Справа № 520/8788/2020
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2020-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні адміністративного позову

"13" липня 2020 р. № 520/8788/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чудних С.О., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Харківській області, які полягають у пред`явленні до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) для примусового виконання вимоги №Ф-15470-17У, виданої 14.02.2020 Головним управлінням ДПС у Харківській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Головного управління ДПС у Харківській області суми боргу з ЄСВ у розмірі 37356,37 грн та зобов`язати відкликати вимогу про сплату боргу № Ф-15470-17У з Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), та визнати вимогу № Ф-15470-17У, видану 14.02.2020 Головним управлінням ДПС у Харківській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Головного управління ДПС у Харківській області суми боргу з ЄСВ у розмірі 37356,37 грн такою, що не підлягає примусовому виконання.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої він просить вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим документом, а саме за вимогою № Ф-15470-17У, виданою 14.02.2020 Головного управління ДПС у Харківській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Головного управління ДПС у Харківській області суми боргу з ЄСВ у розмірі 37356,37 грн - до вирішення питання по суті позову.

В обґрунтування вказаної заяви зазначив, що Київським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відкрито виконавче провадження №62080460 від 15.05.2020 з примусового виконання вимоги № Ф-15470-17У, виданої 14.02.2020 Головним управління ДПС у Харківській області. В ході примусового виконання, державним виконавцем накладено арешт на належні позивачу кошти, що знаходяться на банківських рахунках і ніщо не заважає державному виконавцю здійснити списання коштів з рахунків, що значним чином порушить права позивача по справі. В разі задоволення судом позовних вимог позивач буде змушений вирішувати питання про повернення стягнених та перерахованих на користь відповідача коштів, що фактично нівелює право на забезпечення судового прав та інтересів особи та фактично утруднить виконання рішення суду в разі задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 . Так, на думку позивача, забезпечення позову до Головного управління ДПС у Харківській області шляхом зупинення примусового виконання виконавчого документу, який він просить визнати таким, що не підлягає виконанню в даній справі не зашкодить нічиїм інтересам, а навпаки забезпечить дотримання розумного балансу між публічними інтересами та приватним інтересами особи.

Суд зазначає, що згідно частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З огляду на зазначене суд вважає за можливе у порядку частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України розглянути заяву представника позивача в порядку письмового провадження.

Вирішуючи заявлене клопотання, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

З положень наведеної норми кодексу в кореспонденції з положеннями статей 72-77, 90, 211 Кодексу адміністративного судочинства України слідує, що розглядаючи питання про забезпечення позову, необхідно, з урахуванням доказів, наданих особою на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

При цьому, розв`язуючи клопотання про забезпечення позову, суд не має права вирішувати наперед ті питання, котрі стосуються суті заявлених вимог, тобто входити до оцінки обставин, котрі є предметом доказування по справі.

Суд зазначає, що зміст заявленого клопотання, не дозволяє судді дійти до переконливого висновку про існування в даному випадку передбачених статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для забезпечення позову, оскільки жодних доводів на підтвердження існування у спірних правовідносинах таких обставин (окрім самого лише твердження про необхідність забезпечити позов).

Питання відповідності закону оскарженого рішення владного суб`єкта підлягає з`ясуванню виключно під час розв`язання спору по суті.

У ході розгляду заяви суд надав оцінку усім аргументам заяви, які мають юридичне значення для правильного вирішення заяви по суті, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення заяви, і дійшов висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову належить відмовити.

Судом встановлено, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження обставин зазначених у частини 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України для забезпечення даного адміністративного позову.

Виходячи із завдання адміністративного судочинства та цілей, які спрямовані на вжиття заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заявником не наведено обґрунтованих підстав, що вказували б на існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі та можливість істотного ускладнення виконання рішення суду або ефективного захисту чи поновлення порушених прав або інтересів останнього, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому, позивачем не надано доказів щодо існування достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів по забезпеченню позову може привести до несприятливих наслідків для прав позивача, у разі постановлення на його користь судового рішення.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" та постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 № 2 "Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно пункту 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 № 2, застосування судом таких заходів забезпечення, які за змістом є ухваленням рішення без розгляду справи по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Забезпеченням позову у такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, що є неприпустимим.

Крім того, заявником не надано до суду належних доказів, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів заявника, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Також, суд зазначає, що заявник просить суд забезпечити позов шляхом зупинення стягнення за вимогою № Ф-15470-17У від 14.02.2020 Головного управління ДПС у Харківській області, фактично просить вчинити дії в рамках виконавчого провадження.

Поряд із тим, суд звертає увагу, що заявник не позбавлений права зупинення виконавчого провадження шляхом звернення до державного виконавця в межах Закону України "Про виконавче провадження".

Таким чином, фактично за своїм змістом є ухваленням рішення без розгляду справи по суті. Водночас, зазначене не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову, через що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову належить відмовити.

Таким чином, розглянувши подану позивачем заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, зважаючи на фактичні обставини справи, враховуючи інтереси як позивача, так і відповідача, суд не вбачає підстав для її задоволення.

Керуючись статями 150-154, 241, 243, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Строк апеляційного оскарження ухвали продовжується на строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвали суду, яка не передбачена статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.О.Чудних