Справа № 810/919/18
Суддя: Гусак М.Б.
Дата ухвалення: 2020-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року

м. Київ

справа № 810/919/18

адміністративне провадження № К/9901/21064/19

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду:

суддя-доповідач Гусак М. Б.,

судді Гімон М. М., Усенко Є. А.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року (суддя Панова Г. В.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року (судді Бужак Н. П., Костюк Л. О., Пилипенко О. Є.) у справі № 810/919/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними і скасування рішень та вимоги про сплату боргу (недоїмки),

УСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Київській області (далі - ГУ ДФС у Київській області), в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просив визнати протиправними та скасувати: податкові повідомлення-рішення від 21 липня 2017 року №, №, №; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21 липня 2017 року № Ф-; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 22 вересня 2017 року №.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що оскаржувані рішення прийняті з порушенням норм чинного законодавства, помилковим тлумаченням норм Податкового кодексу України (далі - ПК України), за відсутності обґрунтованого доведення обставин, які стали підставою для прийняття рішень.

Київський окружний адміністративний суд рішенням від 19 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року, позовні вимоги задовольнив частково: визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 21 липня 2017 року № у частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем «військовий збір» (за податковим зобов`язанням у сумі 6397,00 грн та за штрафними санкціями у сумі 1599,25 грн); у задоволенні решти позовних вимог - відмовив.

Не погодившись із судовими рішеннями, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судами при розгляді справи, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористався.

Касаційна скарга розглядається відповідно до пункту 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року №460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом, тобто до 8 лютого 2020 року.

Суди встановили, що ГУ ДФС у Київській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період із 1 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року, за результатами якої складений акт від 12 червня 2017 року № 372/10-36-13-09.

Під час перевірки встановлено, що фізична особа ОСОБА_1 систематично протягом 2014-2015 років був забудовником індивідуальних житлових будинків у с. Мархалівка Київської області, які в подальшому, як власник, відчужив (у тому числі і земельні ділянки) на користь інших фізичних осіб.

За фактом умисного ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах було відкрито кримінальне провадження від 9 вересня 2016 року № 0000054 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 212 Кримінального кодексу України.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2018 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності та кримінальне провадження відносно нього закрито не з реабілітуючих підстав.

Відповідно до інформації Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - ДАБІ) ОСОБА_1 є замовником будівництва об`єктів за адресами: АДРЕСА_1; АДРЕСА_2; АДРЕСА_3; АДРЕСА_4.

Під час проведення досудового розслідування вилучено документи у ДАБІ у Київській області, а саме повідомлення про початок будівництва та декларації про завершення будівництва, поданих ОСОБА_1 за вищевказаними об`єктами нерухомості, згідно з якими підтверджується факт початку та завершення будівництва таких об`єктів саме ОСОБА_1 . Крім того, вилучено документи у нотаріусів Київської області, на підставі яких здійснювалася перереєстрація вищевказаних об`єктів нерухомості та які підтверджують факт реалізації ОСОБА_1 будинків за вищевказаними адресами та відповідно отримання доходу.

ОСОБА_1 для об`єктивного з`ясування обставин, викладених у рамках кримінального провадження від 9 вересня 2016 року № 0000054, направлено запит від 24 травня 2017 року № 1322/ФОП/10-36-13-09 про надання інформації та її документального підтвердження, на який отримано відповідь про неможливість надати документи.

Ураховуючи наведене, відповідач дійшов висновку про те, що позивач здійснював протягом 2014-2015 років діяльність з систематичного продажу нерухомого майна з метою отримання доходу, оподаткування якого регулюється статтею 177 розділу IV ПК України.

При цьому, податкова декларація платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 була подана лише за 2014 рік з нульовими показниками ведення фінансово-господарської діяльності, за 2015 рік взагалі не подавалася; податкові декларації про майновий стан і доходи за 2014-2015 роки фізичної особи ОСОБА_1 також не подавалися.

