Справа № 500/835/20
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/835/20

02 липня 2020 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Чепенюк О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кухар О.Л.,

представника позивача Іванціва Ю.С.,

представника відповідача Чайківської М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області (далі - ГУ ДПС у Тернопільські області), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.08.2018 №-1918, яким визначено суму податкового зобов`язання по орендній платі з фізичних осіб за 2018 рік на суму 145540,54 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами.

ГУ ДФС у Тернопільській області прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, підставою прийняття якого зазначено, серед іншого, пункт 286.5 статті 286 Податкового кодексу України (далі - ПК України). Дана норма визначає нарахування фізичним особам сум податку контролюючим органом до 1 липня поточного року шляхом надіслання податкового повідомлення, зокрема, у разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року і сплату податку новим власником починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності.

Позивач зазначає, що не отримав у власність земельної ділянки, яка б йому перейшла від іншого власника, до нього перейшло лише право власності на нерухоме майно, що розміщене на земельній ділянці площею 4,0100 га, кадастровий номер :02:001:0677, на території Чернелово-Руської сільської ради, а тому у відповідача не було підстав надсилати спірне податкове повідомлення-рішення та ще й поза межами строку, відведеного на його надіслання.

При цьому позивач міг отримати земельну ділянку на правах оренди, придбавши нерухоме майно, розміщене на ній відповідно до договору купівлі-продажу, нотаріально посвідченого 31.07.2013. Чернелево-Руською сільською радою прийнято рішення від 29.01.2016 про передачу в оренду земельної ділянки позивачу, проте запис про державну реєстрацію договору оренди скасовано, а пізніше договір оренди визнано неукладеним, що підтверджується судовими рішеннями Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.06.2018 та 11.10.2019, що набрали законної сили.

У спірному випадку відсутній об`єкт оподаткування, оскільки договір оренди земельної ділянки не укладений. На даний час питання укладення договору вирішується з Байковецькою сільською радою.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення ПК України, статті 125, 126 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), статтю 17 Закону України «Про оренду землі», статтю 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Ухвалою суду від 13.04.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи суддею одноособово.

06.05.2020 до суду від ГУ ДПС у Тернопільській області надійшов відзив на позов (а.с.56-57). Відповідач позов заперечує, вказує, що на підставі договору купівлі-продажу від 31.07.2013, ОСОБА_1 набув у власність будівлі і споруди Великобірківського заводу продтоварів загальною площею 6747,3 кв.м. Відповідно до статті 120 ЗК України та статті 377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до позивача, який набув право власності на нерухоме майно, перейшло право користування земельною ділянкою, на якій воно розміщене. Земельна ділянка є об`єктом оподаткування земельним податком, який справляється, зокрема, у вигляді орендної плати. Відсутність факту укладення договору оренди чи його державної реєстрації не впливає на обов`язок землекористувача сплачувати земельний податок. Також відповідач звертає увагу на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 19.06.2019 у справі щодо оскарження податкового повідомлення-рішення про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання по платі за землю у вигляді орендної плати за 2016 рік, згідно з якими позивач зобов`язаний сплачувати земельний податок у вигляді орендної плати з фізичних осіб безвідносно до виконання обов`язку укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідач з посиланням на положення ПК України вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення правомірним та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

24.06.2020 до суду від позивача надійшли пояснення, у яких позивач зазначає, що з урахуванням технічної документації щодо земельної ділянки, за володіння якої йому нараховане податкове зобов`язання по орендній платі, з усієї площі земельної ділянки розміром 4,0100 га незабудована територія становить 3,1084 га, решта - під будівлями та спорудами. Також посилається на правові висновки Верховного Суду про те, що кадастровий номер земельної ділянки є лише її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі, а право власності на землю до набувача майна, що було придбане ним у продавця, не переходить до нього, бо не було попередньо зареєстроване за продавцем; договір оренди земельної ділянки набирає чинності з моменту його державної реєстрації (а.с.108).

02.07.2020 представником відповідача до суду подані додаткові пояснення, у яких звернута увага на положення статті 206 ЗК України, яка визначає, що використання землі в Україні є платним, а норми статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, статті 7 Закону України «Про оренду землі» передбачають, що у разі виникнення в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право попереднього власника або користувача припиняється автоматично в силу закону без оформлення припинення права будь-якими актами та документами. Зазначені норми закріплюють цілісність об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

Також представник відповідача посилається на положення пункту 289.1 статті 289 ПК України, згідно з якими для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства. При визнанні податкового зобов`язання позивач використовує наявну інформацію, що надається відповідними сільськими радами, зокрема, у спірному випадку інформацію надано про те, що ОСОБА_1 є орендарем земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Також представник ГУ ДПС у Тернопільській області зазначає, що неналежне оформлення прав на земельну ділянку не звільняє позивача від обов`язку сплати податку за земельну ділянку, яку фактично використовує та на якій знаходиться нерухоме майно, що перебуває у його власності (а.с.138-140).

