Справа № 400/2208/19
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2020-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2020 р. Справа № 400/2208/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом:Миколаївського національного аграрного університету, вул. Георгія Гонгадзе, 9, м. Миколаїв, 54020
до відповідача:Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області, пр. Центральний, 288, м. Миколаїв, 54003
про:визнання протиправними та скасування рішення від 05.07.2019 р. № 006, припису № 008,
ВСТАНОВИВ:

Миколаївський національний аграрний університет (далі позивач або університет) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області (далі відповідач), в я кому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області від 05.07.2019 року № 006 про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;

- визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області від 05.07.2019 року № 008 про виконання законних вимог щодо усунення порушень порядку формування, встановлення та застосування державних (регульованих) цін.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив наступне:

21.06.2019 року у Миколаївському національному аграрному університеті посадовими особами Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області була проведена планова перевірка з питань дотримання вимог чинного законодавства щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін (тарифів) на послуги. На підставі перевірки був складений Акт від 27.06.2019 року № 008.

05.07.2019 року, на наступний день після дати закінчення перевірки, вказаній в направленні № 008 від 20.06.2019 року, університетом на адресу Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області в порядку п. 6 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 року № 877-V (далі Закон України № 877) були відправлені підписаний примірник акту із зауваженнями і заперечення на вищезазначений акт (супровідний лист за вих. № 20-18/973 від 05.07.2019 року). Вказані документи отримані під підпис головним спеціалістом сектору контролю за регульованими цінами ОСОБА_1 в цей же день.

Відповідно до п. 2 ст. 8 Закону України № 877 - органи державного нагляду (контролю) та їх посадові особи під час здійснення заходів державного нагляду (контролю) зобов`язані повно об`єктивно та неупереджено здійснювати державний нагляд (контроль) у межах повноважень, передбачених законом. Але з огляду на хронологію складання супровідного листа за вих. № 14.8/1724 від 04.07.0219 року, яким надіслано Рішення № 006 та Припис № 008 Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області прийнятими тільки на наступний день - 05.07.2019 року. Позивач робить висновок про упередженість посадових осіб Держпродспоживслужби під час проведення перевірки в університеті та видання розпорядчих документів з порушенням норм чинного законодавства. Тобто, фактично мала місце фальсифікація Рішення № 006 і Припису № 008 в частині дати їх прийняття, адже судячи із супровідного листа ці документи були зареєстровані в канцелярії Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області ще 04.07.2019 року.

Позивач зазначає, що відповідач відповідь на заперечення університету від 05.07.2019 року не надана, зауваження і заперечення на акт не взяті до уваги, рішення і припис прийняті без урахування позицій викладених університетом в запереченні на акт, чим порушено норми ст. 7 Закону України № 877, де вказано, що зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю), на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Не дотримання цих положень є порушенням п. 2 ст. 8 Закону України № 877, а саме норми дотримуватися встановлених законом принципів, вимог та порядку здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

09.07.2019 року університетом було отримано оскаржувані рішення і припис, які він вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню, з огляду на наступне:

Університет вищий навчальний заклад, котрий, відповідно до Закону України «Про вищу освіту» являється автономним, самостійним і незалежним у прийнятті рішень щодо економічної діяльності. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 року № 1556-VII (далі Закону України № 1556) автономія закладу вищої освіти - самостійність, незалежність і відповідальність закладу вищої освіти у прийнятті рішень стосовно розвитку академічних свобод, організації освітнього процесу, наукових досліджень, внутрішнього управління, економічної та іншої діяльності, самостійного добору і розстановки кадрів у межах, встановлених цим Законом.

Актом перевірки Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області від 27.06.2019 року № 008 було зазначено, що університетом було порушено вимоги «Порядку надання інших платних послуг державними та комунальними навчальними закладами» затвердженого наказами Міністерства освіти і науки України, Міністерства фінансів України 23.07.2010 року № 736/902/758, вимог Наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України, Міністерства фінансів України від 28.03.2011 року № 284/423/173, вимоги Розпорядження Миколаївської обласної державної адміністрації від 29.04.2009 року № 155 «Про встановлення граничних торговельних надбавок (націнок) на продукцію громадського харчування, що реалізується в загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах», в результаті чого університетом була отримана необґрунтована виручка у сумі 101750,99 грн. за встановлення плати за проживання студентів заочної форми навчання, та необґрунтована виручка у сумі 235308,18 грн. від реалізації продукції громадського харчування.

