоволено наведене клопотання міжрегіонального управління, тим самим, запропоновано відповідачу надати до суду відзив у п`ятиденний строк з моменту отримання даної ухвали. Адміністративну справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та призначено підготовче засідання, з урахуванням його відкладення на 02.07.2020 року.

02.07.2020 року до суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на те, що Актом перевірки №195130 транспортного засобу, що є власністю позивача, встановлено надання послуг з перевезення вантажів без оформлення роздруківки з чіп-картки водія ОСОБА_1 , без оформлення індивідуальної контрольної книжки водія. 07.06.2010 року обов`язковість використання та встановлення тахографів визначено для внутрішніх перевезень Міністерством транспорту та зв`язку України наказом № 340 «Про затвердження Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів», відповідно до якого Державній службі України з безпеки на транспорті наказано забезпечити здійснення перевірок дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, встановлених Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджених цим наказом; неухильне дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення заходів державного контролю на автомобільному транспорті та здійснення планових, позапланових і рейдових перевірок виключно в межах переліку питань, визначених Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 (п.п.1-3). Відповідач, посилався на п.1.2.-1.4 змісту самого Положення, в якому зазначено, що Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку. Таким чином, відповідач вважає, що вказаними вище нормами встановлений обов`язок перевізників, як внутрішніх так і міжнародних перевезень, які здійснюються вантажними автомобілями з повною масою понад 3,5 тонн обладнати ці ТЗ діючими та повіреними тахографами згідно із вимогами п.6.1 Положення. Такий обов`язок міститься у вищенаведених п. п. 3.6, 3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 року №385. Враховуючи те, що автотранспортний засіб позивача був обладнаний цифровим тахографом, означений факт створює для водія ТЗ обов`язок використовувати особисту картку водія кожного дня, протягом якого останній керував транспортним засобом; мати при собі наведену картку чи роздруківку даних роботи тахографа (п. 3.3 Інструкції №385). Проте, при перевірці ТЗ позивача посадовими особами міжрегіонального управління встановлено відсутність у водія відповідної картки та роздруківки даних тахографа, у зв`язку із чим, до позивача застосовано штрафні санкції, передбачені приписами абз. 3 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Сторони у судове засідання не з`явились, натомість подали до суду клопотання, згідно яких просили суд здійснювати розгляд справи без участі їх представників, у порядку письмового провадження.

У відповідності до приписів ч. 7 ст. 181 КАС України, якщо під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 180 цього Кодексу, за письмовою згодою всіх учасників справи розгляд справи по суті може бути розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів (ч. 3 ст. 194 КАС України).

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч. 9 ст. 205 КАС України).

Відтак суд, з урахуванням приписів ч. 7 ст. 181, ч. 3 ст. 194 та ч. 9 ст. 205 КАС України, закриває підготовче засідання та розглядає справу по суті у порядку письмового провадження.

Дослідивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, з`ясувавши обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, судом встановлено наступне.

31.01.2020 року о 08 год. 45 хв. працівниками Управління Укртрансбезпеки в Миколаївській області на автошляху Н-24 під час проведення перевірки автотранспортного засобу марки VOLVO, моделі FN13.440, з номерним знаком НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_1 , і який належить ТОВ «Ніколь Інк», що здійснював вантажне перевезення за напрямом Умань-Миколаїв, виявлено відсутність оформлених документів, перелік яких визначено ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", пп. 3.3 Інструкції, затвердженої Наказом Міністерства транспорту та зв`язку від 24.06.2010 року №385, а саме: роздруківки денної роботи тахографу та не використання водієм ОСОБА_1 особистої картки водія.

Вказане порушення зафіксоване актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 31.01.2020 року №195130.

03.03.2020 року Чорноморським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки постановою №171276 "Про застосування адміністративно-господарського штрафу" накладено на ТОВ «Ніколь Інк» на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" штраф в розмірі 1700 грн.

Не погоджуючись з правомірністю винесення постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, позивач подав позов до суду.

Відповідно до абз. 3 п. 1 постанови КМУ № 442 від 10.09.2014 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади", Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті реорганізовується шляхом злиття з Державною інспекцією України з безпеки на морському та річковому транспорті, а також підпорядкувавши службі, що утворюється - Державній службі України з безпеки на транспорті, Державну спеціальну службу транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті.