Ухвалою суду від 13.05.2020 за клопотанням позивача справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи на 26.05.2020.

У судовому засіданні 26.05.2020 оголошено перерву у зв`язку з витребуванням додаткових доказів і пояснень у відповідача. Розгляд справи 04.06.2020 та 25.06.2020 відкладався у зв`язку з неякою представника відповідача.

У судових засіданнях 26.05.2020, 02.07.2020 представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові, поясненнях. Вважає протиправним нарахування земельного податку у вигляді орендної плати через відсутність укладеного договору оренди землі, вказує на порушення строку надіслання податкового повідомлення-рішення та неправильне застосування норм ПК України контролюючим органом.

Представник відповідача проти позову заперечила з підстав, наведених у відзиві на позов та поясненнях. Просила в позові відмовити.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 згідно з договором купівлі-продажу від 31.07.2013 придбав у Тернопільської обласної спілки споживчих товариств будівлі і споруди Великобірківського заводу продтоварів загальною площею 6747,3 кв.м (а.с.9-10). Договір купівлі-продажу нерухомого майна нотаріально посвідчений та зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, про що свідчить витяг з цього реєстру від 31.07.2013 (а.с.11-12).

Нерухоме майно, що є предметом договору купівлі-продажу від 31.07.2013, знаходиться на земельній ділянці для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості площею 4,0100 га з кадастровим номером :02:001:0677, про що зазначено у пункті 1 договору.

Рішенням Чернелево-Руської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №31 від 29.01.2016 «Про надання дозволу на укладення договору оренди земельної ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд підприємства переробної, машинобудівної та іншої промисловості за адресою с. Чернелів-Руський» вирішено затвердити ОСОБА_1 нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 4,0100 га з кадастровим номером :02:001:0677; передати йому в оренду земельну ділянку площею 4,0100 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд підприємства переробної, машинобудівної та іншої промисловості (обслуговування приміщень) за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0677; встановити ОСОБА_1 орендну плату в розмірі 5 відсотків від нормативної грошової оцінки і укласти з Чернелево-Руською сільською радою договір оренди земельної ділянки терміном на 10 років (а.с.13).

Головне управління ДФС у Тернопільській області (правонаступником якого є ГУ ДПС у Тернопільській області), вважаючи позивача землекористувачем земельної ділянки площею 4,0100 га з кадастровим номером :02:001:0677, винесло податкове повідомлення-рішення від 08.08.2018 №-1918, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання по орендній платі з фізичних осіб за 2018 рік на суму 145540,54 грн (а.с.5). Податкове повідомлення-рішення, як зазначено у його змісті прийняте згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України та відповідно до пункту 286.5 статті 286 ПК України.

Позивач зазначає, що укладеного договору оренди земельної ділянки з кадастровий номер :02:001:0677 між ним та відповідною сільською радою (на даний час Байковецькою сільською радою) немає. Щодо фактичного використання земельної ділянки ОСОБА_1 , то представник позивача у судовому засіданні вказував, що позивач дійсно використовує приміщення та споруди, які розміщені на земельній ділянці, незабудована територія становить 3,1084 га, що підтверджується копією експлікації угідь (а.с.109).

Стосовно цього судом встановлено, що неодноразово судами розглядалися справи щодо визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 4,0100 га, кадастровий номер :02:001:0677, на території Чернелево-Руської сільської ради, укладеного 01.02.2016 між Чернелево-Руською сільською радою та ОСОБА_1 , зареєстрованого 01.11.2016 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер запису 17311836, а також про скасування запису про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки №17311836, що виникло на підставі цього договору оренди землі від 01.02.2016, зареєстрованого 01.11.2016 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.06.2018, яке набрало законної сили, у справі №607/14058/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Чернелево-Руської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, Відділу з питань державної реєстрації Тернопільської районної державної адміністрації, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання недійсним договору та скасування реєстраційної дії позовні вимоги задоволено частково, визнано недійсним запис Відділу з питань державної реєстрації Тернопільської районної державної адміністрації про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки №17311836, на підставі договору оренди земельної ділянки, укладеного між Чернелево-Руською сільською радою та ОСОБА_1 , площею 4,0100 га, кадастровий номер :02:001:067, розташованої на території Чернелево-Руської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 01.11.2016, у решті позовних вимог відмовлено (а.с.14-22).

