Справа № 320/3010/20
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2020-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2020 року справа №320/3010/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 21.12.2019 №2675/К-01 в перерахунку пенсії ОСОБА_1 з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (5х 4173,00=20865,00);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області провести ОСОБА_1 з 26.04.2019 перерахунок та виплату пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, враховуючи зміни мінімальної заробітної плати кожного року, відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (5х 4173,00=20865,00) без обмеження пенсії максимальним розміром;

- встановити для Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області строк для надання суду звіту про виконання судового рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що він є особою, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалідом другої групи, отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Позивач у позовній заяві зазначає, що він з 17.04.1981 по 20.01.2000 перебував на службі в органах внутрішніх справ України безперервно, та у періоди з 26.04.1986, з 02.06.1987 по 14.06.1987, з 25.06.1987 по 29.06.1987, з 30.06.1987 по 14.07.1987, з 28.07.1987 по 12.08.1987, з 28.08.1987 по 11.09.1987, з 12.11.1987 по 29.11.1987, з 30.11.1987 по 12.12.1987, з 11.01.1988 по 19.01.1988, з 20.03.1988 по 21.04.1988, з 08.06.1988 по 21.06.1988 брав участь в заходах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та знаходився в 30-км зоні відчуження ЧАЕС.

Вказує, що після прийняття Конституційним Судом України рішення від 25.04.2019 №1-р(ІІ)/2019 у справі №3-14/2019 звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку та виплати йому пенсії відповідно до частини третьої статті 59 Закону №796, у задоволенні якої було відмовлено, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 відкрито провадження у справі №320/3010/20, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

27.05.2020 на адресу суду від відповідача на виконання ухвали суду від 07.04.2020 надійшов відзив на позовну заяву від 20.05.2020 №1000-0804-7/39411.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.05.2020 відзив на позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 20.05.2020 №1000-0804-7/39411, підписаний заступником начальника відділу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області Дерюгіною Анною Вікторівною, повернуто Головному управлінню Пенсійного фонду України у Київській області без розгляду, у зв`язку з тим, що відповідачем не надано доказів належного уповноваження Дерюгіної А.В. на вчинення будь-яких процесуальних дій від імені Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області у розумінні статті 59 КАС України.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

Відтак, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Фастівським МРВ ГУ МВС України в Київській області 30.03.2000 ( а.с.9).

Відповідно до відомостей про роботу, які містяться у трудовій книжці позивача, з 17.04.1981 по 20.01.2000 ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України безперервно (а.с.21).

Згідно з довідкою Головного управління МВС України в Київській області від 23.04.2020 №1090/109/12 ОСОБА_1 проходив службу в Управлінні пожежної охорони на посаді інспектора ВПЧ-2, та у 1986-1988 роках брав участь у заходах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.48).

Так, відповідно до витягів з наказів Управління внутрішніх справ виконкому Київської обласної ради народних депутатів, інспектора СВПЧ-5 лейтенанта внутрішньої служби Калініченка Петра Васильовича, як такого, що приймав участь в заходах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС проведено виплату кратних окладів особовому складу у наступні дні несення служби:

з 26.04.1986 по 26.04.1986 (наказ від 16.12.1986 №0119, місце несення служби - м.Прип`ять) (а.с.49);

з 02.06.1987 по 14.06.1987 (наказ від 13.07.1987 №079, місце несення служби - м.Чорнобиль) (а.с.50);

з 25.06.1987 по 29.06.1987 (наказ від 13.07.1987 №079, місце несення служби - м.Чорнобиль) (а.с.50);

з 30.06.1987 по 14.07.1987 (наказ від 14.08.1987 №091, місце несення служби - м.Чорнобиль) (а.с.51);

з 28.07.1987 по 28.07.1987 (наказ від 28.09.1987 №0103, місце несення служби - м.Чорнобиль) (а.с.52);

з 29.07.1987 по 01.08.1987 (наказ від 10.10.1987 №0104, місце несення служби - ЧАЕС, ІІІ енергоблок) (а.с.53);

