Справа № 520/14482/19
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2020-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2020 р. № 520/14482/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горшкової О.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Харківське СІЗО № 27", Управління Державної казначейської служби України в Новобоварському районі міста Харкова про визнання дій протиправними, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати неправомірні дії Державної установи "Харківське СІЗО №27", що виразилися в порушеннях прав позивача, закріплених у ст.6 ч.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, шляхом невідправлення або несвоєчасної відправки кореспонденції (переліченої в описовій частині позову);

- стягнути на користь ОСОБА_1 моральну шкоду загальною сумою 32000,00 (тридцять дві тисячі) гривень з Держави України в особі Державної казначейської служби Жовтневого району м. Харків.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у Державної установи "Харківське СІЗО № 27", де позивачка знаходилася в період з 09.03.2012 по 11.05.2017, з 19.06.2017 по 03.07.2017, з 18.09.2017 по 21.09.2017 та з 06.11.2018 по час подачі позову, кореспонденція, яка мала відправлятися за допомогою АТ "Укрпошта" до адресатів, не відправлялась та знищувалась, деяка кореспонденція не реєструвалась, а в деякі періоди позивачці відмовляли у прийомі кореспонденції. Крім того, кореспонденція, що відправлялася позивачкою за рахунок особистих коштів, в тому числі та, що потребувала термінової відправки, відправлялась відповідачем із суттєвою затримкою або не відправлялась взагалі. Такими діями, на думку позивачки, відповідач допустив порушення права на захист та доступ до правосуддя, оскільки перешкодив контакту позивача шляхом переписки з судом та захисником. Вищезазначені дії відповідача завдали позивачці моральної шкоди, яку остання оцінює у 32000,00 грн. З огляду на викладене, з посиланням на ст.ст.6. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.13 Закону України "Про попереднє ув`язнення" стверджує про протиправність дій відповідача та наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 закрито провадження по справі № 520/14482/19.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2020 ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 року по справі № 520/14482/19 скасовано. Справу № 520/14482/19 направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 дану справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачам надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.

Представником відповідача, Державної установи "Харківське СІЗО № 27", надано до суду відзив на позов, відповідно до якого він зазначив, що листування ув`язнених та засуджених здійснюється на підставі Наказу Міністерства юстиції України від 14.06.2019 № 1769/5 «Про затвердження правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» та в порядку статей 8, 113 КВК України. Кореспонденція ОСОБА_1 на адресу Октябрського районного суду м. Полтави, Міністерства юстиції України та захисника ОСОБА_2 відправлена відповідно до вимог чинного законодавства, у звязку із чим, з боку відповідача відсутні порушення прав позивача. Крім того, безпідставними є вимоги і щодо стягнення моральної шкоди, оскільки відповідачем не вчинено протиправних дій, які завдали шкоду позивачу. У зв`язку зі чим, просив відмовити у задоволенні даного позову у повному обсязі.

Представник відповідача, Управління Державної казначейської служби України в Новобоварському районі міста Харкова, надано до суду відзив на позов, відповідно до якого він зазначив, що загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. На Державне Казначейство України (або на його територіальний орган) може бути покладено функцію з виконання рішення суду щодо стягнення коштів з боржника. Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку із чим просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 20 листопада 2019 року ОСОБА_1 було подано лист до Октябрського районного суду м. Полтава разом із заявою на ім`я начальника Державної установи "Харківське СІЗО № 27", відповідно до якої позивач просила зняти кошти з рахунку для оплати послуг АТ "Укрпошта" за відправку листа з повідомленням.

Також, 25 листопада 2019 року ОСОБА_1 подано лист до Міністерства юстиції України разом із заявою на ім`я начальника Державної установи "Харківське СІЗО № 27", відповідно до якої позивач просила зняти кошти з рахунку для оплати послуг АТ "Укрпошта" за відправку листа з повідомленням.

27 листопада 2019 року ОСОБА_1 було подано лист до Октябрського районного суду м. Полтава разом із заявою на ім`я начальника Державної установи "Харківське СІЗО № 27", відповідно до якої позивач просила зняти кошти з рахунку для оплати послуг АТ "Укрпошта" за відправку листа з повідомленням.

Також, 01 грудня 2019 року ОСОБА_1 подано лист на імя її захисника Лукашової А.А. разом із заявою на ім`я начальника Державної установи "Харківське СІЗО № 27", відповідно до якої позивач просила зняти кошти з рахунку для оплати послуг АТ "Укрпошта" за відправку листа з повідомленням.

Так, на думку позивача, відповідачем вищевказані листи не відправлялись або були направлені адресатам із затримкою, у зв`язку із чим вона звернулась до суду із зазначеним позовом.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 4 частини 1 статті 8 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені мають право давати пояснення і вести листування, а також звертатися з пропозиціями, заявами і скаргами рідною мовою.

Згідно з частинами 1та 2 статті 113 Кримінально-виконавчого кодексу України засудженим дозволяється одержувати і відправляти листи і телеграми за свій рахунок без обмеження їх кількості. Листування між перебуваючими в місцях позбавлення волі засудженими, які не є родичами, допускається тільки з дозволу адміністрації колонії.

Частиною 5 статті 113 Кримінально-виконавчого кодексу України передбачено, що кореспонденція, яку засуджені адресують захиснику у кримінальному провадженні, що здійснює свої повноваження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені одержують від такого захисника, перегляду не підлягає. Засуджений має право передати кореспонденцію захиснику у кримінальному провадженні, що здійснює свої повноваження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, безпосередньо під час побачення з ним.

Листування ув`язнених та засуджених здійснюється на підставі Наказу Міністерства юстиції України від 14.06.2019 № 1769/5 "Про затвердження правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України".

Так, частиною 1 пунтку 3 розділу VII Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України передбачено, що відповідно до статті 13 Закону України "Про попереднє ув`язнення" ув`язнені можуть листуватися з родичами та іншими громадянами, а також з підприємствами, установами, організаціями з письмового дозволу особи або органу, які здійснюють кримінальне провадження. Засуджені, вироки щодо яких набрали законної сили, які на підставі статті 90 КВК тимчасово залишені в СІЗО або переведені до СІЗО з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або виправної колонії, у разі обрання щодо них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку з іншим кримінальним провадженням листуються з письмового дозволу особи або органу, які здійснюють кримінальне провадження.

Листування засуджених здійснюється у порядку, визначеному статтями 8, 113 КВК. Засудженим дозволяється одержувати і надсилати листи і телеграми за свій рахунок без обмеження їх кількості. Листування між засудженими, що перебувають у місцях позбавлення волі і не є родичами, допускається тільки з дозволу адміністрації СІЗО.

Оплата витрат за пересилання кореспонденції (за винятком апеляційних та касаційних скарг) здійснюється за рахунок відправника. Якщо ув`язнений чи засуджений не має коштів на придбання марки, конверта або інших предметів для листування, вони видаються йому за рахунок СІЗО.

Згідно з частиною 2 пунтку 3 розділу VII Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України заяви ув`язнених з питань оскарження в судовому порядку рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, а також оскарження ухвал слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, або продовження строків тримання під вартою, або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту адміністрація СІЗО надсилає до визначеного законом суду протягом доби з часу їх подання.

Відповідно до частин 3, 4 пунтку 3 розділу VII Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України скарги на дії чи рішення слідчого адміністрація СІЗО надсилає прокуророві, а скарги на дії та рішення прокурора - прокуророві вищого рівня не пізніше трьох діб з часу їх подання.тІнші скарги, заяви, клопотання і листи, пов`язані з кримінальним провадженням, не пізніше трьох діб із часу їх подання адміністрація СІЗО надсилає особі або органу, що здійснюють кримінальне провадження, які розглядають їх у встановленому законом порядку.

Частинами 7-8 пунтку 3 розділу VII Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України передбачено, що кореспонденція, яку ув`язнені чи засуджені адресують захиснику у кримінальному провадженні, що здійснює свої повноваження відповідно до положень КПК, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подання. Кореспонденція, яку ув`язнені та засуджені одержують від такого захисника, перегляду не підлягає. Ув`язнений та засуджений має право передати кореспонденцію з питань кримінального провадження захиснику у кримінальному провадженні, що здійснює свої повноваження відповідно до КПК, безпосередньо під час побачення з ним. Перед надісланням кореспонденції, зазначеної в пунктах 6, 7 цієї глави, ув`язнені та засуджені особисто запечатують її у конверти та передають відповідальній посадовій особі СІЗО. Під час отримання такої кореспонденції для надіслання відповідальна посадова особа СІЗО видає ув`язненому чи засудженому талон-підтвердження. Зазначену кореспонденцію ув`язнений або засуджений одержує під особистий підпис. У разі відмови ув`язненого або засудженого отримати кореспонденцію вона в запечатаному вигляді (конверті) долучається до особової справи ув`язненого або засудженого, а на конверті робиться відмітка "Отримати відмовився".

Так, із матеріалів справи вбачається, що кореспонденція на адресу Октябрьского районного суду м. Полтави, яку подала ОСОБА_1 була подана в конверті та зареєстрована вих.. № 2124 від 22.11.2019. Рекомендований лист з повідомленням був відправлений через поштове відділення № 93 ПАТ "Укрпошта" 28.11.2019, що підтверджується талоном-підтвердження від 28.11.2019 після того, як були переведені кошти з особистого рахунку ОСОБА_1 для відправлення закритої кореспонденції.

Як вбачається із довідки заступника начальника державної установи "Харківський слідчий ізолятор" з оперативної роботи полковником внутрішньої служби Малюком Ю.А., кореспонденція відправлена адресату протягом доби згідно Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Інструкції з організації перегляду кореспонденції (листування) осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах" за№ 1304/5 від 02.07.2013.

Креспонденція на адресу Міністерство юстиції України, яку подала ОСОБА_1 була зареєстрована вих. № 224 від 26.11.2019, що підтверджується довідкою заступника начальника державної установи "Харківський слідчий ізолятор" з оперативної роботи полковником внутрішньої служби ОСОБА_3 .

Вищевказаний рекомендований лист з повідомленням був відправлений через поштове відділення № 93 ПАТ "Укрпошта" 05.12.2019 після того, як були переведені кошти з особистого рахунку ОСОБА_1 для відправлення кореспонденції.

Відповідно до довідки від 05.12.2019 поштові послуги оплачені з особистого рахунку ОСОБА_1 згідно її заяви, кореспонденція відправлена адресату протягом трьох діб згідно Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Інструкції з організації перегляду кореспонденції (листування) осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах" за № 1304/5 від 02.07.2013.

Також, судом встановлено, що кореспонденція на адресу Октябрьского районного суду м. Полтави, яку подала ОСОБА_1 від 27.11.2019 та кореспонденція на захисника Лукашової А.А., яку подала ОСОБА_1 від 01.12.2019 року не була відправлена експрес - доставкою.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 було роз`яснено та надано відповідь № 12/11-1277-в від 05.12.19, з якою вбачається, що для відправлення кореспонденції експрес - доставкою згідно Порядку ПАТ "Укрпошта" обов`язковою умовою є зазначення номеру мобільного телефону відправника та одержувача.

Згідно Наказу Міністерства юстиції України від 14.06.2019 № 1769/5 "Про затвердження правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України" Додаток № 1 - Перелік продуктів харчування, предметів першої необхідності, інших речей та предметів, заборонених для передавання ув`язненим і засудженим, а також для користування та зберігання при собі, засудженим та ув`язненим заборонено мати при собі та користуватися мобільним зв`язком, сім картою та іншими радіоелектронними засобами.

