Справа № 640/3751/20
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2020-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2020 року м. Київ №640/3751/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Віва Декор»
до Державної податкової служби України
провизнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Віва Декор» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової служби України, в якому просило:

-визнати протиправною бездіяльність Державної податкової служби України щодо незабезпечення автоматичного збільшення суми, на яку платник податків має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, на суму 4 418 422 грн. на рахунку ТОВ «Віва Декор», , в СЕА ПДВ;

-зобов`язати Державну податкову службу України збільшити розмір суми, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, на рахунку ТОВ «Віва Декор», , в СЕА ПДВ на суму 4 418 422 грн.

Позовні вимоги позивач мотивував тим, що станом на 01 лютого 2015 року у позивача сформована сума від`ємного значення ПДВ попередніх звітних (податкових) періодів у розмірі 4 568 392 грн. У податковій декларації з ПДВ за лютий 2015 року позивач відобразив від`ємне значення податку на додану вартість попередніх звітних (податкових) періодів, сформоване станом на 01 лютого 2015 року у розмірі 4 568 392 грн. у рядку 30 «Сума залишку від`ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника податку у банку». Тобто позивач заявив суму від`ємного значення ПДВ у розмірі 4 568 392 грн до бюджетного відшкодування на поточний банківський рахунок. При цьому, з урахуванням заяв позивача про зарахування вказаної переплати з ПДВ на погашення інших податків вих. №458 від 21 жовтня 2015 року, вих.№459 від 17 листопада 2015 року, вих.№460 від 24 грудня 2015 року, частину переплати у розмірі 149 990 грн було зараховано у сплату інших податків.

Таким чином, станом на 31 грудня 2015 року на рахунку позивача обліковувалась переплата з ПДВ у розмірі 4 418 422, 53 грн. Оскільки дану суму не було відшкодовано на поточний банківський рахунок, позивач у 2016 році згідно поданих заяв від 26 серпня 2016 року та 22 вересня 2016 року змінив порядок врахування від`ємного значення ПДВ, що виникло у звітних періодах до 01 лютого 2015 року, на зарахування на електронний рахунок в СЕА ПДВ.

Зарахування переплати на електронний рахунок позивача в СЕА ПДВ частково було здійснено 29 серпня 2016 року на суму 1 000 000 грн. та 26 вересня 2016 року на суму 3 418 422 грн.

Позивач правомірно розраховував, що внаслідок зарахування на рахунок в СЕА ПДВ дана сума також збільшить реєстраційний ліміт в СЕА ПДВ, як це передбачено пунктом 53 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України, однак збільшення реєстраційної суми не було здійснено.

За таких обставин позивач неодноразово звертався до податкового органу з проханням збільшити реєстраційну суму на рахунку в СЕА ПДВ, однак 21 серпня 2019 року отримав листа, яким у збільшенні реєстраційного ліміту йому було відмовлено з огляду на те, що надміру сплачені суми ПДВ у розмірі 4 418 422 грн. були зараховані до бюджету з електронного рахунку в СЕА, а не з поточного рахунку платника безпосередньо до бюджету (тобто не виконуються умови для збільшення реєстраційного ліміту, передбачені пунктом 53 Податкового кодексу України).

Таким чином, станом на дату звернення позивача до суду, в системі електронного адміністрування ПДВ сума від`ємного значення ПДВ у розмірі 4 418 422 грн. не відображена. Так само, заявлена до бюджетного відшкодування у декларації позивача за лютий 2015 року, сума залишку від`ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів, у розмірі 4 418 422 грн. не була повернута на розрахунковий рахунок позивача.

Тому, на думку позивача, Державна податкова служба України, як адміністратор СЕА ПДВ протиправно та у порушення пункту 53 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України не виконала свої обов`язки щодо забезпечення відображення показників в СЕА ПДВ та збільшення розміру реєстраційної суми на рахунку позивача на суму 4 418 422 грн., що в свою чергу, змусило позивача звернутись до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 лютого 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити.

Відповідач у судове засідання не прибув, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення судового засідання. При цьому будь-яких клопотань відповідача щодо відкладення судового засідання станом на дату проведення судового засідання канцелярією суду зареєстровано не було.

Заслухавши пояснення представника позивача на підтримку позову, дослідивши матеріали справи, суд ухвалив завершити розгляд справи у порядку письмового провадження (без виклику учасників справи).

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, наполягаючи на безпідставності доводів позивача. Зокрема зауважував, що станом на 01 липня 2015 року по ТОВ «Віва Декор» обліковувалась переплата по податку на додану вартість в сумі 4 568 392,53 грн., яка виникла внаслідок обліку задекларованих сум до бюджетного відшкодування за попередні періоди. З урахуванням здійсненої ТОВ «Віва Декор» сплати: 27 липня 2015 року ПДВ через електронний рахунок в СЕА в сумі 3 765 441 грн. та проведених 30 липня 2015 року нарахувань в обліковій картці по декларації за червень 2015 року в суму 3 765 441 грн.; 25 серпня 2015 року ПДВ через електронний рахунок в СЕА в сумі 4 463 879 грн. та проведених 30 серпня 2015 року нарахувань в обліковій картці по декларації за липень 2015 року в сумі 4 463 879 грн.; 24 вересня 2015 року ПДВ через електронний рахунок в СЕА в сумі 179 747 грн. та проведених 30 вересня 2015 року нарахувань в обліковій картці по декларації за серпень 2015 року в сумі 179 747 грн.; 23 жовтня 2015 року ПДВ через електронний рахунок в СЕА в сумі 1 767 748 грн., зарахування в рахунок сплати інших платежів в сумі 49 990 грн., проведених 30 жовтня 2015 року нарахувань в обліковій картці по декларації за вересень 2015 року в сумі 1 767 748 грн. зарахувань в рахунок сплати інших платежів 26 листопада 2015 року в сумі 49 990 грн. та 30 грудня 2015 року в сумі 49 990 грн., - з врахуванням черговості платежів станом на 31 грудня 2015 року обліковувалась переплата по податку на додану вартість в сумі 4 418 422,53 грн., як надміру сплачена. В той же час, повернення надміру сплаченої суми 4 418 422 грн. на електронний рахунок в СЕА здійснено 29 серпня 2016 року у розмірі 1 000 000 грн. та 26 вересня 2016 року у розмірі 3 418 422 грн.

Враховуючи наведене, зарахування повернутих надміру сплачених сум на електронний рахунок в СЕА не призвело до збільшення реєстраційної суми, оскільки зазначені кошти були зараховані до бюджету з електронного рахунку в СЕА, а не з поточного рахунку платника безпосередньо до бюджету.

У відповіді на відзив представник позивача наголосив на тому, що наведені відповідачем доводи не можуть слугувати підставою для відмови у задоволенні правомірних вимог позивача. Так, законодавство щодо впровадження СЕА ПДВ передбачало два шляхи врахування від`ємного значення ПДВ, що виникло у звітних періодах до 01 лютого 2015 року: збільшення розміру реєстраційної суми в СЕА ПДВ або отримання бюджетного відшкодування без збільшення реєстраційної суми.

У податковій декларації з ПДВ за лютий 2015 року позивач заявив від`ємне значення ПДВ, сформоване станом на 01 лютого 2015 року у розмірі 4 568 392 грн. до бюджетного відшкодування на рахунок податку у банку. Оскільки дану суму не було відшкодовано, позивач у 2016 році змінив порядок врахування від`ємного значення ПДВ, що виникло у звітних періодах до 01 лютого 2015 року, обравши замість бюджетного відшкодування зарахування на електронний рахунок в СЕА ПДВ. Як правильно вказує відповідач, таку суму у розмірі 4 418 422 грн. було зараховано на електронний рахунок, однак реєстраційна сума на рахунку позивача в СЕА ПДВ не збільшилася, оскільки станом на дату зарахування можливість такого збільшення не було передбачено у формулі розрахунку реєстраційного ліміту. В той же час, як зрозуміло з логіки функціонування та мети впровадження СЕА ПДВ, всі суми від`ємного значення ПДВ (незалежно від моменту їх виникнення, дати чи способу зарахування) підлягають або врахуванню на рахунку платника в СЕА, або поверненню на рахунок платника у банку. Якщо платник обирає спосіб врахування сум від`ємного значення ПДВ на електронному рахунку в СЕА, то при зарахуванні їх на електронний рахунок в СЕА без збільшення реєстраційного ліміту, платник фактично позбавлений можливості скористатися такою переплатою.

Саме для вирішення даної неврегульованості законодавства підрозділ 2 розділу ХХ Податкового кодексу України було доповнено пунктом 53, який передбачає можливість одноразового та автоматичного збільшення реєстраційного ліміту платників на суми надміру сплаченого ПДВ, які фактично не вплинули на реєстраційний ліміт платника, хоча мали б його збільшити при зарахуванні на рахунок платника в СЕА ПДВ. Тобто, дана норма була якраз спрямована на вирішення проблемної ситуації позивача, коли від`ємне значення ПДВ у розмірі 4 568 392 грн. не було відшкодоване позивачу на банківський рахунок, і до того ж не збільшило реєстраційну суму в СЕА ПДВ, внаслідок чого позивач фактично втратив можливість скористатися даною переплатою.