з 02.08.1987 по 11.08.1987 (наказ від 10.10.1987 №0104, місце несення служби -ЧАЕС, І і ІІ енергоблоки) (а.с.53);

з 12.08.1987 по 12.08.1987 (наказ від 10.10.1987 №0104, місце несення служби -ЧАЕС, АБК-1) (а.с.53);

з 28.08.1987 по 02.09.1987 (наказ від 29.10.1987 №0112, місце несення служби -ЧАЕС, ІІІ енергоблок) (а.с.54);

з 03.09.1987 по 09.09.1987 (наказ від 29.10.1987 №0112, місце несення служби -ЧАЕС, І енергоблок) (а.с.54);

з 10.09.1987 по 11.09.1987 (наказ від 29.10.1987 №0112, місце несення служби -ЧАЕС, АБК-1) (а.с.54).

з 12.12.1987 по 12.12.1987 (наказ від 12.12.1987 №0128, місце несення служби - м.Чорнобиль) (а.с.55);

з 12.11.1987 по 29.11.1987 (наказ від 08.02.1988 №04, місце несення служби - ЧАЕС, територія 3 енергоблоку) (а.с.56);

з 30.11.1987 по 11.12.1987 (наказ від 08.02.1988 №04, місце несення служби - ЧАЕС, територія 1 енергоблоку) (а.с.56);

з 11.01.1988 по 14.01.1988 (наказ від 08.04.1988 №018, місце несення служби - ЧАЕС, ІІІ енергоблок) (а.с.57);

з 15.01.1988 по 19.01.1988 (наказ від 08.04.1988 №018, місце несення служби - ЧАЕС, І енергоблок) (а.с.57);

з 20.03.1988 по 20.03.1988 (наказ від 12.05.1988 №028, місце несення служби - м.Чорнобиль) (а.с.58);

з 21.03.1988 по 21.04.1988 (наказ від 12.05.1988 №028, місце несення служби - м.Чорнобиль) (а.с.58);

з 08.06.1988 по 21.06.1988 (наказ від 07.07.1988 №048, місце несення служби - м.Чорнобиль) (а.с.59).

Дані факти підтверджуються також маршрутним листом від 26.01.2018 №5, виданим ГУ ДСНС України у Київській області, в якому окрім зазначення періодів перебування позивача у місцях несення служби у зоні відчуження також зазначено, що позивач отримав дозу опромінення 411,93 мЗв (а.с.26).

Відповідно до експертного висновку Київської регіональної експертної ради по встановленню причинного зв`язку каліцтва (захворювання) з виконанням робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС від 13.12.1991 б/н експертною комісією на засіданні №33 від 11.12.1991 було розглянуто звернення позивача і надану ним документацію та встановлено йому діагноз: ВСД по гіпертонічному типу. Початкові явища дисциркуляторної енцефалопатії з кохлео-вестибулярною дисфункцією І ст. по центральному типу. Помірно виражений церебрастенічний синдром. Антіоспазм судин нижніх кінцівок. Хр.Обструктивний бронхіт в фазі нестійкої ремісії, ДН І ст. по обструктивного типу. Ерозивний гастрит. Висновок: Каліцтво, так, отримане при виконанні службових обов`язків, у зв`язку з аварією на Чорнобильській АЕС (а.с.14).

Відповідно до довідки МСЕК Сер. КИО - І №232690 від 15.12.2004 позивачу з 01.03.2005 встановлено другу групу інвалідності довічно. Причина інвалідності: захворювання, пов`язане з виконанням службових обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.15).

Відповідно до довідки Обласної спеціалізованої МСЕК м. Києва про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого серії КИО-1 №232690, ОСОБА_1 визначено 80% втрати професійної здатності довічно у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.16).

28.12.2004 Київська обласна державна адміністрація видала позивачу посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (Категорія 1) серії НОМЕР_3 та вкладку до нього НОМЕР_7 (а.с.12).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого Фастівським ЕВ ГУ МВС України в Київській області 22.12.2004, позивач має статус інваліда війни 2 групи (а.с.12).

