Справа № 400/3948/19
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2020-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/3948/19
Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.01.2020 по справі № 400/3948/19 за позовом Міністерства внутрішніх справ України в особі Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною та стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі в сумі 55 395,66 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2019 року Міністерство внутрішніх справ України в особі Одеського державного університету внутрішніх справ звернулось з адміністративним позовом про визнання бездіяльності протиправною та стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі в сумі 55 395,66 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що відповідач звільнився з органів внутрішніх справ за власним бажанням, згідно наказу УМВС України в Миколаївській області № 111 о/с від 27.04.2015 року. ОСОБА_1 звільнився зі служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України, відтак, він зобов`язаний відшкодувати витрати на його утримання у Одеському державному університеті внутрішніх справ. У відповідності до законодавства відповідачу необхідно відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням Міністерству внутрішніх справ України у розмірі 55 395, 66 грн, однак їх не відшкодування, послугувало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням від 28 січня 2020 року позов задовольнив.

Визнав протиправною бездіяльність ОСОБА_1 з відшкодування витрат за навчання після звільнення з органів внутрішніх справ протягом трирічного терміну перебування на службі після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь держави в особі центрального органу виконавчої влади - Міністерства внутрішніх справ України, в особі Одеського державного університету внутрішніх справ виграти пов`язані з його утриманням у Одеському державному університеті внутрішніх справ в сумі 55 395, 66 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- оскаржуване рішення прийнято з порушенням основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зокрема, змагальності сторін, диспозитивності, офіційного з`ясування всіх обставин справи та відкритості інформації щодо справи;

- судом не в повній мірі були з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а саме не взята до уваги постанова Верховного суду від 10 жовтня 2018 року по справі № 472/21/17 за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 ;

- позивачем пропущено строк звернення до суду із даним позовом.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що 22.09.2008 року між Одеським державним університетом внутрішніх справ, Управлінням МВС України в Миколаївській області та ОСОБА_1 було укладено Договір про підготовку фахівця у Одеському державному університеті внутрішніх справ.

Пунктом 2.3.6 вказаного договору передбачено, що у разі звільнення з ОВС по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 Договору, відповідач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з його утриманням у навчальному закладі згідно затвердженого розрахунку.

Підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах навчальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання (п. 3.2 Договору).

ОСОБА_1 закінчив навчання, отримав диплом фахівця та був відряджений для подальшого проходження служби до УМВС України в Миколаївській області.

Позивача було призначено на посаду слідчого відділення Южноукраїнського міського відділу УМВС України в Миколаївській області.

У подальшому, 15.04.2015 ОСОБА_1 написано рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ України за власним бажанням.

Наказом №111 о/с від 27.04.2015 року лейтенанта міліції ОСОБА_1 слідчого відділення Южноукраїнського міського відділу звільнено з органів внутрішніх справ України у запас Збройних сил за п. 64 "ж" (за власним бажанням).

Фактичні витрати, пов`язані з утриманням відповідача в Університеті склали 55 395, 66 грн, що підтверджується Розрахунком фактичних витрат, пов`язаних з утриманням рядового міліції ОСОБА_1 у ОДУВС відповідно до постанови КМ України від 01.03.2007 року № 313 за період з 01.09.2008 по 23.06.2012 року.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 звільнено зі служби в міліції (за власним бажанням), що підпадає під пункти 3.1 - 3.2 Договору від 22.09.2008 року, виходячи з формулювання причин звільнення, він повинен відшкодувати витрати на його утримання за період навчання в Одеському державному університеті внутрішніх справ.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Закону України «Про міліцію» ( тут і далі чинний на момент виникнення правовідносин).

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону Про міліцію №565-ХІІ від 20.12.1990 року (далі - Закон №565-ХІІ, чинного на час виникнення взаємовідносин визначених договором про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ від 22.09.2008), працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною.

Згідно положень статті 9 Закону №565-ХІІ, на курсантів, слухачів, ад`юнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів МВС, поширюються права і обов`язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.

Частиною 4 статті 18 Закону №565-XII передбачено, що підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням МВС в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує МВС за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Частиною 6 статті 18 Закону №565-XII передбачено, що курсанти вищих навчальних закладів МВС у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують МВС витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Аналогічні норми містяться в статті 74 Закону України «Про національну поліцію», який є чинним на час розгляду справи, відповідно до частин 4,5 якої особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Порядком відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах МВС України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року №313 (далі - Порядок №313; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС України (далі - особи), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі: дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України (далі - навчальний заклад) через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість; відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення навчального закладу;звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Згідно з пунктом 3 Порядку №313 витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС України та особою. У разі, коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог ЦК України.

Пунктами 6-7 Порядку №313 установлено, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. У разі поновлення на навчанні особи, що була відрахована з навчального закладу, стягнення суми витрат припиняється.

Відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Як встановлено матеріалами справи, 22.09.2008 між Одеським державним університетом внутрішніх справ, Управлінням МВС України в Миколаївській області та ОСОБА_1 було укладено Договір про підготовку фахівця у Одеському державному університеті внутрішніх справ (а.с.25-26).

Предметом вищевказаного договору була підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр за напрямом підготовки Право (пункт 1 Договору).

Пунктами 2.3.5 - 2.3.6 Договору від 22.09.2008 року передбачено, що особа зобов`язується після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов`язків за посадою, на яку призначена Замовником, і відпрацювати не менше трьох років. У разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього Договору, відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Пунктом 3 вказаного Договору передбачені підстави відшкодування фактичних витрат на підготовку, а саме: дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв`язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушення нею дисципліни; відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Порядок відшкодування особою фактичних витрат на підготовку, визначений пунктами 4.1 - 4.4 Договору, згідно яких, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат пов`язаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. У разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ. Сума відшкодованих витрат зараховується до державного бюджету і використовується в порядку, визначеному чинним законодавством. У разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку. У разі поновлення на навчання особи, що була відрахована з навчального закладу, стягнення суми виплат припиняється. Якщо таке поновлення здійснюється після відкриття виконавчого провадження щодо відшкодування витрат, стягнення їх суми припиняється на підставі вимоги стягувача.

Відповідно до пункту 6.1 Договору, сторони несуть відповідальність за повне виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 закінчив навчання, отримав диплом фахівця та був відряджений для подальшого проходження служби до УМВС України в Миколаївській області.

Наказом №111 о/с від 27.04.2015 лейтенанта міліції ОСОБА_1 слідчого відділення Южноукраїнського міського відділу звільнено з органів внутрішніх справ України у запас Збройних сил за пунктом м 64 "ж" (за власним бажанням).

З наведених норм та викладених обставин справи вбачається, що оскільки ОСОБА_1 звільнено зі служби в міліції (за власним бажанням), що підпадає під пункти 3.1 - 3.2 Договору від 22.09.2008, виходячи з формулювання причин звільнення, він повинен відшкодувати витрати на його утримання за період навчання в Одеському державному університеті внутрішніх справ.

Ураховуючи, що ОСОБА_1 відпрацював менше трьох років після закінчення вищого навчального закладу до моменту звільнення з органів внутрішніх справ (24 червня 2012 року - 30 квітня 2015 року ) законними та обгрунтованими є висновки суду першої інстанції про наявність у нього обов`язку відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 1 Закону України Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України №2925-III від 10.01.2002 року (із змінами та доповненнями), навчальні заклади включено до загальної структури МВС, отже Одеський державний університет внутрішніх справ є структурним підрозділом МВС, тобто Одеський державний університет внутрішніх справ діє у складі МВС та підпорядковується йому, а тому, як розпорядник бюджетних коштів згідно норм бюджетного законодавства, для виконання своїх обов`язків за Договором від 05 жовтня 2007 року, здійснював фактичні витрати бюджетних коштів з утримання відповідача, що підтверджується розрахунком фактичних витрат, пов`язаних з утриманням рядового міліції ОСОБА_1 в ОДУВС відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №313 від 01.03.2007 року за період з 01.09.2008 року по 23.06.2012 рік - всього у сумі 55395,66 грн.

Отже, фактичні витрати, пов`язані з утриманням відповідача в Університеті які склали 55 395, 66 грн підтверджуються Розрахунком фактичних витрат, пов`язаних з утриманням рядового міліції ОСОБА_1 у ОДУВС відповідно до постанови КМ України від 01.03.2007 року № 313 за період з 01.09.2008 по 23.06.2012 року та складаються із грошовогого забезпечення - 14869,45 грн; нарахування на заробітну плату - 3844,09 грн; речового забезпечення - 1767,75 грн ; харчування - 21381,92 грн ; комунальних послуг - 13532,45 грн;

Апеляційним судом встановлено, що під час розрахунку фактичних витрат на утримання курсантів в Одеському державному університеті внутрішніх справ використовували положення вищевказаного порядку № 313, а безпосередньо сам розрахунок проводився з урахуванням положень Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах № 419831/240/605/537/219/534 від 16.07.2007.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що Одеський державний університет внутрішніх справ, як структурний підрозділ МВС, у разі невиконання договірних відносин, з боку курсантів або молодих фахівців, випускників ВНЗ, звертається до суду для відшкодування бюджетних коштів, які виділялись з державного бюджету і були витрачені на їх утримання, отже ОСОБА_1 повинен відшкодувати зазначені витрати у розмірі 55 395,66 грн , відповідно до розрахунку фактичних витрат №424 від 26.10.2016 року(а.с.30-45).

Суд зазначає, що Закон №565-XII та Порядок №313 зобов`язує особу начальницького складу органів внутрішніх справ, яка навчалася за державним замовленням у вищому навчальному закладі МВС України, у разі її звільнення зі служби за власним бажанням протягом трьох років після закінчення навчання, відшкодувати витрати, пов`язані з її утриманням у такому закладі.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, суд враховує, що застосування різних способів захисту порушеного права позивача повинно відбуватися з урахуванням конкретних обставин справи в кожному окремому випадку. Так, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Враховуючи те, що заборгованість в добровільному порядку не була погашена відповідачем, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що відповідачем не вчинялось будь-яких дій для вішкодування витрат за навчання після звільнення з органів внутрішніх справ.

Доказів, які б спростовували факт існування за відповідачем заборгованості у розмірі 55 395,66 грн ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції суду не надано.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги.

Посилання апелянта на те що він не був повідомлений належним чином про дату та час судового засідання спростовується частиною 11 статті 126 КАС України - у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

В матеріалах справи міститься поштове повернення (а.с.87-91), а інших засобів зв`язку ніж поштова адреса відповідача матеріали справи не містять.

Враховуючи довгу тривалість у часі спірних правовідносин, а саме із січня 2017 року відповідач був обізнаний про існуючий спір.

Окрім надсилання на поштову адресу відповідача процесуальних документів по справі, вони також були опубліковані у Єдиному державному реєстрі судових рішень, тобто були у загальному доступі.

До того ж , подавши апеляційну скаргу апелянт мав можливість врівноважити своє право змагальності і рівності сторін (бути вислуханим у суді), але не скористався ним, та разом із апеляційною скаргою подав клопотання про розгляд справи без його участі.

У рішенні по справі "Сутяжник проти Росії" (№ 8269/02) Європейський Суд з прав людини зробив висновок про те, що не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму, судове рішення може бути скасоване лише з метою виправлення істотної судової помилки.

Стосовно посилань апелянта, що судом першої інстанції не взята до уваги постанова Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року по цивільній справі № 472/21/17 за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

По-перше, вказаною постановою Верховний Суд частково задовольнив позовні вимоги, тобто погодився із тим, що відповідач має сплатити заборгованість за навчання у наслідок розірвання контракту,

По-друге, апелянт акцентує увагу на тому що при вирішенні даної справи не взято до уваги позицію щодо визначення строку строкової військової служби та період фактичного навчання відповідача, але таке твердження є хибним, оскільки Порядок № 964, як і Порядок № 419 в період з 06.08.2008 передбачив диференціацію розміру відшкодування особам витрат за навчання, залежно від факту проходження або не проходження такими особами строкової служби до навчання у вищому навчальному закладі МВС України та розрахунок витрат за навчання з урахуванням різниці суми витрат на утримання осіб в навчальному закладі і утримання військовослужбовців строкової служби по відповідній ВОС, розповсюджується лише на курсантів.

Крім того, враховуючи вимоги законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, а також і на даний час, курсанти вищих навчальних закладів МВС України, відповідно до статті 18 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок», звільняються від призову на строкову військову службу в мирний час, зокрема, яким після закінчення вищих навчальних закладів присвоєно військові (спеціальні) звання офіцерського (начальницького) складу.

Ураховуючи, що ОСОБА_1 не навчався у вищому військовому навчальному закладі, не проходив після закінчення вищого навчального закладу військову службу на посадах осіб офіцерського складу, на нього не розповсюджуються положення Порядку № 964, а також 2.1.1.2, 2.1.2.2, 2.1.3.2, 2.1.6.2, 2.1.4.2 Порядку № 419, які містять відсильну норму до Порядку № 964.

Доводи апелянта, відносно пропуску строку на звернення до суду із позовною заявою колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Позивачем, після отримання копії ухвали Веселинівського районного суду Миколаївської області про закриття провадження від 11.06.2019 протягом встановленого строку було подано позовну заяву до Миколаївського окружного адміністративного суду із заявою про поновлення строку, яку суд першої інстанції задовольнив та відкрив провадження по справі.

Надаючи оцінку вказаній ухвалі суд виходить із такого.

У січні 2017 року Одеський державний університет внутрішніх справ звернувся до ОСОБА_1 в порядку цивільного судочинства із позовом до Веселинівського районного суду Миколаївської області про відшкодування витрат за період навчання.

24.04.2017 Веселинівський районний суд Миколаївської області позов Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за період навчання задовольнив частково.

Не погоджуючись із винесеним рішенням Одеський державний університет внутрішніх справ подав апеляційну скаргу.

Апеляційний суд Миколаївської області рішенням від 27 червня 2017 року апеляційну скаргу Одеського державного університету внутрішніх справ задовольнив, рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 24 квітня 2017 року в частині обсягу задоволених вимог та розміру витрат, що підлягають відшкодуванню, змінив, задовольнив позов у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду ОСОБА_1 подав касаційну скаргу.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду постановою від 10.10.2018 касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково.

Рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 24 квітня 2017 року та рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 27 червня 2017 року скасував, справу № 472/21/17 направив на новий розгляд до суду першої інстанції.

Веселинівський районний суд Миколаївської області прийняв справу № 472/21/17 до свого провадження.

Ухвалою 11.06.2019 Веселинівський районний суд Миколаївської області, керуючись висновками Великої Палати Верховного Суду , яких він дійшов 12.12.2018 у справі №804/285/16 провадження в цивільній справі №472/21/17 за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за період навчання закрив.

Роз`яснив позивачу, що він має право звернутися з даним позовом в порядку адміністративного судочинства.

У листопаді 2019 року Міністерство внутрішніх справ України в особі Одеського державного університету внутрішніх справ звернулось з адміністративним позовом до Миколаївського окружного адміністративного суду про визнання бездіяльності протиправною та стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі в сумі 55 395,66 грн.

Наведене свідчить, про те, що ухвала про поновлення строку відповідає вимогам чинного законодавства.

Отже, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги Міністерства внутрішніх справ України в особі Одеського державного університету внутрішніх справ є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.01.2020 по справі № 400/3948/19 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Домусчі С.Д. Семенюк Г.В.