Тому відповідач (як адміністратор СЕА ПДВ) повинен був здійснити збільшення реєстраційного ліміту на суму 4 418 422 грн. на рахунку позивача в СЕА на підставі пункту 53 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України, оскільки у випадку позивача виконуються обидві умови для застосування даної норми: 1) зарахування суми від`ємного значення ПДВ у розмірі 4 418 422 грн. на електронний рахунок позивача було здійснено у 2016 році; 2) сума переплати виникла внаслідок сплати позивачем сум ПДВ з поточного рахунку до бюджету у періодах до 01 січня 2015 року і попередньо не впливала на значення реєстраційної суми в СЕА ПДВ.

При цьому безпідставним є твердження відповідача про те, що надміру сплачені суми ПДВ у розмірі 4 418 422 грн. не збільшують реєстраційний ліміт з огляду на те, що вони були зараховані до бюджету з електронного рахунку в СЕА, а не з поточного рахунку позивача. Як було зазначено у позовній заяві, така переплата сформована у періодах, що передували впровадженню СЕА ПДВ (ще до 01 січня 2015 року), коли законодавство взагалі не передбачало іншого способу сплати податкових зобов`язань із ПДВ, аніж шляхом їх перерахування з поточного рахунку платника податків. Тобто сплата податкових зобов`язань з ПДВ через електронний рахунок в СЕА почала здійснюватися лише після 01 лютого 2015 року - після впровадження функціонування СЕА ПДВ в тестовому режимі. Як зрозуміло з аналізу податкової декларації за лютий 2015 року, сума від`ємного значення ПДВ у розмірі 4 418 422 грн. сформувалась у позивача ще до 01 лютого 2015 року, тому вона була сплачена безпосередньо до бюджету, іншого способу сплати такого ПДВ не було передбачено. Дана обставина і суми ПДВ не оскаржуються відповідачем.

За наведених обставин представник позивача вважає доводи відповідача необгрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача вказував на те, що позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки сам стверджує, що у відповідача станом на 20 січня 2017 року виник обов`язок збільшити розмір реєстраційної суми в СЕА ПДВ. Таким чином про порушення його права позивачу було відомо ще з січня 2017 року, а відтак пропущено законодавчо встановлений строк звернення до суду. При цьому у позовній заяві позивач не обгрунтовував підстави пропущення строку та не надавав жодного доказу на підтвердження наведених обставин.

Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та було встановлено судом, станом на 01 лютого 2015 року позивачем сформовано суму від`ємного значення ПДВ попередніх звітних (податкових) періодів у розмірі 4 568 392 грн. У податковій декларації з ПДВ за лютий 2015 року позивач відобразив від`ємне значення податку на додану вартість попередніх звітних (податкових) періодів, сформоване станом на 01 лютого 2015 року у розмірі 4 568 392 грн. у рядку 30 «Сума залишку від`ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника податку у банку». Тобто позивач заявив суму від`ємного значення ПДВ у розмірі 4 568 392 грн до бюджетного відшкодування на поточний банківський рахунок. При цьому, з урахуванням заяв позивача про зарахування вказаної переплати з ПДВ на погашення інших податків вих. №458 від 21 жовтня 2015 року, вих.№459 від 17 листопада 2015 року, вих.№460 від 24 грудня 2015 року, частину переплати у розмірі 149 990 грн було зараховано у сплату інших податків.

Таким чином, станом на 31 грудня 2015 року на рахунку позивача обліковувалась переплата з ПДВ у розмірі 4 418 422, 53 грн. Оскільки дану суму не було відшкодовано на поточний банківський рахунок, позивач у 2016 році згідно поданих заяв від 26 серпня 2016 року та 22 вересня 2016 року змінив порядок врахування від`ємного значення ПДВ, що виникло у звітних періодах до 01 лютого 2015 року, на зарахування на електронний рахунок в СЕА ПДВ.

Зарахування переплати на електронний рахунок позивача в СЕА ПДВ частково було здійснено 29 серпня 2016 року на суму 1 000 000 грн. та 26 вересня 2016 року на суму 3 418 422 грн.

За наслідками таких дій позивач розраховував, що внаслідок зарахування на рахунок в СЕА ПДВ дана сума також збільшить реєстраційний ліміт в СЕА ПДВ, однак податковим органом позивачу в цьому було відмовлено, що зумовило звернення до суду із заявленим позовом.

Відповідно до статті 1 Податкового кодексу України Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Основні принципи функціонування системи електронного адміністрування податку на додану вартість визначено статтею 200 Податкового кодексу України.

З 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII, яким запроваджено нові правила функціонування системи електронного адміністрування податку на додану вартість.