Судом встановлено, що позивач є пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_8 від 10.11.2010, виданим Пенсійним фондом України (а.с.13) та не заперечується сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що 15.05.2019 позивач звернувся до Фастівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (Фастівський відділ обслуговування громадян (сервісний центр), із заявою, в якій просив надати розрахунок належної йому як інваліду ЧАЕС та війни державної пенсії, розрахованої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, надати письмову відповідь з детальним розрахунком перерахунку його державної пенсії, нараховувати та виплачувати належну йому державну пенсію у розмірі, більшому з розрахунків нарахування з урахуванням різних підстав отримання такої пенсії (а.с.27).

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (Фастівський відділ обслуговування громадян (сервісний центр), листом від 13.06.2019 №131/К-01 повідомило позивача про те, що рішенням Конституційного суду України від 25.05.2019 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) словосполучення «дійсної строкової», що міститься в положеннях частини 3 статті 59 Закону №796, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюється лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним, втрачає чинність з дні ухвалення Конституційним судом України цього рішення (а.с.28).

У листі від 13.06.2019 №131/К-01 зазначено, що порядок виконання даного рішення судом не визначено, отже особи, які брали участь у ліквідації наслідків аварії Чорнобильської катастрофи, інших ядерних випробувань у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження служби, набудуть право на обчислення розміру пенсії відповідно до частини 3 статті 59 Закону №796 та пункту 9-1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» після внесення відповідних змін до зазначених нормативно-правових актів.

12.12.2019 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (Фастівський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) вдруге, із заявою, в якій просив надати розрахунок належної йому як інваліду ЧАЕС та війни державної пенсії, розрахованої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 25.04.2019 №1-р(ІІ)/2019 у справі №402/19, 1737/19), а також надати письмову відповідь з детальним розрахунком перерахунку його державної пенсії (а.с.29).

За результатами розгляду вказаної заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області (Фастівський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) було прийнято рішення, викладене у листі від 21.12.2019 №2675/К-01, яким відмовлено ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії, у зв`язку з тим, що позивач не відноситься до категорії осіб, які приймали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби та внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

У вказаному листі від 21.12.2019 №2675/К-01 позивача повідомлено про те, що постановою Кабінету Міністрів України №543 від 26.06.2019 внесені зміни до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Згідно абзацу 1 пункту 9-1 Порядку "за бажанням військовослужбовців, зокрема військовозобов`язаних, призваних на військові збори, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження військової служби (військових зборів) і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, за формулою».

Також додатково повідомлено, що середньомісячний заробіток позивача становить 11765,21 грн., та розмір пенсії з 01.12.2019 становить 10765,21 грн., у тому числі 9412,17 грн. - основний розмір пенсії (11765,21 грн. х 80%), 655,20 грн. - підвищення інваліду війни 2 групи, 379,60 грн. - додаткова пенсія інваліду внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 групи, 50,00 грн. - щомісячна цільова грошова допомога.

Не погоджуючись з такою позицією відповідача, позивач звернувся до суду з вимогою про визнання протиправною відмови відповідача у перерахунку пенсії та зобов`язання відповідача вчинити певні дії, з приводу чого суд зазначає таке.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Положенням статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону №1788-XII визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Аналогічні приписи закріплено і у статтях 9, 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку (стаття 6 Закону № 1788-XII).

Статтею 15 Закону №1788-XII визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Пунктом 13 Прикінцевих положень Закону №1058-IV встановлено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Законів України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Закон України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII (далі - Закон №796-XII) спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Статтею 9 Закону №796-XII визначено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;

4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Відповідно до статті 10 Закону №796-XII учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі, проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Згідно примітки "*" тут і надалі до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Частиною 1 статті 54 Закону №796-XII встановлено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Отже, оскільки позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) та інвалідом ІІ групи за захворюванням, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, то відповідно до статті 54 Закону №796-XII він має право на пенсію по інвалідності.