Як вбачається з акту, висновку щодо отримання університетом необґрунтованої виручки у сумі 101750,99 грн. за встановлення плати за проживання студентів заочної форми навчання перевіряючі дійшли у зв`язку з тим, що на їх думку студентам заочної форми навчання безпідставно було завищено плату за проживання на період проведення заліково-екзаменаційної сесії, і що плата за проживання у гуртожитках Університету студентів заочної форми навчання повинна становити 13,07 грн. на добу, та не повинна перевищувати встановлений граничний розмір 40% розміру мінімальної ординарної (звичайної) академічної стипендії вищих навчальних закладів, встановленого п. 1 Наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України, Міністерства фінансів України, Міністерства охорони здоров`я України від 28.03.2011 року № 284/423/173 (далі Наказ № 284/423/173).

На думку позивача така позиція є помилковою.

Так, у вищезазначеному Наказі взагалі не йдеться мова конкретно про здобувачів вищої освіти заочної форми навчання.

Пунктом 3 Наказу № 284/423/173 передбачено, що відповідно до Порядку надання інших платних послуг державними та комунальними навчальними закладами, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України, Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України від 23.07.2010 року № 736/902/758, встановлюється вартість інших платних послуг, зокрема надання на вимогу особи поліпшених умов проживання та встановлення в кімнаті додаткового обладнання (аудіо-, відеотехніка, холодильник тощо).

Рішенням вченої ради Миколаївського національного аграрного університету від 29.11.2016 року, протокол № 4, ухвалено встановлення підвищеної плати за проживання для здобувачів вищої освіти заочної форми навчання, оскільки вони розміщуються в гуртожитках МНАУ на термін в період проведення заліково-екзаменаційної сесії, за їх власним бажанням і відповідно до поданої ними заяви, як і зазначено у п 1.6 Порядку надання інших платних послуг, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України, Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України 23.07.2010 № 736/902/758, для їх поселення і комфортного проживання передбачені кімнати з підвищеним рівнем комфортності (встановлення в кімнатах додаткового обладнання - аудіо, - відео техніка, холодильники, надання в користування кухонного посуду, чистої білизни, рушників тощо). Відповідно до поліпшених умов тимчасового проживання і збільшується плата для здобувачів вищої освіти заочної форми навчання на відміну від здобувачів вищої освіти денної форми навчання, що проживають в гуртожитках протягом всього періоду навчання, і мають власне приладдя, обладнання та інвентар (постіль, кухонний посуд, техніка тощо). Розрахунок вартості проживання здобувачів вищої освіти заочної форми навчання, затверджений наказом ректора від 06.02.2018 року № 24-0, визначає показники витрат вартості одного ліжко-місця з поліпшеними умовами проживання за добу в гуртожитках Університету, та встановлює плату за проживання у студентських гуртожитках університету студентів заочної форми навчання в розмірі 75 грн. за одне місце за добу.

Враховуючи наведене, позивач вважає цілком законним та обґрунтованим встановлення плати за проживання у студентських гуртожитках університету студентів заочної форми навчання в розмірі 75 грн. за одне місце за добу.

Щодо висновків перевіряючих Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області стосовно отримання університетом необґрунтованої виручки у сумі 235308,18 грн. від реалізації продукції громадського харчування, позивач зазначає наступне:

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України № 1556 права закладу вищої освіти, що визначають його автономію, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені іншими законами чи нормативно-правовими актами. В тому числі і таким нормативно-правовим актом, як Розпорядження Миколаївської обласної державної адміністрації від 29.04.2009 року № 155 «Про встановлення граничних торговельних надбавок (націнок) на продукцію громадського харчування, що реалізується в загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах» (далі Розпорядження № 155), на який посилаються перевіряючі, як на такий нормативно-правовий акт, вимоги якого було порушено Університетом.

Також позивач зазначає, що не міг виконати Розпорядження № 155, оскільки воно не було, як регуляторний акт, опубліковано в офіційних виданнях, повного тексту цього розпорядження немає в вільному доступі в жодній нормативно-правовій базі, в тому числі і на сайті Миколаївської обласної державної адміністрації, тому Адміністрація університету про нього не знала, та не могла застосувати ті граничні торгівельні надбавки, які встановлені даним розпорядженням, так як даний нормативно-правовий акт не був доведений до Адміністрації університету в установленому чинним законодавством порядку.

Щодо розрахунку суми необґрунтовано отриманої виручки університетом від реалізації послуг з громадського харчування, наведеного в акті перевірки, позивач зазначає, що його позиції є безпідставним та помилковим, так як в розрахунок остаточної вартості продукції, входить надбавка не тільки на сировину з якої виготовляється продукція, а також інші надбавки (придбання та амортизація обладнання, комунальні платежі, витрати на бензин і т.ін.). Вичерпний перелік складових надбавок (націнок) на продукцію, що реалізується Університетом затверджений наказом ректора № 194/2-АГ- від 30.11.2016 року, з якого видно, що торговельна надбавка на сировину не перевищує граничний розмір 50%, і не суперечить жодним нормативно-правовим актам, навіть якщо брати до уваги норми Розпорядження № 155, які на думку перевіряючих були порушені університетом.

Ухвалою суду від 05.08.2019 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

27.08.2019 року до суду надійшов відзив Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області, в якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Відзив управління обґрунтовано наступними доводами:

Щодо упередженого ставлення посадових осіб управління та фальсифікації документів відповідач зазначає, що до структурних підрозділів Головного управління, які здійснюють заходи державного нагляду (контролю), належать управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини, управління фітосанітарної безпеки, управління державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства, управління захисту споживачів, сектор контролю за регульованими цінами, сектор реєстрації сільськогосподарської техніки. При цьому відповідач зазначає, що реєстрація розпорядчих документів відповідних структурних підрозділів, прийнятих за результатами заходів державного нагляду (контрою) (рішення, приписи) здійснюється ними в окремих журналах згідно номенклатури справ. Розпорядчі документи зберігаються в єдиних справах за місцем розташування зазначених структурних підрозділів. Разом з тим, вихідна кореспонденція (листи, супровідні листи, запити та інше) реєструється безпосередньо в головному управлінні, у зв`язку з цим виникла невідповідність між датами припису, рішення та супровідного листа.

Стосовно порушень при встановлені розміру платних послуг за проживання у гуртожитках студентів заочної форми навчання відповідач зазначає таке:

Наказом № 284/423/173 встановлено, що граничний розмір плати за проживання в студентських гуртожитках вищих навчальних закладів державної та комунальної форм власності, що належать до сфери управління МОН молодьспорту та МОЗ (далі гуртожитки), з урахуванням ПДВ, встановленого згідно із законом, виходячи з нормативу 6 кв.м житлової площі (для новозбудованих гуртожитків - 8 кв.м житлової площі), не може перевищувати: для студентів, абітурієнтів вищих навчальних закладів I-IV рівнів акредитації - 40 відсотків розміру мінімальної ординарної (звичайної) академічної стипендії вищих навчальних закладів відповідного рівня акредитації.

Відповідно до ст. 61 Закону України № 1556 студент особа, зарахована до закладу вищої освіти з метою здобуття вищої освіти ступеня молодшого бакалавра, бакалавра чи магістра.

Закон не поділяє студентів за формою навчання, відповідно Наказ № 284/423/173 розповсюджується на всіх студентів вищих навчальних закладів I-IV рівнів акредитації, в т.ч. заочної форми навчання.

Відповідач не оспорює право університету встановлювати підвищену вартість послуги за проживання в кімнатах гуртожитку з поліпшеними умовами, при цьому вартість такої послуги відповідно до Наказу № 284/423/173 не повинна перевищувати 40% розміру мінімальної ординарної (звичайної) академічної стипендії.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2016 року № 1047 «Про розміри стипендій у державних та комунальних навчальних закладах, наукових установах» розмір мінімальної ординарної (звичайної) академічної стипендії у вищих навчальних закладах III-IV рівнів акредитації становить 1300,00 грн. Тобто граничний розмір плати за проживання в студентських гуртожитках вищих навчальних закладів державної та комунальної форм власності не повинен перевищувати 520,00 грн. в місяць, або 17,33 грн. за добу.

Вартість одного койко-місця для студентів денної форми навчання в розмірі 392,00 грн. за місяць або 13,07 грн. за добу встановлена позивачем відповідно до Наказу № 284/423/173.