Так пунктом 33 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, що за вибором платника податку, який він відображає у заяві, що подається у складі податкової декларації, непогашені залишки сум податку на додану вартість, що були заявлені платниками податку до бюджетного відшкодування за звітні (податкові) періоди до 1 лютого 2015 року, задекларовані до бюджетного відшкодування за звітні (податкові) періоди до 1 лютого 2015 року в рахунок зменшення податкових зобов`язань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів, від`ємне значення суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200 цього Кодексу, та залишок від`ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів після бюджетного відшкодування, задекларовані платниками податку за звітні (податкові) періоди до 1 лютого 2015 року:

а) або без проведення перевірок, передбачених статтею 200 цього Кодексу, збільшують розмір суми податку, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначену пунктом 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу, з одночасним збільшенням розміру суми податкового кредиту у податковій декларації за звітний (податковий) період, в якому було здійснено таке збільшення.

Суми такого від`ємного значення та/або бюджетного відшкодування можуть бути перевірені контролюючим органом у загальновстановленому порядку;

б) або підлягають поверненню платнику у порядку, визначеному статтею 200 Кодексу у редакції, що діяла станом на 31 грудня 2014 року.

Відповідно до пункту 34 встановлено, що станом на третій робочий день після дати набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення адміністрування податку на додану вартість" зареєстрованим платникам податку значення суми податку (позитивне або від`ємне), на яку такий платник має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначене пунктом 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу, та значення усіх її складових, визначених цим Кодексом, дорівнюють нулю, крім значень її складових УНаклОтр, УНаклВид та УМитн, що були сформовані починаючи з 1 липня 2015 року. Зареєстрованим платникам податку таке значення автоматично збільшується контролюючим органом:

1) на суму середньомісячного розміру сум податку, які за останні 12 звітних (податкових) місяців (червень 2014 року - травень 2015 року) / 4 квартали (II квартал 2014 року - I квартал 2015 року) були задекларовані платником до сплати до бюджету та погашені чи розстрочені або відстрочені, а також задекларовані як такі, що спрямовуються на спеціальний рахунок платника - сільськогосподарського підприємства, що обрав спеціальний режим відповідно до статті 209 цього Кодексу. Платникам податку, які станом на 1 липня 2015 року зареєстровані платниками податку на додану вартість:

більше ніж 12 звітних (податкових) місяців / 4 квартали - таке збільшення здійснюється протягом третього робочого дня після дати набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення адміністрування податку на додану вартість";

менше ніж 12 звітних (податкових) місяців / 4 квартали, а також платникам, зареєстрованим платниками податку на додану вартість після 1 липня 2015 року, - таке збільшення здійснюється протягом першого числа кварталу, що настає за кварталом, в якому строк такої реєстрації досягає 12 звітних (податкових) місяців / 4 квартали.

Така сума збільшення щокварталу (протягом першого числа відповідного кварталу) підлягає автоматичному перерахунку з урахуванням показника середньомісячного розміру сум податку, які за останні 12 звітних (податкових) місяців / 4 квартали станом на дату такого перерахунку були задекларовані платником до сплати до бюджету та погашені чи розстрочені або відстрочені, а також задекларовані як такі, що спрямовуються на спеціальний рахунок платника - сільськогосподарського підприємства, що обрав спеціальний режим відповідно до статті 209 цього Кодексу, чи залишаються у розпорядженні сільськогосподарського підприємства відповідно до пункту 209.18 статті 209 цього Кодексу. Такий перерахунок здійснюється шляхом віднімання суми попереднього збільшення та додавання суми збільшення згідно з поточним перерахунком;

2) протягом третього робочого дня після дати набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення адміністрування податку на додану вартість" на суму залишків коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість станом на початок такого дня за вирахуванням сум, заявлених платником у складі податкової звітності з податку за звітний (податковий) період за червень 2015 року до перерахування з електронного рахунку до бюджету в рахунок сплати податкових зобов`язань з податку та/або на поточний рахунок платника відповідно до пункту 200-1.6 статті 200-1 цього Кодексу. До 31 липня 2015 року/20 серпня 2015 року сума, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, зменшується на суму податкових зобов`язань, задекларованих за звітний (податковий) період за червень 2015 року/II квартал 2015 року;

3) протягом 10 календарних днів після дати набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення адміністрування податку на додану вартість" на суму помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на додану вартість станом на 1 липня 2015 року. На суму такого збільшення одноразово:

а) якщо за результатами звітного (податкового) періоду за червень 2015 року / II квартал 2015 року платником податку задекларовано суми податку на додану вартість до сплати до бюджету, - зменшується контролюючим органом в інформаційній системі показників стану розрахунку платників інформаційної бази контролюючого органу така сума, задекларована до сплати до бюджету за результатами звітного (податкового) періоду за червень 2015 року / II квартал 2015 року, з одночасним зменшенням суми податку, що підлягає перерахуванню з рахунку платника в системі електронного адміністрування податку до бюджету, що зазначається у реєстрі, на підставі якого орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, здійснює таке перерахування;

б) якщо за результатами звітного (податкового) періоду за червень 2015 року / II квартал 2015 року платником податку задекларовано суми податку на додану вартість до сплати до бюджету в розмірі, що є меншим ніж сума помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на додану вартість станом на 1 липня 2015 року або задекларовано від`ємне значення податку, - збільшується платником податку сума від`ємного значення, сформована за результатами звітного (податкового) періоду за липень 2015 року / III квартал 2015 року, яка переноситься до податкової звітності з податку звітного (податкового) періоду за серпень 2015 року / IV квартал 2015 року.