Відповідно до частини 3 статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції до 01 жовтня 2017 року) особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.

З 01 жовтня 2017 року редакція вказаної норми змінена Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII, та застосовується із вказаного часу у такій редакції: "Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року".

Рішенням Конституційного Суду України (другий сенат) від 25 квітня 2019 року №1-р (ІІ)/2019 справа №3-14/2019 (402/19, 1737/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення "дійсної строкової", яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Також, вказаним рішенням встановлено, що словосполучення "дійсної строкової", що міститься в положеннях частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, з резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року випливає, що визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) словосполучення "дійсної строкової", яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону, та втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення.

Згідно з частиною 2 статті 152 Конституцій України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

З огляду на це чинними після 25 квітня 2019 року є положення частини третьої статті 59 Закону, згідно з якими особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року. Тобто фактично в результаті ухвалення Рішення Конституційним Судом України змінено положення частини третьої статті 59 Закону, оскільки розширено раніше встановлений перелік осіб, на яких поширювався порядок обчислення пенсій по інвалідності, визначений цими положеннями Закону.

Відтак особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби та є інвалідами внаслідок цього, мають право на обчислення пенсії, виходячи з п`ятикратного розміру згідно з частиною 3 статті 59 Зaкoну Укрaїни "Прo стaтус і сoціaльний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи" з 26 квітня 2019 року.

Як було встановлено судом, 15.05.2019 позивач вперше звернувся до Фастівського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Київської області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, із заявою про перерахунок пенсії, в якій просив, зокрема, провести перерахунок пенсії як інваліду, який брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року, відповідно до частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зміст вказаної заяви свідчить про намір позивача отримувати пенсію по інвалідності та відповідно до частини 3 статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

При цьому, матеріалами справи підтверджено, що позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з огляду на захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, з 01 березня 2005 року.

При цьому як встановлено судом, позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 - 1988р.р. саме як особа начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, дні несення служби: 26.04.1986 (місце несення служби - м. Прип`ять); з 02.06.1987 по 14.06.1987 (місце несення служби - м.Чорнобиль); з 25.06.1987 по 29.06.1987 (місце несення служби - м.Чорнобиль); з 30.06.1987 по 14.07.1987 (місце несення служби - м.Чорнобиль); 28.07.1987 (місце несення служби - м.Чорнобиль); з 29.07.1987 по 01.08.1987 (місце несення служби - ЧАЕС, ІІІ енергоблок); з 02.08.1987 по 11.08.1987 (місце несення служби -ЧАЕС, І і ІІ енергоблоки); 12.08.1987 (місце несення служби -ЧАЕС, АБК-1); з 28.08.1987 по 02.09.1987 (місце несення служби -ЧАЕС, ІІІ енергоблок); з 03.09.1987 по 09.09.1987 (місце несення служби - ЧАЕС, І енергоблок); з 10.09.1987 по 11.09.1987 (місце несення служби -ЧАЕС, АБК-1); 12.12.1987 (місце несення служби -м. Чорнобиль); з 12.11.1987 по 29.11.1987 (місце несення служби - ЧАЕС); з 30.11.1987 по 11.12.1987 (місце несення служби - ЧАЕС); з 11.01.1988 по 14.01.1988 (місце несення служби - ЧАЕС, ІІІ енергоблок); з 15.01.1988 по 19.01.1988 (місце несення служби - ЧАЕС, І енергоблок); 20.03.1988 (місце несення служби - м. Чорнобиль); з 21.03.1988 по 21.04.1988 (місце несення служби - м. Чорнобиль); з 08.06.1988 по 21.06.1988 (місце несення служби - м. Чорнобиль), що підтверджується довідкою Головного управління МВС України в Київській області від 23.04.2020 №1090/109/12, відповідними наказами Управління внутрішніх справ виконкому Київської обласної ради народних депутатів від 16.12.1986 №0119, від 13.07.1987 №079, від 13.07.1987 №079, від 14.08.1987 №091, від 28.09.1987 №0103, від 10.10.1987 №0104, від 10.10.1987 №0104, від 10.10.1987 №0104, від 29.10.1987 №0112, від 29.10.1987 №0112, від 29.10.1987 №0112, від 12.12.1987 №0128, від 08.02.1988 №04, від 08.02.1988 №04, від 08.04.1988 №018, від 08.04.1988 №018, від 12.05.1988 №028, від 12.05.1988 №028, від 07.07.1988 №048 та маршрутним листом від 26.01.2018 №5, виданим ГУ ДСНС України у Київській області.