З вищезазначеною відповіддю ОСОБА_1 ознайомлена.

Таким чином, кореспонденція на адресу Октябрьского районного суду м. Полтави, яку подала ОСОБА_1 27.11.2019 та кореспонденція адресована захиснику Лукашової А.А., яку подала ОСОБА_1 01.12.2019 була відправлена через ПАТ "Укрпошта" (копія довідки додається).

Згідно зі статтею 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що Державною установою "Харківське СІЗО № 27" не направлялась поштова кореспонденція ОСОБА_1 адресатам, або направлялась із порушенням строків, оскільки судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. А, доказів у підтвердження вказаних обставин позивачем до суду не надано.

Поряд із тим, відповідачем доведено правомірність та законність дій під час відправлення поштової кореспонденції ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Отже, вищезазначеними правовими нормами обов`язковою умовою звернення до суду передбачено наявність порушеного права, що, на думку суду, є самостійною підставою для відмови у позові, у разі відсутності такої умови.

В рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2002 "У справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення ч. 2 ст.124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів)" вказав, що положення ч. 2 ст.124 Конституції України треба розглядати у системному зв`язку з іншими положеннями Основного Закону України, які передбачають захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, встановлюють юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами (ч. 5 ст. 55 Конституції України).

Тобто, кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у тому числі судовий захист.

При цьому, офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес" надано в рішенні Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 "У справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес)", в якому зафіксовано тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес". Зокрема, в даному рішенні Конституційного Суду України вказано, що поняття "охоронюваний законом інтерес", яке вживається в ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Так, відповідно до статті 8 Конституції України, частини 1 статті 17 Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Таким чином, суд приходить до висновку, що мотивація та докази, надані позивачем, не дають суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували доводи відповідача щодо направлення поштової кореспонденції, адресованої на адресу Октябрського районного суду м. Полтави, Міністерства юстиції України та захисника Лукашової А.А.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання неправомірні дії Державної установи "Харківське СІЗО №27", що виразилися в порушеннях прав позивача, закріплених у ст.6 ч.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, шляхом невідправлення або несвоєчасної відправки кореспонденції (переліченої в описовій частині позову), у звязку зі чим, позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог в частині стягнення на користь ОСОБА_1 моральну шкоду загальною сумою 32000,00 грн з Держави України в особі Державної казначейської служби Жовтневого району м. Харків, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 даної статті визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001 та від 27.02.2009 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судом встановлено, що підставою для відшкодування моральної шкоди позивачем зазначено стреси та переживання, які вона зазнала внаслідок невідправлення її поштової кореспонденції відповідачем, оскільки відповідач позбавив її можливості реалізувати свої права у судових процесах, я яких вона бере участь в якості підсудної, потерпілої та позивача.

Поряд із тим, судовим розглядом встановлено, що дії Державної установи "Харківське СІЗО №27" були законними, крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, моральних або фізичних страждань внаслідок поведінки відповідача, яку позивач вважає протиправною, не зазначено, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується; не підтвердив наявність причинного зв`язку між моральною шкодою і діями відповідача.

Крім того, суд зазначає, що позивач просить стягнути моральну шкоду з Держави України в особі Державної казначейської служби Жовтневого району м. Харків, поряд із тим нормами статей 1166, 1167 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Доказів того, що Державою Україна в особі Державної казначейської служби Жовтневого району м. Харків завдано шкоду ОСОБА_1 позивачем до суду не надано.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з Держави Україна в особі казначейської служби на користь позивача моральної шкоди, задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 257, 262, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної установи "Харківське СІЗО № 27" (вул. Полтавський шлях, 99, м. Харків, 61093), Управління Державної казначейської служби України в Новобоварському районі міста Харкова (61052, м. Харків, вул. Полтавський шлях, буд. 11) про визнання дій протиправними, стягнення моральної шкоди залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О.Горшкова