Натомість вартість зазначеної послуги для студентів заочної форми навчання в розмірі 75 грн. за одне місце на добу суперечить вимогам зазначеного наказу.

В цьому разі сума необґрунтованої виручки за одне койко-місце за добу становить 61,93 грн. Згідно з довідкою позивача у період з 01.07.2018 року по 01.06.2019 року за проживання у гуртожитках університету студентам заочної форми навчання нараховано та сплачено 123230,00 грн., тобто студентами оплачено 1643 доби проживання (123230,00 грн./75грн./добу = 1643 доби). Отже, загальна сума необґрунтовано отриманої з 01.07.2018 року по 01.06.2019 року університетом виручки складає 101750,99 грн. (1643 доби х 61,93 грн. = 101750,99 грн.).

Щодо порушень при встановленні торговельних надбавок на продукцію громадського харчування відповідач вказує на наступне:

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1996 № 1548 «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)» (далі Постанова № 1548) обласним державним адміністраціям надано повноваження регулювати (встановлювати) граничні торгівельні надбавки (націнки) на продукцію громадського харчування, що реалізується в загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах.

На виконання Постанови № 1548 Миколаївською обласною державною адміністрацією 29.04.2009 року видано Розпорядження № 155, яким встановлено граничні торговельні надбавки (націнки) на продукцію громадського харчування, що реалізується в загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах у наступних розмірах:

- націнка на сировину та продукти для приготування продукції власного виробництва - 50 відсотків до ціни придбання;

- надбавка на закупівельні товари (готова до споживання продукція галузей харчової промисловості та сільського господарства, що використовуються для подальшого перепродажу споживачам без видозмінення (порціювання, нарізання, додаткового оформлення) - 15 відсотків до ціни придбання.

На сьогоднішній день зазначене вище Розпорядження № 155 не скасоване президентом та не оскаржується в судовому порядку, а відповідно є діючим.

Відповідач звертає увагу суду на те, що текст Розпорядження № 155 розміщений та перебуває у вільному доступі на офіційному сайті Миколаївської обласної державної адміністрації. Крім того, позивачем не надано доказів того, що вказане Розпорядження не було офіційно оприлюднене в друкованих засобах масової інформації у визначеному законодавством порядку.

Заперечує Головне управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області й проти доводів позивача про те, що Постанова № 1548 та Розпорядження № 155 суперечать Закону України № 1556, яким вищим навчальним закладам надано право на самостійне прийняття рішень стосовно економічної та іншої діяльності.

Статтею 190 Господарського кодексу України визначено, що в Україні вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни. Вільні ціни визначаються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб`єкта господарювання.

Державні регульовані ціни згідно зі ст. 191 Господарського кодексу України запроваджуються Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень у встановленому законодавством порядку.

Державне регулювання цін здійснюється згідно із Законом України від 21.06.2012 № 5007-VI «Про ціни і ціноутворення» (далі Закон України № 5007).

В статті 192 Господарського кодексу України чітко зазначено, що політика ціноутворення, порядок встановлення та застосування цін, повноваження органів державної влади та органів місцевого самоврядування щодо встановлення та регулювання цін, а також контролю за цінами і ціноутворенням визначаються Законом України № 5007, іншими законодавчими актами.

Статтею 5 Закону України № 5007 визначено, що до повноважень Кабінету Міністрів України належить, зокрема: здійснення державного регулювання цін, визначення повноважень органів виконавчої влади щодо формування, встановлення та застосування цін, якщо інше не визначено законом або міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 6 Закону України № 5007 органи місцевого самоврядування забезпечують реалізацію державної цінової політики у межах повноважень, визначених законом.

Стаття 13 Закону України № 5007 встановлює способи державного регулювання цін. Так, Державне регулювання цін здійснюється Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень шляхом установлення обов`язкових для застосування суб`єктами господарювання: фіксованих цін; граничних цін; граничних рівнів торговельної надбавки (націнки) та постачальницько-збутової надбавки (постачальницької винагороди); граничних нормативів рентабельності; розміру постачальницької винагороди; розміру доплат, знижок (знижувальних коефіцієнтів); запровадження процедури декларування зміни ціни та/або реєстрації ціни.