При розгляді цивільної справи судом було встановлено, що 01.11.2016 державним реєстратором Відділу з питань державної реєстрації Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області проведено державну реєстрацію іншого речового права права оренди земельної ділянки площею 4,0100 га кадастровий номер :02:001:0677 за адресою АДРЕСА_1 , орендарем зазначено ОСОБА_1 , орендодавцем Чернелево-Руську сільську раду, строк дії 01.02.2026. Підставою для вчинення зазначеної реєстраційної дії була, зокрема, надана державному реєстратору копія договору оренди землі, укладеного в селі Чернелево-Руський, датою укладення є 01 число, місяць укладення - містить закреслення, рік 2016. Сторонами по даному договору є Орендодавець Чернелево-Руська сільська рада та орендарем фізична особа ОСОБА_1 . Об`єктом оренди по договору виступала земельна ділянка площею 4,0100 га, у тому числі 4,0100 га за рахунок земель житлової та громадської забудови (землі промисловості), що перебували в користуванні СП «Великобірківський завод безалкогольних напоїв», кадастровий номер :02:001:0677. Договір укладено на 10 років з 01 лютого 2016 року по 01 лютого 2026 року. Як вбачається із розділу «Реквізити сторін» у графі орендар підпис ОСОБА_1 містить закреслення. Такі ж закреслення містить акт прийому-передачі земельних ділянок за адресою село Чернелів-Руський, а саме щодо місяця його укладення та підпису ОСОБА_1 .

У мотивувальній частині судового рішення від 08.06.2018 зазначено: «Таким чином, враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 4,0100 га, кадастровий номер :02:001:0677, який було укладено 01.02.2016 між Чернелево-Руською сільською радою та ОСОБА_1 не підлягають до задоволення, оскільки ним не надано доказів, які б підтверджували його доводи про те, що спірний правочин був укладений ним під впливом обману внаслідок не повідомлення його відповідачем про існування іншого орендаря - Тернопільську обласну спілку споживчих товариств, оскільки таке право користування спірною земельною ділянкою зазначеної спілки припинилось в силу вимог закону, при переході права власності на будівлі та споруди до позивача, у зв`язку із укладенням останнім договору купівлі-продажу будівель та споруд Великобірківського заводу продтоварів від 31.07.2013 та не потребує оформлення припинення такого права будь-якими актами та документами. Також, суд зазначає, що як слідує із інформації наданої Тернопільською обласною спілкою споживчих товариств №7/17 від 22.01.2018, договору оренди землі між Тернопільською облспоживспілкою та Чернелево-Руською сільською радою не укладалось, а спірна земельна ділянка перебувала у її користуванні на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ТР №000289 від 07.11.1996 року».

Щодо позовної вимоги про скасування державним реєстратором відповідного запису про державну реєстрацію права оренди, то суд констатував, що державним реєстратором при вчиненні реєстраційної дії не було дотримано вимог статей 18, 22, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та проведено державну реєстрацію на підставі документів, які містили закреслення.

Іншим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.10.2019, яке набрало законної сили, у справі №607/17380/19 за позовом ОСОБА_1 до Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Головне управління ДФС у Тернопільській області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 4,0100 га, кадастровий номер :02:001:0677, в позові відмовлено (а.с.35-40). У мотивувальній частині рішення зазначено: «Вчинення правочину закон пов`язує з фактом його державної реєстрації, яка має правовстановлювальне значення, оскільки у випадку відсутності державної реєстрації правочину він вважається неукладеним й не створює прав та обов`язків для сторін. З матеріалів справи вбачається, що визнано недійсним запис Відділу з питань державної реєстрації Тернопільської районної державної адміністрації про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки №17311836, на підставі договору оренди земельної ділянки, укладеного між Чернелево-Руською сільською радою та ОСОБА_1 , площею 4,0100 га, кадастровий номер :02:001:067, розташованої на території Чернелево-Руської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 01 листопада 2016 року, а тому враховуючи, що між сторонами не було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, зокрема перебування земельної ділянки на час укладення договору оренди в користуванні Тернопільської облспоживспілки, наявність на оригіналі договору оренди закресленого підпису позивача, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для визнання оспорюваного договору оренди землі недійсним, зважаючи на те, що він не був укладений та зареєстрований у встановленому порядку, а тому не є вчиненим».