Відповідно до п. 1 Положення, Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

У відповідності до п. 8 Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України №592 від 26.06.2015р. "Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті" утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3.

Розпорядженням КМУ №1378-р від 16.12.2015р. "Питання Державної служби з безпеки на транспорті" здійснення функцій і повноважень, покладених на Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті (Укртрансінспекцію), припинено та забезпечено можливість їх виконання Укртрансбезпекою.

З огляду на викладене, Укртрансбезпека під час здійснення своїх повноважень діє як суб`єкт владних повноважень, якому надано повноваження щодо здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням перевізниками законодавства про автомобільний транспорт з правом прийняття відповідних рішень, обов`язкових до виконання.

Частиною 2 статті 29 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри, яких перевищують нормативні, допускається в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, і за плату, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3, 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок № 1567), державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Пунктом 15 Порядку №1567 вказано виключний перелік питань, що перевіряється контролюючими особами під час здійснення рейдової перевірки, зокрема, в частині виконання внутрішніх вантажних перевезень перевіряється наявність визначених ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відповідно до 20 Порядку №1567 виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Тобто, суд зазначає, що кожне виявлене порушення фіксується у зазначеному акті. При цьому відсутня вимога до суб`єкта владних повноважень складати по кожному виявленому порушенню окремий акт.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності) (п. 21 Порядку №1567).

Пунктом 22 Порядку №1567 передбачено, що у разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис.

Статтею 2 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року №2344-III (далі - Закон № 2344-III) визначено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України «Про транспорт», «;Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Відповідно до ч. 2 ст.2 Закону України «Про транспорт» від 10.11.1994р. №232/94-ВР нормативні акти, які визначають умови перевезень, порядок використання засобів транспорту, шляхів сполучення, організації безпеки руху, охорони громадського порядку, пожежної безпеки, санітарні та екологічні вимоги, що діють на транспорті, є обов`язковими для власників транспорту і громадян, які користуються послугами транспорту та шляхами сполучення.

Відповідно до ст. 18 Закону № 2344-III з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Статтею 48 Закону № 2344-III передбачено перелік обов`язкових документів на підставі яких виконуються вантажні перевезення, а саме документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є: для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг; для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.

Отже перелік документів згідно ст. 48 Закону № 2344-III не є вичерпним.

Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, статті 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» та з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв колісних транспортних засобів наказом Міністерства транспорту і зв`язку України від 07.06.2010 року № 340 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - Положення №340).

Відповідно до п. 1.2. Положення №340, це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку.

Відповідно до пункту 1.3 Положення №340, його вимоги поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Відповідно до п. 6.1 Положення, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Тахограф - контрольний пристрій, який встановлюється на ТЗ для показу та реєстрації інформації про рух ТЗ (п. 1.5 Положення №340).

Порядок використання тахографів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 року №385 (далі - Інструкція №385).

Відповідно до п. 2.5. вищезазначеної Інструкції №385 тахографи підлягають повірці, яку здійснюють повірочні лабораторії відповідно до вимог Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність». Окрім цього згідно п. 2.6. Інструкції №385 тахографи перевіряються та адаптуються до транспортного засобу пунктами сервісу тахографів періодично кожні два роки, а також в разі установлення або заміни тахографа, ремонту тахографа, зміни типу розмірів пневматичних шин автомобільного транспортного засобу, якщо під час технічного обслуговування або ремонту автомобільного транспортного засобу відбулося пошкодження таблички тахографа або пломб, що може вплинути на роботу тахографа.

За результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу пункт сервісу тахографів оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу. В разі позитивних результатів перевірки та адаптації тахографа пункт сервісу тахографів маркує транспортний засіб та опломбовує тахограф і його складові чітким відбитком тавра (п. п. 2.7., 2.8 Інструкції №385).

Відповідно до п. 3.3. Інструкції №385 Водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Відповідно до 3.5 Інструкції №385 перевізники забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

З 20.12.2010 року набула чинності Поправка №6 до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів (ЄУТР) підписаної у Женеві 1 липня 1970 року в частині надання до контролю реєстраційних листків (тахограм) за поточний день та попередні 28 календарних днів, а в разі відсутності тахокарт надання Бланку підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.