Відповідач стверджує, що аналіз зазначених норм законодавства чітко свідчить про те, що вищі навчальні заклади за наявності у них права на самостійне прийняття рішень стосовно економічної та іншої діяльності, зобов`язані встановлювати ціни за надання послуг та реалізацію продукції у розмірах та межах, встановлених актами регуляторних органів.

Щодо тверджень позивача про невірний розрахунок суми необґрунтовано отриманої виручки за реалізацію послуг з громадського харчування відповідач вказав наступне:

Позивач зазначає, що під час розрахунку остаточної вартості продукції до нього включається надбавка не тільки на сировину, з якої виготовляється продукція, а також інші надбавки (придбання та амортизація обладнання, комунальні платежі, витрати на бензин та інше). Вичерпний перелік складових надбавок (націнок) на продукцію, що реалізується Університетом, затверджено наказом ректора № 194/2-АГ від 30.11.2016 року «Про затвердження розрахунку надбавок (націнок) на продукцію центра громадського харчування МНАУ» (далі Наказ № 194/2-АГ), який на думку позивача не суперечить жодним нормативно-правовим актам, в тому числі і Розпорядженню № 155.

Відповідач не погоджується з такою позицією, оскільки до Розрахунку складових надбавок (націнок) на продукцію центра громадського харчування МНАУ, затвердженого Наказом № 194/2-АГ, включено наступні складові: вартість сировини націнка до 50%; поточний ремонт націнка до 10%; оплата послуг з техобслуговування та поточного ремонту кухонного обладнання націнка до 6%; придбання інвентарю, обладнання націнка до 11%; комунальні платежі націнка до 15%; вивезення побутових відходів та сміття націнка до 1%; бензин націнка до 7%.

Разом розмір націнки становить до 100%.

Зазначений розмір удвічі перевищує граничний розмір торговельної надбавки на продукцію громадського харчування, що реалізується в закладах освіти, встановлений Розпорядженням № 155, що свідчить про порушення позивачем норм регуляторного акту органу місцевого самоврядування та невідповідність прийнятого ним Наказу № 194/2-АГ нормам законодавства про ціни та ціноутворення.

Відповідач вважає хибним твердження позивача про те, що на офіційному сайті Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області всупереч ч. 3 ст. 8 Закону України № 877 не оприлюднені нормативно правові акти (крім актів, що мають гриф обмеження доступу), дотримання яких перевіряється під час здійснення заходів державного нагляду (контролю) та наголошує, що відповідна інформація розміщена на офіційному сайті в розділі «Сектор контролю за регульованими цінами», підрозділ «Перелік питань щодо проведення перевірки» (далі Перелік).

У підпунктах 4.5.5. та 4.5.11 пункту 4.5. (перелік питань, що перевіряються у сфері державного регулювання цін (тарифів) на товари та платні послуги) зазначено перелік перевіряємих питань та нормативно-правових актів, дотримання яких перевіряється під час здійснення заходів державного нагляду.

Викладені позивачем доводи не спростовують факт вчинення ним порушень у сфері надання студентам та іншим особам платних послуг (крім освітніх), а саме під час встановлення їх вартості.

Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Ухвалою від 20.09.2019 року суд ухвалив розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 28.01.2020 року суд закрив підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Статтею 1 Закону № 877 визначено, що державний нагляд (контроль) діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Частиною 1, 2 ст. 7 Закону України № 877 передбачено, що для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки. На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

Відповідно до Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 667 від 02.09.2015 року (далі Положення), Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства та який реалізує державну політику у галузі ветеринарної медицини, сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, карантину та захисту рослин, ідентифікації та реєстрації тварин, санітарного законодавства, санітарного та епідемічного благополуччя населення (крім виконання функцій з реалізації державної політики у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження) та у сфері гігієни праці та функцій із здійснення дозиметричного контролю робочих місць і доз опромінення працівників), з контролю за цінами, …, тощо.

Основними завданнями Держпродспоживслужби є, зокрема, реалізація державної політики у сфері контролю за цінами (п. 3 Положення).