Вважаючи договір оренди не укладеним ОСОБА_1 , як зазначив його представник, з 2013 по 2015 роки орендної плати за земельну ділянку не сплачував.

12.07.2019 та повторно 27.01.2020 позивач звернувся до Байковецької сільської ради з заявою про передачу йому в оренду земельної ділянки площею 4,0100 га, кадастровий номер :02:001:067 (а.с.39).

Рішенням Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 21.02.2020 №1125 «Про внесення змін і доповнень в рішення попередніх сесій сільської ради», розглянувши заяви громадян, лист Головного управління ДПС у Тернопільській області від 31.01.2020, сільська рада вирішила внести зміни до пункту 3 рішення Чернелево-Руської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №31 від 29.01.2016, виклавши його в новій редакції: «Встановити орендну плату в розмірі 8 відсотків нормативної грошової оцінки земельної ділянки, проіндексованої станом на 01.01.2020» (а.с. 41). Позивачу направлено новий проект договору оренди землі з новим розміром орендної плати, договір підписаний лише Орендодавцем (а.с.42-47).

Також судом встановлено, що предметом судового розгляду у 2017-2018 роках було питання правомірності нарахування контролюючим органом ОСОБА_1 земельного податку у вигляді орендної плати за цю ж земельну ділянку у 2016 році. Так, постановою Верховного Суду від 19.06.2018 залишена в силі постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2017 у справі № 819/1596/16, якою в позові ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.06.2019 №82232-1305, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання по орендній платі з фізичних осіб за 2016 рік у сумі 137302,00 грн, відмовлено (а.с.79-84).

Верховний Суд у постанові зазначив, що незважаючи на те, що позивач не зареєстрував право користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями, виходячи із принципу пріорітетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК України, обов`язок зі сплати земельного податку виник у позивача з дати укладення договору оренди земельної ділянки.

У цій справі предметом судового розгляду є податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області від 08.08.2018 №-1918, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання по орендній платі з фізичних осіб за 2018 рік.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відтак, суд, зважаючи на предмет позову, перевіряє чи оскаржуване рішення відповідача прийняте у відповідності до зазначених вище умов.

ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно зі статтею 265 ПК України до складу податку на майно входить плата за землю.

Відповідно до статті 269 ПК України платники земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Об`єктами оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності (стаття 270 ПК України).

Базою оподаткування земельним податком є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено (стаття 271 ПК України).

Порядок обчислення плати за землю регламентує стаття 286 ПК України.

Згідно з підпунктом 286.1 цієї статті ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Платник плати за землю має право подавати щомісяця звітну податкову декларацію, що звільняє його від обов`язку подання податкової декларації не пізніше 20 лютого поточного року, протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним (пункт 286.3 статті 286 ПК України).

За нововідведені земельні ділянки або за новоукладеними договорами оренди землі платник плати за землю подає податкову декларацію протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним. У разі зміни протягом року об`єкта та/або бази оподаткування платник плати за землю подає податкову декларацію протягом 20 календарних днів місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися такі зміни (пункт 286.4 статті 286 ПК України).

Відповідно до пункту 286.5 статті 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника - юридичної або фізичної особи до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника - фізичної особи до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає (вручає) податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Якщо такий перехід відбувається після 1 липня поточного року, то контролюючий орган надсилає (вручає) попередньому власнику нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем знаходження земельної ділянки для проведення звірки даних щодо: розміру площі земельної ділянки, що перебуває у власності та/або користуванні платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, користування пільгою, контролюючий орган за місцем знаходження земельної ділянки проводить протягом десяти робочих днів перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Стаття 287 ПК України регулює питання строку сплати плати за землю.

Так, відповідно до пункту 287.1 статті 287 цієї статті власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Згідно з пунктом 287.5 ПК України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

З наведених положень вбачається, що обов`язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

У спірному випадку ОСОБА_1 придбав 31.07.2013 будівлі і споруди, які знаходяться на земельній ділянці площею 4,0100 га з кадастровим номером :02:001:0677, а тому питання переходу права власності чи права користування цією земельної ділянкою необхідно встановлювати з огляду на положення законодавства, чинного на час придбання нерухомого майна.

Питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються статтею 120 ЗК України та статтею 377 ЦК України.

Відповідно до статті 120 ЗК України (в редакції на час придбання позивачем нерухомого майна) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення (частина перша). Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга). <…>. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера (частина шоста).