Помилково та/або надміру сплачені грошові зобов`язання з податку на додану вартість вважаються погашеними одночасно із збільшенням суми податку, на яку такий платник має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначеної пунктом 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу;

4) до 31 липня 2015 року для платників податків, що застосовують звітний (податковий) період місяць, без проведення перевірок, передбачених статтею 200 цього Кодексу, на суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, та суму непогашеного від`ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів на кінець поточного звітного (податкового) періоду, що зазначено в податковій звітності з податку на додану вартість, у якій відображаються розрахунки з бюджетом та/або відображаються операції, що стосуються спеціального режиму оподаткування відповідно до статті 209 цього Кодексу, за червень 2015 року. На таку суму платником податку збільшується розмір суми податкового кредиту за звітний (податковий) період (липень 2015 року).

Суми такого від`ємного значення можуть бути перевірені контролюючим органом у загальновстановленому порядку;

5) до 20 серпня 2015 року для платників податків, що застосовують звітний (податковий) період, що дорівнює кварталу, без проведення перевірок, передбачених статтею 200 цього Кодексу, на суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду та суму непогашеного від`ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів на кінець поточного звітного періоду, що зазначено в податковій звітності з податку на додану вартість, у якій відображаються розрахунки з бюджетом та/або відображаються операції, що стосуються спеціального режиму оподаткування відповідно до статті 209 цього Кодексу, за II квартал 2015 року. На таку суму платником податку збільшується розмір суми податкового кредиту за звітний (податковий) період за III квартал 2015 року.

Суми такого від`ємного значення можуть бути перевірені контролюючим органом у загальновстановленому порядку.

Як вірно зауважив представник позивача, норма пункту 33 Податкового кодексу України надає платнику податків право на власний розсуд обрати спосіб врахування від`ємного значення ПДВ, що виникло у звітних періодах до 01 лютого 2015 року, а саме: шляхом збільшення розміру реєстраційної суми в СЕА ПДВ з одночасним збільшенням розміру суми податкового кредиту, або шляхом отримання бюджетного відшкодування без збільшення реєстраційної суми в СЕА ПДВ.

Суд погоджується з позивачем, що наведені у пункті 33 норми закріплюють безумовне право платника податків на збільшення розміру реєстраційної суми в СЕА ПДВ за рахунок суми непогашеного від`ємного значення з ПДВ попередніх звітних періодів на кінець поточного звітного періоду. Якщо ж платник податків не використовує своє право, передбачене наведеною нормою в період роботи СЕА в тестовому режимі, то з 04 серпня 2015 року передбачається автоматичне збільшення розміру реєстраційної суми в СЕА ПДВ, згідно з пунктом 34 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України, на від`ємне значення, не використане платником податків.

Таким чином, можна дійти висновку, що право платника податків на збільшення розміру реєстраційної суми в СЕА ПДВ за рахунок суми непогашеного від`ємного значення з ПДВ попередніх звітних періодів існує як в період тестового режиму СЕА, так і після початку функціонування СЕА в робочому режимі та не обмежується нормами пункту 34. Якщо після автоматичного збільшення розміру реєстраційної суми в СЕА ПДВ у платника податку залишається неврахована сума від`ємного значення ПДВ, він має право зарахувати цю суму на збільшення реєстраційної суми в СЕА.

За фактичними обставинами справи, які не спростовуються відповідачем, позивач реалізуючи своє право на врахування від`ємного значення ПДВ, що виникло у звітних періодах до 01 лютого 2015 року, у податковій декларації за лютий 2015 року заявив суму у розмірі 4 568 392 грн. до бюджетного відшкодування. Такі показники були відображені в Додатку 2 до податкової декларації з ПДВ за лютий 2015 року.

Відповідачем не спростовано того факту, що як стверджує позивач, він не отримував актів камеральних чи позапланових перевірок податкового органу, які б свідчили про помилки у декларації. При цьому, сума від`ємного значення ПДВ не вплинула на розмір реєстраційної суми на рахунку позивача в СЕА ПДВ.

Як наголошено позивачем та не спростовано відповідачем, оскільки заявлену суму не було відшкодовано, позивач у 2016 році змінив порядок врахування від`ємного значення ПДВ, що виникло у звітних періодах до 01 лютого 2015 року, обравши замість бюджетного відшкодування зарахування на електронний рахунок в СЕА ПДВ.

Водночас, відповідно до чинного на той час законодавства, внаслідок зарахування сума в СЕА ПДВ не збільшилася, оскільки можливість такого збільшення не була передбачена у формулі розрахунку реєстраційного ліміту, передбаченій пунктом 200-1.3 статті 200-1 Податкового кодексу України.

Суд погоджується з доводами позивача, що незважаючи на відсутність чіткого правового регулювання платники податків, отримуючи таке зарахування надмірно сплачених сум ПДВ на електронний рахунок в СЕА ПДВ, мали право на збільшення реєстраційного ліміту. Таке право платника мало б забезпечуватися з огляду на те, що попередньо такі суми від`ємного значення ПДВ не впливали на розрахунок реєстраційного ліміту і водночас при зарахуванні їх на електронний рахунок в СЕА без збільшення реєстраційного ліміту, платник фактично позбавлений можливості скористатися такою переплатою.

Законом України від 21 грудня 2016 року №1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» підрозділ 2 розділу XX Податкового кодексу України доповнено пунктом 53, згідно якого встановлено, що 20 січня 2017 року значення суми, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначеної пунктом 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу, збільшується на суму коштів, повернутих у період з 1 січня 2016 року до 1 січня 2017 року платнику податку відповідно до пункту 43.4 статті 43 цього Кодексу на рахунок у системі електронного адміністрування податку на додану вартість: перерахованих з поточного рахунку платника безпосередньо до бюджету; перерахованих з рахунка в системі електронного адміністрування податку на додану вартість до бюджету за заявою платника відповідно до пункту 200-1.6 статті 200-1 цього Кодексу, який діяв у цей період.

Вказаний пункт передбачає дві умови для автоматичного збільшення реєстраційної суми в СЕА ПДВ: - сума від`ємного значення ПДВ була повернута платнику податків у період з 01 січня 2016 року до 01 січня 2017 року на електронний рахунок; - така сума від`ємного значення ПДВ сформувалася внаслідок попередньої сплати податкових зобов`язань з ПДВ напряму до державного бюджету з рахунку платника у банку або була заявлена до повернення на електронний рахунок в порядку пункту 200-1.6 статті 200-1 Податкового кодексу України.

Відповідачем не заперечується, що позивач правомірно сформував суму від`ємного значення ПДВ у періодах до 01 лютого 2015 року та сплатив її шляхом перерахування коштів з поточного рахунку напряму до державного бюджету.

В подальшому, шляхом подання заяв від 26 серпня 2016 року та 22 вересня 2016 року позивач змінив порядок врахування від`ємного значення ПДВ, що виникло у звітних періодах до 01 лютого 2015 року, на зарахування на електронний рахунок в СЕА ПДВ. Фактичне зарахування переплати на електронний рахунок позивача в СЕА ПДВ було здійснено 29 серпня 2016 року та 26 вересня 2016 року, і при цьому, не вплинуло на значення реєстраційного ліміту позивача в СЕА ПДВ.

За доводами позивача, з якими погоджується суд, позивачем виконані обидві умови для застосування відповідачем пункту 53 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу щодо збільшення реєстраційного ліміту на суму 4 418 422 грн., а саме: - зарахування суми від`ємного значення ПДВ у розмірі 4 418 422 грн. на електронний рахунок позивача здійснено у 2016 році; - сума переплати виникла внаслідок фактичної сплати позивачем сум ПДВ з поточного рахунку до бюджету у періодах до 01 січня 2015 року і попередньо не впливала на значення реєстраційної суми в СЕА ПДВ. Відтак, станом на 20 січня 2017 року у відповідача виник обов`язок збільшити розмір реєстраційної суми на рахунку позивача в СЕА ПДВ.

Суд також розділяє позицію позивача з приводу безпідставності доводів відповідача, що надміру сплачені суми ПДВ у розмірі 4 418 422 грн. не збільшують реєстраційний ліміт з огляду на те, що вони були зараховані до бюджету з електронного рахунку в СЕА, а не з поточного рахунку позивача, - оскільки така переплата сформувалась у періодах до впровадження СЕА ПДВ, коли чинним податковим законодавством взагалі не передбачалось іншого способу сплати податкових зобов`язань з ПДВ, аніж шляхом їх перерахування з поточного рахунку платників податків.

В даному випадку слід врахувати положення пункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, за яким податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, як зокрема, презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Склалась ситуація, коли від`ємне значення ПДВ у розмірі 4 568 392 грн. не було відшкодоване позивачу на банківський рахунок і, при цьому, не збільшило реєстраційну суму в СЕА ПДВ, внаслідок чого позивач фактично втратив можливість скористатись даною переплатою.