Згідно п. 4 Положення Держпродспоживслужба відповідно до покладених на неї завдань у сфері дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін:

здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням вимог формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;

здійснює державний нагляд (контроль) за достовірністю інформації, зазначеної у документах про формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;

надає у випадках, передбачених законодавством, висновки щодо економічного обґрунтування витрат під час формування цін (тарифів) на товари, роботи і послуги, щодо яких запроваджено державне регулювання цін (тарифів);

надає органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, суб`єктам господарювання обов`язкові до виконання приписи про усунення порушень вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

У відповідності до п. 1, 2, 3 Положення про Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в області, в місті Києві, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 209 від 12.04.2017 року, Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в області, в місті Києві (далі - Головне управління) є територіальним органом Держпродспоживслужби та їй підпорядковане. Головному управлінню підпорядковуються установи та організації, що належать до сфери управління Держпродспоживслужби та розташовані на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Завданням Головного управління є реалізація повноважень Держпродспожнвслужби на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Так, судом встановлено, що відповідно до наказу Головного управління Держпродспоживслужби у Миколаївській області від 14.06.2019 року № 1989 та направлення на перевірку від 20.06.2019 року № 008 завідувачем сектору контролю за регульованими цінами Головного управління Держпродспоживслужби у Миколаївській області Коваль Людмилою Іванівною та головним спеціалістом сектору Половенко Нонною Василівну у період з 21.06.2019 року по 27.06.2019 року проведено планову перевірку Миколаївського національного аграрного університету з питань дотримання ним вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

За результатами перевірки складено Акт перевірки дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін № 008.

У зв`язку із виявленими в ході перевірки порушеннями відповідачам видано припис від 05.07.2019 року № 008 про виконання законних вимог щодо усунення виявлених порушень та винесено рішення від 05.07.2019 року № 006 про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін (копії у матеріалах справи).

Позивач стверджує, що під час видання припису про усунення порушень та прийняття рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій відповідач діяв упереджено, оскільки зазначені вище розпорядчі документи всупереч нормам Закону України № 877 складені без врахування заперечень позивача.

Згідно зі ст. 10 Закону України № 877 надавати органу державного нагляду (контролю) в письмовій формі свої пояснення, зауваження або заперечення до акта є правом суб`єкта господарювання, а відповідно до ч. 6 ст. 7 Закону України № 877 зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю).

Однак, цим Законом детально не регламентовані дії органу державного нагляду контролю щодо врахування/неврахування заперечень суб`єкта господарювання, тобто в цьому випадку повноваження відповідача стосовно врахування/неврахування заперечень мають дискреційний характер. Тому суд приходить до висновку, що дії відповідача стосовно неврахування заперечень університету не є порушенням вимог Закону України № 877.

Щодо упередженого ставлення посадових осіб управління та фальсифікації документів, суд враховує пояснення відповідача стосовно відмінного порядку реєстрації документів різних видів (приписів, листів, рішень) згідно з номенклатурою справ затвердженою в управлінні, до того ж, строки видачі супровідного листа не регулюється Законом України № 877, на відміну від акту, припису тощо. Тому, суд не приймає до уваги доводи позивача стосовно упередженого ставлення до університету з боку посадових осіб управління та фальсифікації документів і вважає технічною помилкою неузгодженості із датою реєстрації супровідного листа.

Стосовно порушень при встановлені розміру платних послуг за проживання у гуртожитках студентів заочної форми навчання суд зазначає наступне:

Згідно з п. 1 Наказу № 284/423/173 встановлено, що відповідно до Порядку надання інших платних послуг державними та комунальними навчальними закладами, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України, Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України від 23.07.2010 № 736/902/758, встановлюється вартість інших платних послуг, зокрема надання на вимогу особи поліпшених умов проживання та встановлення в кімнаті додаткового обладнання (аудіо-, відеотехніка, холодильник тощо).

Згідно з пунктом 1.6. Порядку надання інших платних послуг державними та комунальними навчальними закладами, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України, Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України від 23.07.2010 № 736/902/758 (далі Порядок № 736/902/758) платні послуги, визначені цим Порядком, надаються на підставі: письмової заяви - для фізичної особи, що складається в довільній формі; договору (контракту) - для фізичної або юридичної особи; за фактом оплати надання платної послуги у порядку, визначеному законодавством.

На підставі пункту 2.1. Порядку № 736/902/758 встановлення вартості платної послуги здійснюється на базі економічно обґрунтованих витрат, пов`язаних з її наданням. Розмір плати за надання конкретної послуги визначається на підставі її вартості, що розраховується на весь строк її надання та у повному обсязі. Навчальний заклад самостійно визначає калькуляційну одиницю за кожною платною послугою, щодо якої здійснюється розрахунок вартості.