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частина друга статті 377 ЦК України (в редакції на час придбання позивачем нерухомого майна) передбачала, що розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).

Судом встановлено, що земельна ділянка, на якій розміщувалися будівлі і споруди Великобірківського заводу продтоварів, перебувала у користуванні заводу на підставі державного акта на право постійного користування землею, площа земельної ділянки складала 4,3600 га (а.с.78).

Пунктом «е» статті 141 ЗК України встановлено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

У пункті 1 договором купівлі-продажу від 31.07.2013 визначено, що нерухоме майно, що є предметом договору, знаходиться на земельній ділянці для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості площею 4,0100 га з кадастровим номером :02:001:0677. Тобто на момент укладення договору у відповідності до наведених вище і діючих в той момент норм статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України було здійснено виділення земельної ділянки, на який розміщувалося нерухоме майно, в окрему земельну ділянку площею 4,0100 га та присвоєно їй окремий кадастровий номер.

Відповідно до частин першої-другої статті 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» (у редакції на момент укладення договору купівлі-продажу) земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до статті 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Приписами пункту 287.6 статті 287 ПК України (в редакції на час придбання позивачем нерухомого майна) було встановлено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Наведені положення законодавства дають підстави для висновку, що з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (нежитлового приміщення), обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.

Фізична особа - власник нежитлових будівель і споруд є платником земельного податку (у спірному випадку як землекористувач) з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

З пояснень учасників справи вбачається, що плату за землю позивач не вносив протягом 2013-2015 років.

У 2016 році рішенням Чернелево-Руської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області (№31 від 29.01.2016) затверджено ОСОБА_1 нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 4,0100 га з кадастровим номером :02:001:0677; передано йому в оренду цю земельну ділянку; встановлено орендну плату в розмірі 5 відсотків від нормативної грошової оцінки і вирішено укласти з Чернелево-Руською сільською радою договір оренди земельної ділянки терміном на 10 років і зареєструвати право користування земельною ділянкою у місячний строк (а.с.13).

Відповідно до пункту 288.1 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

За 2016 рік позивачу нараховано плату за землю у вигляді орендної плати за цю земельну ділянку, правомірність якої підтверджено постановою Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 819/1596/16 (а.с.79-84).

З пояснень представника відповідача вбачається, що рішення про нарахування плати за землю ОСОБА_1 за 2018 рік було прийнято після отримання постанови Верховного Суду з урахуванням висновків касаційної інстанції. Оскільки правомірність нарахування плати за землю у вигляді орендної плати була підтверджена Верховним Судом, то контролюючим органом прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення про нарахування орендної плати ОСОБА_1 за 2018 рік у розмірі 145540,54 грн. Цими обставинами (необхідність отримати постанову Верховного Суду і ознайомлення з її висновками) представник ГУ ДПС у Тернопільській області пояснювала також факт несвоєчасності прийняття податкового повідомлення-рішення, а саме 08.08.2018, а не у строк до 1 липня поточного року, як визначено ПК України.

Суд звертає увагу, що надаючи оцінку правомірності нарахування земельного податку позивачу за 2016 рік Верховний Суд у постанові від 19.06.2018 у справі № 819/1596/16 зазначив, що реєстрація речового права не є обов`язковою умовою для визнання землекористувача платником податку, обов`язок ОСОБА_1 зі сплати земельного податку виник за дати укладення договору оренди земельної ділянки (а.с.79-84).

Станом на 08.08.2018 (дата прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення) такий договір оренди вважався укладеним, що підтверджувалось судовим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.06.2018 у цивільній справі №607/14058/16-ц про визнання договору оренди недійсним та скасування державної реєстрації, залишеним без змін апеляційною та касаційною інстанціями (а.с.14-34). Лише судовим рішенням від 11.10.2019 при розгляді цивільної справи №607/17380/19 про визнання договору оренди недійсним Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області констатував, що договір оренди земельної ділянки площею 4,0100 га, кадастровий номер :02:001:0677, слід вважати неукладеним.

При цьому суд при розгляді даної справи не встановив обставин, що позивач не використовує дану земельну ділянку, або її фактичними користувачами є треті особи, зокрема Тернопільська обласна спілка споживчих товариств, у користуванні якої перебувала земельна ділянка до придбання нерухомого майна на ній позивачем.

