Справа № 320/6736/19
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2020-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6736/19 Суддя (судді) першої інстанції: Головенко О.Д.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Федотова І.В.,

суддів: Епель О.В. та Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Переяслав-Хмельницький об`єднаний міський військовий комісаріат про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Переяслав-Хмельницький об`єднаний міський військовий комісаріат в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати п. 7 рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ групи з 01.11.2018, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 23.08.2018 № 112;

- зобов`язати призначити та виплатити, як інваліду ІІ групи з 01.11.2018, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, одноразову грошову допомогу в розмірі 300 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та в порядку затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення від 02 березня 2020 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315, п.п.1, 4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Як свідчать обставини справи, ОСОБА_1 громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 виданим Переяслав-Хмельницьким МРВ ГУ МВС України в Київській області 12.06.2008.

Відповідно до витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 15.07.2014 № 15 позивач був призваний на військову службу і направлений на її проходження до в/ч пп В-0676.

22.09.2015 був звільнений у запас із військової служби за станом здоров`я, що встановлено на підставі витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 22.09.2015 № 324.

18.05.2015 позивач отримав посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 від 18.05.2015.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач у період з 02.04.2014 по 23.06.2014, а також з 12.07.2014 по 22.09.2015 проходив військову службу в Збройних Силах України, у військовому званні прапорщик, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_4 , а також довідкою від 03.12.2019 № 209, виданою Переяслав-Хмельницьким об`єднаним міським військовим комісаріатом.

Відповідно до акту огляду МСЕК серії АВ № 0204878 позивачу встановлена ІІІ група інвалідності з 06.10.2015, яка пов`язана із захистом Батьківщини.

Після повторного огляду позивачу з 01.11.2016 підтверджена ІІІ група інвалідності, а саме поранення пов`язане із захистом Батьківщини, що підтверджується актом огляду МСЕК від 01.11.2016 серія № АВ № 0768010.

23.10.2018 згідно із актом огляду МСЕК серія АВ № 1044987 після повторного огляду позивачу змінено групу інвалідності із ІІІ на ІІ групу, у зв`язку з отриманням поранення пов`язаним із захистом Батьківщини.

Позивач звернувся до Переяслав-Хмельницького об`єднаного міського військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи з 01.11.2018, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Згідно із протоколом від 23.08.2019 № 112 йому було відмовлено у такій виплаті у зв`язку із зміною групи інвалідності понад дворічний термін.

Не погоджуючись із вказаною відмовою позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII), виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Статтею 16 Закону №2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги врегульований статтею 16-3 Закону №2011-XII.

Так, колегія суддів зазначає, що головним правовим питанням при вирішенні даної справи є правильність застосування до спірних правовідносин абзацу 2 частини 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки МСЕК серії АВ № 0204878 позивачу встановлена ІІІ група інвалідності з 06.10.2015, яка пов`язана із захистом Батьківщини

Отже, до спірних правовідносин застосовується законодавство, що діяло станом на 06 жовтня 2015 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-XII (у редакції, чинній на 06.10.2015) одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті (п. 4).

Відповідно до п. б ч. 1 ст. 16-2 Закону № 2011-XII (у редакції, чинній на 06.10.2015) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII, який набрав чинності з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Положення пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014.

Згодом, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

Обидві ці норми пункту 4 статті 16-3 Закону (абз. 1 і 2) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності.

Тобто, обмеження строком у відповідних правовідносинах не застосовується лише в разі, якщо інвалідність особі була вперше встановлена до 01.01.2014, а зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності відбулись після січня 2014 року.

В той же час, колегія суддів наголошує, що на час первинного встановлення інвалідності позивачеві у 2015 році, правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла.

Правовідносини щодо первинного встановлення інвалідності виникли після набрання чинності зазначеним законом, тому пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII застосовується до позивача.

Відтак, аналізу наведених норм Закону та Порядку № 975 вбачається, що законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності, проте при зміні групи інвалідності протягом двох років з моменту її первинного встановлення.

Аналогічна позиція в подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 22 серпня 2019 року у справі №826/7472/18, від 20 лютого 2020 року у справі №806/714/18.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 22 серпня 2019 року у справі №806/2180/18 у розвиток правового висновку, висловленого у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 295/3091/17, який стосується аналогічних правовідносин, звернув увагу, що пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII може бути застосовано до осіб, яким первинне встановлення інвалідності відбулося після 01.01.2014.

Як вбачається з матеріалів справи, третю групу інвалідності позивачу встановлено 06.10.2015, тобто після січня 2014 року.

Другу групу інвалідності довічно позивачу встановлено 01.11.2018.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про наявність законодавчого обмеження на реалізацію права на перегляд розміру одноразової грошової допомоги, враховуючи положення статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у редакції, яка діяла на дату встановлення позивачеві інвалідності вперше та положення якої обмежували строком у 2 роки право особи на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відтак, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні, прийнятому з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також за неповного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року скасувати та ухвалити постанову якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Переяслав-Хмельницький об`єднаний міський військовий комісаріат про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді: