Справа № 304/392/20
Суддя: Чепурнов В. О.
Дата ухвалення: 2020-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 304/392/20 Провадження № 2-а/304/9/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2020 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Чепурнова В. О.,

з участю секретаря судового засідання Гавій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 304/392/20 за позовом ОСОБА_1 до Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся в суд з вказаним позовом, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАк № 2243839 від 14 березня 2020 року про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП, винесену відносно нього, а справа провадженням закрити. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 14 березня 2020 року інспектором Перечинського ВП Кулєвим А.М. відносно нього було винесено оскаржувану постанову та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Згідно вказаної постанови він, керуючи транспортним засобом між населеними пунктами Зарічево та Перечин Перечинського району, не мав включеного ближнього світла фар або денних ходових вогнів, під час перевірки документів у нього було відсутнє Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив вимоги п. п. 2.1 ПДР України. Вказану постанову вважає незаконною, оскільки того дня близько 12.00 год він, керуючи транспортним засобом марки «Фольксваген Пассат», р/н НОМЕР_1 , рухаючись із с. Зарічево Перечинського району у напрямку м. Перечин, був зупинений працівниками поліції. Поліцейський, не представившись, зазначив, що на його транспортному засобі не було ввімкнено ближнє світло фар, що відповідно є порушення ПДР. Він же зазначив, що зупинка є незаконною, оскільки він тільки-но розпочав рух і зупинка відбулася в межах населеного пункту с. Зарічево, а відповідно до вимог ПДР з 01 жовтня по 01 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнуті денні ходові вогні (ближнє світло фар). Крім того на вимогу інспектора ним було пред`явлено посвідчення водія, з яким патрульний пішов до службового автомобіля та повернувшись вручив йому відривну квитанцію про сплату штрафу на підставі оскаржуваної постанови. Примірник постанови йому вручено не було, оголошено також, а відтак він очікував отримати таку поштою, однак так і не отримав, після чого самостійно звернувся до Перечинського ВП для ознайомлення з матеріалами справи про адміністративне правопорушення, після чого 24 березня 2020 року йому було вручено копію оскаржуваної постанови. Вважає дії поліцейського незаконними, а постанову такою, що винесена ним без повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи в їх сукупності, а відтак просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 13 травня 2020 року за клопотанням позивача було замінено сторону відповідача на Перечинське ВП Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області.

На виконання ухвали суду про залишення позову без руху від 10 червня 2020 року позивачем сплачено судовий збір за подання до суду адміністративного позову з приводу оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розмірі 420,40 грн.

05 червня 2020 року представником відповідача суду подано відзив на адміністративний позов, в якому зазначено, що водій ОСОБА_1 14 березня 2020 року керував транспортним засобом поза населеним пунктом (між с. Зарічево та м. Перечин Перечинського району) без увімкнутого ближнього світла фар та з цих підстав був зупинений поліцейським, на вимогу останнього пред`явити реєстраційний документ на транспортний засіб водій такого не пред`явив, а відтак поліцейський, керуючись ст. 258 КУпАП без складання протоколу виніс оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Так, органи Національної поліції, згідно ст. 222 КУпАП, розглядають зокрема справи ст. 126 КУпАП, та у випадках, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу. Таким чином відповідач вважає, що законодавчо закріплене скорочене провадження по адміністративному правопорушенню, передбаченому ч. 1 ст. 126 КУпАП, без складання протоколу про адміністративне правопорушення, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП, та не суперечить рішенню Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26 травня 2015 року, а тому посилання позивача на те, що постанова винесена з порушенням ст. 251 КУпАП не відповідає дійсності. На підставі наведеного просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Одночасно представник відповідача подав заяву про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду, передбачений ст. 122 КУпАП, так як з матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова винесена 14 березня 2020 року і про це позивачу було відомо, а також вручено відривну квитанцію про оплату штрафу.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання також не з`явився, хоча про дату, час і місце такого повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав, а тому суд розглядає справу у його відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 268 КАС України.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 цього Кодексу завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Кодексу місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні зокрема, адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Як роз`яснює п. 3 постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України № 2 від 06 березня 2008 року постанова про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії.

Згідно ст. 222 КУпАП до компетенції уповноважених працівників Національної поліції віднесено розгляд адміністративних порушень, передбачених ч. 4 ст. 126 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено в суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що 14 березня 2020 року поліцейським Кулєвим А.М. відносно позивача ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 2243839, згідно якої він того ж дня о 12.06 год керуючи транспортним засобом марки «Фольксваген Пасат», р/н НОМЕР_1 , між населеними пунктами Зарічево та Перечин Перечинського району не мав увімкненого ближнього світла фар або денних ходових вогнів, під час перевірки документів у водія відсутнє Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 2.1 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП. Згідно вказаної постанови позивача визнано винним у вчиненні такого правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) грн (а. с. 8).

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють ПДР України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (із змінами та доповненнями).

Так, згідно абз. 2 п. 9.8 ПДР України з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу ближнє світло фар.

Відповідно до п. 2.1. «б» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту технічний талон).

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У свою чергу, згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В той же час, відповідачем, на спростування викладених в адміністративному позові обставин, не надано суду будь-яких доказів про фіксацію вчинення адміністративного правопорушення, відеофіксації з нагрудних реєстраторів працівників поліції, або ж відео з реєстратора поліцейського автомобіля, якими б підтверджувався факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом особою, яка не пред`явила для перевірки реєстраційного документа на транспортний засіб.

У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жоден докази не має для суду наперед встановленої сили.

Таким чином, відповідачем не доведено факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення та з матеріалів справи неможливо достовірно встановити даний факт, відтак і підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності відсутні.

Враховуючи наведене та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять належних доказів, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, у зв`язку з чим оскаржувана постанова прийнята не у спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.

Що стосується заяви відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропуском ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду, передбаченого ст.122 КУпАП, то суд таку відхиляє з огляду на положення ч. 3 Прикінцевих положень КАС України, згідно яких під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені в тому числі статтею 122 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки продовжуються на строк дії такого карантину, який у свою чергу було установлено на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 з 12 березня 2020 року, тоді як оскаржувана постанова винесена 14 березня 2020 року.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що постанова серії ЕАК № 2243839 від 14 березня 2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП, не відповідає вимогам закону та не підтверджує наявність адміністративного правопорушення, винесена за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт неправомірних дій позивача.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку, що поліцейським при винесенні оскаржуваної постанови не було належним чином враховано та дотримано вищенаведених норм чинного законодавства України, а відтак суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, 62 Конституції України, ст. ст. 6-10, 14, 241-244, 246, 251, 286 КАС України, ст. ст. 7, 33, 222, 251, 258, 288 КУпАП, постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року, Законом України «Про Національну поліцію», Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року за № 1395, суд, -

У Х В А Л И В :

адміністративний позов ОСОБА_1 до Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі задовольнити повністю.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 2243839 від 14 березня 2020 року, винесену поліцейським Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старшим сержантом поліції Кулєвим Андрієм Михайловичем про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) грн скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 420 (чотириста двадцять) грн 40 коп судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається у письмовій формі до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення, але не пізніше закінчення строку карантину. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Перечинське відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області; місцезнаходження: 89200 Закарпатська область Перечинський район м. Перечин, вул. Ужгородська, № 37.

Головуючий:Чепурнов В. О.