Належить зазначити, що Постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2019 року № 543 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" внесено зміни до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якими передбачено, що за бажанням військовослужбовців, зокрема військовозобов`язаних, призваних на військові збори, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження військової служби (військових зборів) і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, за відповідною формулою.

Отже, з урахуванням наведеного вище, позивач з 15 травня 2019 року має право на призначення пенсії по інвалідності на підставі частини 3 статті 59 Закону № 796-XII, як військовослужбовець, до числа яких згідно зі статтею 10 Закону №796-XII віднесено в осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, який брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та з огляду на виконання обов`язків військової служби отримав інвалідність ІІ групи довічно.

Вирішуючи питання про право, суд дійшов таких висновків.

У зв`язку з прийняттям рішення Конституційним Судом України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини 3 статті 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 25 квітня 2019 року № 1-р (ІІ)/2019 справа № 3-14/2019 (402/19, 1737/19) суд вважає, що після прийняття цього рішення у держави виник обов`язок обчислити пенсії особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та є інвалідами (за бажанням цих осіб), у відповідності до частини 3 статті 59 Зaкoну Укрaїни "Прo стaтус і сoціaльний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи" у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року.

При цьому, положення частини третьої статті 59 Закону Укрaїни "Прo стaтус і сoціaльний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи" поширюються на осіб, які отримують пенсію по інвалідності та брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у рішенні від 25 лютого 2020 року у справі №520/1972/19.

Водночас, у період з 01 жовтня 2017 року до 25 квітня 2019 року у позивача було відсутнє право на отримання пенсії по інвалідності саме, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, оскільки у цей період стаття 59 Зaкoну Укрaїни "Прo стaтус і сoціaльний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи" поширювалась лише на осіб, що на момент участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС проходили дійсну строкову службу.

Аналогічна позиція міститься у постановах Верховного Суду від 23 квітня 2019 року у справі № 822/1311/18, від 12 грудня 2019 року у справі № 816/2085/18, від 18 липня 2019 року у справі № 816/105/18, від 20 листопада 2019 року у справі № 360/572/19, від 17 грудня 2019 року у справі № 808/2492/18.

Статтею 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Так, згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними.

Частиною другою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними.

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Отже, оскільки відмова відповідача у здійсненні перерахунку пенсії, викладена у листі відповідача від 21.12.2019 №2675/К-01, стосується прав конкретної особи, вказане рішення є індивідуальним актом та підлягає оскарженню шляхом подання позову про визнання його протиправним та скасування.

З урахуванням цього, позовні вимоги в частині визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 21.12.2019 №2675/К-01 в перерахунку пенсії ОСОБА_1 з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (5х 4173,00=20865,00) підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , викладеного в листі від 21.12.2019 №2675/К-01.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача провести з 26.04.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , обчисливши її з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, враховуючи зміни мінімальної заробітної плати кожного року, відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (5х 4173,00=20865,00) без обмеження пенсії максимальним розміром, суд зазначає таке.

Пунктом 9.1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210, передбачено, що за бажанням осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби та внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, що кореспондується із статтею 59 Закону.

Отже, здійснення перерахунку пенсії позивача, зокрема пенсії по інвалідності за статтею 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як військовослужбовця, за частиною 3 статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що й є предметом даного адміністративного позову, здійснюється за умови волевиявлення особи.