Отже, водії мають надавати інспектору для контролю реєстраційні заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

З наданого до суду Протоколу перевірки та адаптації тахографа від 27.05.2019р. №UA063-004249A до транспортного засобу марки VOLVO, моделі FN13.440, з номерним знаком НОМЕР_1 , яким станом на момент проведення перевірки керував водій ОСОБА_1 слідує, що вказаний ТЗ обладнаний цифровим тахографом.

Водночас, з акту проведення перевірки вбачається, що реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водія роздруківку даних роботи тахографа, під час рейдової перевірки водій не надавав. Отже, позивачем не дотримано вказаних вимог, установлених законодавцем.

Суд також враховує, що під час розгляду справи про порушення автотранспортного законодавства в Чорноморському міжрегіональному управлінні Укртрансбезпеки, а також до суду жодних тахокарт не було надано позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що фактичною підставою застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу стало надання останнім послуг з перевезень вантажу без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт».

Враховуючи те, що перелік документів, визначений ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт" не є вичерпним, а необхідність мати у наявності роздруківку даних тахографа при використання цифрового тахографа, прямо передбачена законодавством, суд робить висновок про відсутність підстав для скасування постанови Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки.

Аналогічну правову позицію викладено в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 29.03.2017 року №К/800/16628/15 у справі №813/5710/14.

Оскільки, позивач здійснював перевезення вантажів 31.01.2020 року транспортним засобом, обладнаним цифровим тахографом (з повною масою понад 3,5 тонни), обов`язковим документом для позивача в даному випадку є, зокрема, роздруківка даних тахографа, а встановлення посадовими особами територіального органу відповідача її відсутності під час здійснення позивачем вантажних перевезень - є правовою підставою для застосування відповідного адміністративного-господарського штрафу.

Зважаючи на зазначене, Чорноморським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки правомірно було винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 03.03.2020 року за №171276 за порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та відповідно до абз. 3 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» у відношенні позивача застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян за кожне окреме порушення.

В той же час, суд критично ставиться до того, що у спірній постанові про накладення штрафних санкцій відсутнє посилання на порушену позивачем норму, а саме у графі «порушення» вказано: «порушення Закону України «Про автомобільний транспорт». При цьому, у постанові не зазначено змісту порушення, яке слугувало підставою для накладення на позивача штрафної санкції.

Проте, суд зазначає, що виявлені порушення, допущені відповідачем при складанні спірної постанови, не можуть бути безумовною підставою для її скасування.

Щодо невикористання водієм особистої картки водія, суд зазначає таке.

Порядок обігу карток, що використовуються в цифрових контрольних пристроях (тахографах) затверджений Наказом Міністерства Інфраструктури України №329 від 30.05.2013 року визначає процедури видачі, оновлення, заміни та анулювання дії карток, що використовуються в цифрових контрольних пристроях (тахографах), а також строки дії таких карток.

Відповідно до п.2.1. Порядку картка водія видається фізичним особам, після подачі заяви до Центру з видачі карток Компетентного органу особисто або поштовим відправленням. Згідно п.3.7. Заява на видачу або оновлення карток всіх типів повинні містити зразок підпису користувача картки. Після чого картка видається користувачу картки протягом 20 робочих днів з дня реєстрації заяви на видачу або оновлення картки, якщо не оформлено рішення про відмову у видачі картки.

Відтак, згідно п.2.1. Порядку, отримати картку водія до цифрового контрольного пристрою (тахографа) може лише фізична особа, яка має право керувати транспортним засобом.

Отже, стосовно не використання водієм «картки водія», суд зазначає, що позивач, як перевізник не забезпечує та не отримує таку картку. Отримання «картки водія» має бути здійснено безпосередньо водієм.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що актом №195130 від 31.01.2020 року закріплено виявлене порушення вимог чинного законодавства.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про правомірність винесеної Чорноморським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 03.03.2020 року за №171276 за порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідно до ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень частин першої - третьої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За статтею 90 КАСУ суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

З огляду на наявні в матеріалах справи докази, суд встановив, що відповідачем належними та допустимими доказами доведено законність та обґрунтованість прийнятих документів.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Згідно із статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніколь Інк" (, 74801, Херсонська обл., м. Каховка, вул. Мелітопольська, 21А) до Державної служби України з безпеки на транспорті (, 03135, м. Київ, проспект Перемоги, 14) про скасування постанови, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", від 02.04.2020 року Розділ VІ Прикінцевих положень КАС України доповнено п. 3 відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суддя С.В. Гомельчук

кат. 113070000