Так, згідно з рішенням вченої ради Миколаївського національного аграрного університету від 29.11.2016 року, протокол № 4, ухвалено дозволити встановлювати підвищену заробітну плату у студентських гуртожитках університету у кімнатах підвищеної комфортності, відповідно до затвердженого розрахунку та наказу по університету.

Плата за проживання у студентських гуртожитках університету студентів заочної форми навчання в розмірі 75,00 грн встановлена наказом ректора від 06.02.2018 року № 24-0 «Про зміни в оплаті за мешкання в гуртожитках університету для студентів заочної форми навчання».

Суд не приймає до уваги доводи відповідача, що вартість послуги за проживання в кімнатах гуртожитку з поліпшеними умовами не повинна перевищувати 40% розміру мінімальної ординарної (звичайної) академічної стипендії. Так, граничний розмір плати за проживання (40 відсотків розміру мінімальної ординарної (звичайної) академічної стипендії) встановлено п. Наказу № 284/423/173. Водночас, п. 3 цього наказу передбачено можливість встановлення інших платних послуг, зокрема, на вимогу особи, поліпшених умов проживання, встановлення додаткового обладнання, техніки тощо.

Тобто, із логіки Наказу № 284/423/173 вбачається, що граничний розмір стосується лише послуги «проживання у гуртожитках», а послуга «проживання у гуртожитках з поліпшеними умовами» це інша (додаткова) платна послуга, розмір плати за яку визначається навчальним закладом самостійно з урахуванням вимог Порядку № 736/902/758.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з аналізу вищевказаних нормативно-правових актів суд зазначає, що позивачем правомірно, з дотриманням вимог Порядку № 736/902/758 та Наказу № 284/423/173, встановлено плату за проживання у гуртожитках для студентів, з урахуванням поліпшених умов проживання.

Щодо порушень при встановленні торговельних надбавок на продукцію громадського харчування:

Суд критично сприймає твердження позивача стосовно того, що Розпорядження № 155 відсутнє у вільному доступі. Так, із Розпорядженням № 155 можна ознайомитися на офіційному веб-сайті Миколаївської обласної державної адміністрації, а також у нормативно-правових базах, що зазначено відповідачем та встановлено судом.

Щодо розрахунку суми необґрунтовано отриманої виручки університетом від реалізації послуг з громадського харчування, наведеного в Акті перевірки № 008:

Розпорядженням № 155 встановлена націнка на сировину та продукти для приготування продукції власного виробництва 50% до ціни придбання, тому суд бере до уваги доводи позивача, так як в розрахунок остаточної вартості продукції, входить надбавка не тільки на сировину з якої виготовляється продукція, а також інші надбавки (придбання та амортизація обладнання, комунальні платежі, витрати на бензин і т.ін.). Вичерпний перелік складових надбавок (націнок) на продукцію, що реалізується університетом, затверджений наказом ректора № 194/2-АГ- від 30.11.2016 року, з якого видно, що торговельна надбавка на сировину не перевищує граничний розмір 50%.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки судом спростовані порушення, встановлені Головним управлінням Держпродспоживслужби в Миколаївській області в Акті № 008, суд приходить до висновку, що припис від 05.07.2019 року № 008 та рішення від 05.07.2019 року № 006 підлягають скасуванню.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 77, 139, 241 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Миколаївського національного аграрного університету (вул. Георгія Гонгадзе, 9, м. Миколаїв, 54020, ) до Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області (пр. Центральний, 288, м. Миколаїв, 54003, ) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області від 05.07.2019 року № 006 про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

3. Визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області від 05.07.2019 року № 008 про виконання законних вимог щодо усунення порушень порядку формування, встановлення та застосування державних (регульованих) цін.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області (пр. Центральний, 288, м. Миколаїв, 54003, ) на користь Миколаївського національного аграрного університету (вул. Георгія Гонгадзе, 9, м. Миколаїв, 54020, ) судові витрати в сумі 6976,89 грн. (шість тисяч дев`ятсот сімдесят шість гривень 89 коп.).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 09.07.2020 року.

Суддя О.В. Малих