Справа № 826/28067/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2020-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

за наслідками провадження за виключними обставинами

10 липня 2020 року м. Київ № 826/28067/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Шулежка В.П., суддів Літвінової А.В., Іщука І.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.06.2016 у даній справі,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 , в якій просить переглянути та скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.06.2016 та прийняти судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.05.2020 відкрито провадження за заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Вказаною ухвалою запропоновано учасникам справи подати до суду відзив чи письмові пояснення стосовно заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються їх заперечення чи пояснення.

Головою ліквідаційної комісії апеляційного суду Дніпропетровської області надано до суду відзив на заяву, в якому останній проти задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.06.2016 за виключними обставинами заперечує та просить залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.06.2016 без змін.

Головою Державної судової адміністрації України надано до суду відзив на заяву, в якому останній проти задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.06.2016 за виключними обставинами заперечує, просить залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.06.2016 залишити без змін.

Державна казначейська служба України правом надання письмові пояснення стосовно поданої заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами не скористалась.

Заявник та сторони (їх представники) у судове засідання не прибули, хоча про дату, час та місце судового розгляду заяви про перегляд за виключними обставинами сторони повідомлені належним чином.

Заявник просив розглянути заяву за його відсутності.

Згідно вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання, призначеного на 17.06.2020 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до частини другої статті 368 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття заявника та інших учасників (їх представників), не перешкоджає судовому розгляду.

Розглянувши матеріали заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами та додані до неї документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду заяви і вирішення її по суті, судом встановлено наступне.

Позивач, 28.12.2015 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної судової адміністрації України, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області та Апеляційного суду Дніпропетровської області, в якому просила суд:

- визнати протиправною бездіяльності відповідачів в не нарахуванні та невиплаті позивачу вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою на день досягнення 65-річного віку і реалізованого права на відставку судді згідно з п.9 ч.5 ст.126 Конституції України та ст.109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів";

- зобов`язати відповідача - 1 виділити відповідачу -3 кошти для проведення виплати позивачу вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою на день досягнення 65-річного віку і реалізованого права на відставку судді згідно з п.9 ч.5 ст.126 Конституції України та ст. 109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у сумі 241164,00 грн.

- стягнути з відповідача - 3 на користь позивача вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою на день досягнення 65-річного віку і реалізованого права на відставку судді згідно з п.9 ч.5 ст.126 Конституції України та ст.109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в сумі 241164,00 грн.

В обґрунтування поданої заяви заявник посилається на наявність виключних обставин, передбачених пунктом 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме визнання рішенням Конституційного Суду України від 15.04.2020 у справі №2-р (11)2020 неконституційним, положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 №1166-VII, яким виключено положення статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.06.2016 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.08.2016 апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.06.2016 без змін.

Постановою Верховного Суду від 31.05.2018, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.06.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.08.2016 залишено без змін.

В основу судового рішення покладений висновок про те, що станом на день звільнення з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області у відставку (25.12.2014) стаття 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI, яка передбачала право судді, який вийшов у відставку, на отримання вихідної допомоги, була виключена підпунктом 1 пунктом 28 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України» від 27.03.2014 №1166-VIІ (а саме з 25.12.2014), а інші законодавчі акти такої виплати не передбачали.

Рішенням Конституційного Суду України від 15.04.2020 у справі №2-р(11)2020 положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 №1166-VII визнано неконституційними.

Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми законодавства України, а також, надаючи оцінку обставинам, зазначеним заявником у заяві про перегляд рішення суду за виключними обставинами, переглядаючи за виключними обставинами постанову Окружного адміністративного суду від 22.06.2016 у справі №826/28067/15, дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст.362 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати заяву про перегляд судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили, за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до частин 1,2,4 ст.361 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з п.1 ч.5 ст.361 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є, зокрема, встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Підставою для перегляду судового рішення за виключними обставинами ОСОБА_1 визначила визнання Рішенням Конституційного Суду України від 15.04.2020 у справі №2-р(11)2020 положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 №1166-VII, яке було застосовано судом при вирішенні справи, неконституційним.

За положеннями статті 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 24.12.1997 №8-зп зазначив, що частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

Відповідно до частини першої статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 №2136-VIII закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Пунктом 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020 у справі №2-р(11)2020 прямо передбачено, що положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 №1166-VII, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, за змістом наведених норм рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення, а тому положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 №1166-VII, яким було виключено статтю стаття 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI, втратило чинність з 15.04.2020.

Вказані обставини не спростовують висновку суду про те, що станом на день подання позивачем заяви про відставку та станом на день припинення повноважень позивача як судді (25.12.2014) стаття 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI, яка передбачала право судді, який вийшов у відставку, на отримання вихідної допомоги, була виключена.

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію, що міститься у постанові Верховного Суду 23.01.2019 у справі №820/2462/17. У вказаному судовому рішенні зазначено, що із тексту імперативних приписів п.1 ч.5 ст.361 КАС України слідує, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки, якщо рішення суду ще не виконане. У випадку, що є предметом дослідження, рішення не може вважатись невиконаним в контексті приписів п.1 ч.5 ст.361 КАС України, оскільки рішення, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено, не передбачає примусового виконання.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвалення Конституційним Судом України рішення від 15.04.2020 у справі №2-р(11)2020 не є підставою для скасування постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.06.2016.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно приписів ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.4 ст.368 КАС України, за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може:

1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;

2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;

3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.06.2016.

Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 241 - 243, 369 Кодексу адміністративного судочинства суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про перегляд постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.06.2016 за виключними обставинами на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 КАС України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Головуючий суддя В.П. Шулежко

Судді А.В. Літвінова

І.О. Іщук