На підставі висновків акта прийнято: податкове повідомлення-рішення від 21 липня 2017 року № форми "Р", яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 1095536,01 грн (за податковим зобов`язанням - 876428,81 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 219107,20 грн); податкове повідомлення-рішення від 21 липня 2017 року № форми "Р", яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 1319662,50 грн (за податковим зобов`язанням - 1055730,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 263932,50 грн); податкове повідомлення-рішення від 21 липня 2017 року № форми "Р", яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на загальну суму 98974,36 грн (за податковим зобов`язанням - 79179,49 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 19794,87 грн); рішення 22 вересня 2017 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 14217,76 грн; вимога про сплату боргу (недоїмки) від 21 липня 2017 року № Ф- по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 89995,12 грн.

Предмет спору у цій справі стосується ставки оподаткування доходу, отриманого ФОП внаслідок систематичного продажу нерухомого майна протягом 2014 - 2015 років, а також сплати такою особою військового збору, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податку на додану вартість.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання ними норм процесуального права, колегія суддів вважає, що у даному випадку відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.

Оподаткування доходу фізичних осіб регламентовано розділом IV ПК України, відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 якого, об`єктом оподаткування фізичної особи - резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Згідно з підпунктом 164.2.4 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються частина доходів від операцій з майном, розмір якої визначається згідно з положеннями статей 172- 173 цього Кодексу.

Ставки податку встановлені статтею 167 ПК.

За правилами пункту 167.1 цієї статті (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Пунктом 167.2 встановлено, що ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування у випадках, прямо визначених розділом IV ПК.

Такий випадок визначено статтею 172 ПК, якою встановлено оподаткування доходу від операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомого майна.

Пунктом 172.1 цієї статті передбачено, що дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного разу протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку (включаючи земельну ділянку, на якій розташовані такі об`єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці), а також земельної ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначеної статтею 121 Земельного кодексу України залежно від її призначення, та за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, не оподатковується.

Згідно з пунктом 172.2 цієї статті дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об`єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об`єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу. У такому самому порядку оподатковується дохід від продажу (обміну) об`єкта незавершеного будівництва.

Водночас статтею 177 ПК України врегульовано оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Так, доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу (пункт 177.1 статті 177 ПК України).

Ухвалюючи рішення, суди виходили з того, що позивач протягом 2014-2015 років здійснював систематичний продаж нерухомого майна (52 рази) з метою отримання доходу, але податкову декларацію платника єдиного податку - ФОП за 2014 рік подав з нульовими показниками результатів ведення фінансово-господарської діяльності, а за 2015 рік - взагалі не подав; зазначені дії не можна кваліфікувати як такі, що мають на меті задоволення власних (особистих) потреб фізичної особи, тому мають кваліфікуватися як підприємницька діяльність; підписання договорів купівлі-продажу нерухомого майна без зазначення статусу позивача як ФОП, не свідчить про непов`язаність таких операцій із підприємницькою діяльністю.

При цьому суди послалися на аналогічну правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 826/13138/15 (К/9901/2234/18).

Колегія суддів не вбачає підстав для відступу від цієї правової позиції, оскільки застосування ставки, встановленої пунктом 167.2 статті 167 ПК України, до якої відсилає пункт 172.2 статті 172, не може поширюватися на оподаткування операцій з систематичного продажу об`єктів нерухомого майна ФОП.

Також колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо обов`язку позивача зареєструватися платником податку на додану вартість та, відповідно, з нарахуванням позивачу податкового зобов`язання з цього податку.

Пунктом 181.1 статті 181 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) було передбачено, що у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

Суди, встановивши, що загальна сума від здійснення господарських операцій позивача у квітні 2014 року становила 595 000,00 грн, дійшли правильного висновку про виникнення у нього обов`язку щодо реєстрації платником податку на додану вартість та оподаткування операцій з продажу об`єктів нерухомості податком на додану вартість.

Відповідно до частин першої-третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним приписам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Висновки судів попередніх інстанцій є результатом оцінки наявних у їх розпорядженні доказів. Суд касаційної інстанції не може не погодитись із нею, оскільки така оцінка судами попередніх інстанцій дана з дотриманням вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи на підставі належних та допустимих доказів.

За правилами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи позивача про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Водночас у касаційній скарзі відсутні доводи щодо порушення норм процесуального права, встановлення якого є безумовною підставою для скасування оскаржуваних судових рішень відповідно до вимог частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

За правилами частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 341, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року та рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. Б. Гусак

Судді: М. М. Гімон

Є. А. Усенко