В силу положень частини третьої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті (визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії), суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд (абз.1 ч.4 ст.245 КАС України).

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (абз.2 ч.4 ст.245 КАС України).

Пленум Вищого адміністративного суду України в пункті 10.3 Постанови від 20.05.2013 №7 "Про судове рішення в адміністративній справі" зазначив, що суд може ухвалити постанову про зобов`язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб`єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 №1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Факт протиправності відмови відповідача у перерахунку пенсії у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати відповідно до частини 3 статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", встановлений під час розгляду справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, у зв`язку з чим повний та ефективний захист порушеного права позивача потребує зобов`язання відповідача здійснити такий перерахунок та виплатити позивачу належну йому суму пенсії.

Вирішуючи питання щодо дати, з якої необхідно перерахувати позивачу пенсію, суд виходить з того, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з не проведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає.

Вказане повністю узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 22.01.2019 в справі №201/9987/17 (2-а/201/304/2017) (адміністративне провадження №К/9901/43645/18).

Відповідно до частини четвертої статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа; у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Відтак, призначена пенсія підлягає перерахунку: з 1 числа місяця у разі звернення пенсіонера із відповідною заявою до 15 числа цього місяця включно та з першого числа наступного місяця у разі його звернення після 15 числа.

Як вже зазначалось судом, 15.05.2019 позивач вперше звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати відповідно до частини 3 статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Вказані обставини не заперечуються відповідачем та підтверджуються копією заяви позивача (а.с. 27).

За таких обставин, з урахуванням наведених вище положень законодавства, перерахунок пенсії у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати відповідно до частини 3 статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", підлягає проведенню з 01.05.2019.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області провести позивачу перерахунок та виплату пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року, відповідно до ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням проведених виплат з 01.05.2019.

Виходячи з того, що право на перерахунок пенсії у позивача виникло з 01.05.2019, суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату пенсії відповідно до ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", обчисленої у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року з 26.04.2019 і по 30.04.2019 включно.

При цьому суд зазначає, що зобов`язуючи відповідача обчислити пенсію позивача з 01.05.2019, суд не встановлює кінцевої дати перерахунку.

Що стосується позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року без обмеження пенсії максимальним розміром, то такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки не узгоджується із положеннями ч.1 ст.2 КАС України.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у Київській області із заявою про перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром не звертався, у той час як у порядку адміністративного судочинства не можуть бути захищені права, докази порушення яких матеріали справи не містять. Крім того, не підтверджується належними і допустимими доказами наявність у відповідача намірів у майбутньому ухилятися від виконання обов`язку забезпечувати перерахунок пенсії позивачу.

Згідно з частиною 1 статті 9, статті 72, частинами 1, 2, 5 статті 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення з даним позовом до суду позивач судовий збір не сплачував, оскільки є звільненим від сплати судового збору як особа, яка постраждала від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (1 категорії) на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, судовий збір за рахунок відповідача на користь позивача відшкодуванню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється з метою реалізації завдань адміністративного судочинства. Суд займає активну позицію не лише під час вирішення публічно-правового спору, але й після набрання судовим рішенням законної сили.

Приймаючи до уваги обставини справи, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Київської області, яке є суб`єктом владних повноважень, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, з таким розрахунком, щоб суб`єкт владних повноважень мав реальну можливість виконати судове рішення у визначений законом і цим рішенням спосіб з урахуванням об`єктивних обставин.

На підставі викладеного, керуючись статями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області у перерахунку пенсії ОСОБА_1 як учаснику ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, обчисленої з п`ятикратного розміру заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року, викладену у листі від 21.12.2019 №2675/К-01.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (ідентифікаційний код 22933548, місцезнаходження: 04071, м.Київ, вул.Ярославська, буд.40) провести ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) перерахунок та виплату пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року, відповідно до ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 01.05.2019.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дати набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення суду складено 14.07.2020.

Суддя Кушнова А.О.