За таких обставин, як наголошує позивач, відповідач, не забезпечивши своєчасне відображення на рахунку позивача у СЕА ПДВ суми від`ємного значення ПДВ, порушив статтю 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо мирного володіння своїм майном.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, у тому числі вказував на порушення позивачем строку звернення до суду, так як останній, на думку відповідача, був обізнаний про своє порушене право ще у січні 2017 року.

Суд такі міркування відповідача вважає помилковими з огляду на таке.

За змістом частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини другої цієї статті захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Звертаючись до суду позивач просив визнати протиправною бездіяльність Державної податкової служби України щодо незабезпечення автоматичного збільшення суми, на яку платник податків має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, на суму 4 418 422 грн. на рахунку ТОВ «Віва Декор», , в СЕА ПДВ, і, як похідна вимога зобов`язати Державну податкову службу України збільшити розмір суми, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, на рахунку ТОВ «Віва Декор», , в СЕА ПДВ на суму 4 418 422 грн.

Бездіяльність суб`єкта владних повноважень це пасивна його поведінка, тобто не вчинення дій, які суб`єкт владних повноважень мав вчинити, але не вчинив.

Відповідачем не спростовано того факту, що задля вчинення останнім дій щодо збільшення реєстраційної суми на рахунку позивача в СЕА ПДВ, позивач неодноразово звертався до податкового органу, однак збільшення реєстраційної суми не було здійснено відповідачем. Востаннє, отримавши лист 21 серпня 2019 року, яким позивачу було відмовлено у збільшенні реєстраційного ліміту, позивач в лютому 2020 року звернувся з даним позовом до суду.

На думку суду, не вчинення відповідачем дій щодо збільшення реєстраційної суми на рахунку позивача в СЕА ПДВ на протязі тривалого часу, в тому числі станом на час звернення позивача до суду і вирішення спору по суті, є триваючою бездіяльністю відповідача, а відтак позивачем не пропущено строку звернення до суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів перед судом правомірності своєї поведінки щодо незабезпечення автоматичного збільшення суми, на яку платник податків має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму 4 418 422 грн. на рахунку ТОВ «Віва Декор».

В той же час позивач навів переконливі обгрунтування та докази, які в своїй сукупності дають підстави для задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що позовна вимога визнати протиправною бездіяльність Державної податкової служби України щодо незабезпечення автоматичного збільшення суми, на яку платник податків має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, на суму 4 418 422 грн. на рахунку ТОВ «Віва Декор», , в СЕА ПДВ є обгрунтованою та підлягає задоволенню судом.

Окрім того, як вже було процитовано вище, позивач просив зобов`язати Державну податкову службу України збільшити розмір суми, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, на рахунку ТОВ «Віва Декор», , в СЕА ПДВ на суму 4 418 422 грн.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява №33202/96, пункт 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява №48939/99, пункт 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, пункт 72, від 08 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява №10373/05, пункт 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява №55555/08, пункт 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Суд також зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З системного аналізу вказаних норм статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України можна дійти висновку, що суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення на користь позивача.

Тобто, такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Приймаючи до уваги викладене вище, виходячи з вимог, заявлених позивачем у даній справі, суд, з метою належного захисту прав позивача, вважає за доцільне задовольнити вказану вище позовну вимогу, зобов`язавши Державну податкову службу України збільшити розмір суми, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, на рахунку ТОВ «Віва Декор», , в СЕА ПДВ на суму 4 418 422 грн.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог, а відтак задовольняє позовні вимоги повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 4204,00 грн. згідно платіжного доручення від 12 лютого 2020 року №1907, який підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача згідно частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того позивачем подана заява на відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 59 138,99 грн.

За змістом частини третьої статті 132 Кодексу до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, у відповідності з частиною п`ятою цієї статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин шостої, сьомої цієї статті у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В якості обгрунтувань заявленої до відшкодування суми витрат на правову допомогу позивачем надано Рамковий договір №17-АА/2019 про надання професійної правничої допомоги, укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням «КПМГ Право Україна», відповідно до п. 3.1 якого гонорар Адвокатського об`єднання за надання юридичних послуг буде розраховуватися відповідно до усередненої (пільгової) погодинної ставки у розмірі 2 939 грн., що є еквівалентом 110 євро згідно з офіційним курсом НБУ на дату укладання Завдання, без урахування накладних витрат, та без урахування податку на додану вартість, який буде сплачуватися додатково відповідно до вимог чинного законодавства України, та будь-яких інших податків, потреба у сплаті яких може виникнути у подальшому.

Згідно зі Звітом про надані юридичні послуги щодо повного супроводу справи №640/3751/20 у суді першої інстанції (додаток 4), Адвокатське об`єднання фактично витратило 16,5 годин часу.

Адвокатське об`єднання виставило позивачу рахунок №UA-17413 від 28 лютого 2020 року на суму 53 321,21 грн., включаючи ПДВ 8 886,87 грн. (еквівалент 1650 євро) та рахунок №UA-17846 від 07 квітня 2020 року на суму 5 817,78 грн., включаючи ПДВ 969,63 грн. (еквівалент 165 євро).

На підтвердження здійснення оплати по вказаних рахунках, до заявленого клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, додані платіжні доручення №771 від 05 березня 2020 року, №2034 від 08 квітня 2020 року, а також Акт передачі-приймання послуг від 08 квітня 2020 року.

Посилаючись на практику Верховного Суду, зокрема у постановах від 15 травня 2018 року у справі №821/1594/17, від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, від 17 березня 2020 року у справі №820/3308/17, від 05 вересня 2019 року у справі №826/841/17, позивач просить відшкодувати витрати загалом у розмірі 59 138,99 грн.

При цьому, позивач наголошував на співмірності витрат на правову допомогу із складністю справи, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням для позивача.

Так, позивач вказав, що справа №640/3751/20 є складною з огляду на комплексність та відсутність чіткого законодавчого врегулювання правовідносин, які є предметом розгляду, відсутність усталеної судової практики в ідентичних справах. З огляду на складність справи, надання послуг щодо супроводу даної справи у суді потребувало суттєвих витрат часу спеціалістів Адвокатського об`єднання для розробки правової позиції та підготовки позовної заяви у справі, аналізу законодавчих вимог та роз`яснень щодо застосування норм права до спірних правовідносин, пошуку аргументів та доказів для захисту інтересів позивача.

Крім того, ціна позову - розмір реєстраційної суми на рахунку в СЕА ПДВ, щодо збільшення якої звернувся позивач, складає 4 418 422 грн., а тому вирішення даної справи має суттєве значення для позивача, оскільки може суттєво вплинути на його фінансове та господарське становище. Зокрема, у випадку відмови від оскарження протиправної бездіяльності відповідача, позивач втратив би право на повернення даної переплати з ПДВ та фактично втратив би свою власність у розмірі 4 418 422 грн.

Окрім того, позивач наголосив, що погоджена сторонами погодинна ставка Адвокатського об`єднання у розмірі 110 євро/год є ринковою та співмірна з професійним досвідом, високою компетенцією, визнанням на юридичному ринку Адвокатського об`єднання, а також його адвокатів. Зокрема, Адвокатське об`єднання «КПМГ Право Україна» відзначене міжнародними юридичними рейтингами Chambers Europe Guide та The Legal 500 у галузі податкового права в 2018 році, IFLR 1000 та The Legal 500 у сфері корпоративного права та М&A в 2018 році. Також КПМГ Право Україна - юридична фірма року у сфері оподаткування в 2018 році за версією «Юридичної премії».

Відповідач вважав заявлену до відшкодування суму витрат на правничу допомогу у розмірі 59 138,99 грн. «…неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг з урахуванням часу здійснення представництва у суді (участь в 1 судовому засіданні, на якому фактично розгляд справи не здійснювався та подання позовної заяви). Крім того, оцінка дій, що полягали у вивченні документів по справі, підготовка позовної заяви, підготовці до судового засідання не відповідає критеріям обгрунтованості та пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову у розумінні приписів частини 5 ст. 134 КАС України з огляду на вимоги, які ставляться до адвоката, а саме, наявності у такої особи повної вищої юридичної освіти, стажу роботи в галузі права, у зв`язку з чим такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №905/1795/18)».

Утім, зважаючи на наведені позивачем обгрунтування та додані до клопотання докази, суд вважає, що заявлений до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу у сумі 59 138,99 грн. повністю відповідає вимогам статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, в той час як відповідач не навів конкретних аргументів, розрахунків, доказів, в чому саме він вважає неспівмірним розмір витрат з огляду на розумну необхідність витрат на правничу допомогу, відповідно, не спростував доводів та доказів позивача.

Відтак витрати на правничу допомогу також підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 2, 77, 132, 134, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва -

в и р і ш и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Віва Декор» задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Державної податкової служби України щодо незабезпечення автоматичного збільшення суми, на яку платник податків має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, на суму 4 418 422 грн. на рахунку ТОВ «Віва Декор», , в СЕА ПДВ.

Зобов`язати Державну податкову службу України збільшити розмір суми, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, на рахунку ТОВ «Віва Декор», , в СЕА ПДВ на суму 4 418 422 грн.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Віва Декор» (юридична адреса: 77300, Івано-Франківська обл., м. Калуш, вул. Євшана, 9; фактична адреса: 77300, Івано-Франківська обл., м. Калуш, вул. Промислова, 12; ) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ) понесені витрати у вигляді судового збору у розмірі 4204,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 59 138,99 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням перехідних та прикінцевих положень.

Суддя Т.І. Шейко