Фактично позивач користується даною земельною ділянкою протягом тривалого часу, проте таке користування, як слідує з наведених вище рішень судів, належним чином не оформлене та не зареєстроване. Зі свого боку Орендодавець відповідна сільська рада прийняла рішення, яким затвердила нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка визначена (виділена) в натурі з присвоєнням відповідного кадастрового номера, та передала її в оренду ОСОБА_1 . Крім того, договір оренди земельної ділянки 01.02.2016 був укладений та зареєстрований. В подальшому ОСОБА_1 неодноразово ініціював у судовому порядку визнання такого договору недійсним та його державну реєстрацію. Проте відомостей про те, що у 2018 року він намагався усунути недоліки оформлення речового права у суду відсутні.

Позивачем подано до суду копії його заяв від 12.07.2019 та 27.01.2020 до Байковецької сільської ради з проханням передати в оренду земельну ділянку площею 4,0100 га, кадастровий номер :02:001:0677 (а.с.39-40), проте з долученого ним же проекту договору оренди землі вбачається, що його підписав лише Орендодавець Байковецька сільська рада, зі сторони Орендаря ОСОБА_1 договір не підписаний. На даний час договір оренди не укладений.

З огляду на це, суд вважає, що контролюючий орган правомірно, виносячи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, встановив за позивачем обов`язок зі сплати земельного податку у вигляді орендної плати за 2018 рік, в якого земельна ділянка перебувала у фактичному володінні.

При цьому, суд звертає увагу, що станом на момент купівлі позивачем об`єктів нерухомості (31.07.2013) діяла редакція пункту 287.6 статті 287 ПК України, відповідно до якої передбачалось, що при переході права власності на будівлю споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Відповідно до змін, внесених до зазначеного пункту статті 287 ПК України Законом України від 28.12.2014 № 71-VIII, слова «нерухоме майно» були замінені на «таку земельну ділянку». Отже, станом на момент виникнення права власності на придбане нерухоме майно (31.07.2013) зобов`язання сплачувати податок на землю виникало з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Користування будівлями та спорудами неможливо без користування земельною ділянкою, на якій вони розташовані, а плата за землю справляється саме за користування земельною ділянкою, обов`язок щодо сплати сум податкових зобов`язань з плати за землю у власника будівлі (споруди) виникає не з дати оформлення права землекористування, а з дати фактичного користування земельною ділянкою.

Незважаючи на те, що позивач оформив та зареєстрував право користування земельною ділянкою під належним йому на праві власності будівлями і спорудами, а в подальшому у судовому порядку скасував державну реєстрацію речового права та встановив, що договір оренди земельної ділянки слід вважати неукладеним, обов`язок зі сплати земельного податку виник у позивача з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Верховний Суд у постановах від 28.05.2019 у справі №816/352/17, від 21.05.2020 у справі №826/18359/16 висловив наступну правову позицію: «У власника будівлі, споруди (їх частини) обов`язок зі сплати земельного податку за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), виникає з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку. Водночас, у разі набуття права власності на нерухоме майно - нежитлові приміщення (нежитлові будівлі), що розміщені на землі, та не оформлення права власності або права користування на таку земельну ділянку, обов`язок зі сплати податку за землю виникає з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення, що розміщено на цій землі, адже якщо фізична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Користувач має сплачувати земельний податок за фактичне використання землі».

З огляду на зазначене, суд відхиляє доводи позивача про те, що він не є платником земельного податку так як за ним не зареєстровано право користування земельною ділянкою, а договір оренди земельної ділянки вважається неукладеним.

Щодо доводів позивача про те, що безпосередньо під спорудами і будівлями знаходиться значно менша земельна ділянка, ніж та за яку обчислено плату за землю, то суд зауважує, що ОСОБА_1 є власником комплексу будівель і споруд колишнього Великобірківського заводу продтоварів, що розташований на земельній ділянці площею 4,0100 га, що визначено умовами договору купівлі-продажу від 31.07.2013. В даному випадку зберігається принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою. На час укладення договору купівлі-продажу від 31.07.2013 законодавець встановив імперативний припис (статті 120 ЗК України, 377 ЦК України) щодо переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду та передбачив відповідну підставу для припинення права користування земельною ділянкою у випадку набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. При цьому договір купівлі-продажу від 31.07.2013 у відповідності до абзаців першого та другого частини шостої статті 120 ЗК України (у чинній редакції) містив таку істотну умову, як кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку із набуттям права власності на ці об`єкти. Укладенню договору передувало виділення цієї частини в окрему земельну ділянку. Тобто перехід права на земельну ділянку до нового набувача будівель і споруд відбувався в силу прямого припису закону і, на думку суду, таке право переходило саме на виділену частину земельної ділянки, вказану в умовах договору купівлі-продажу.

Щодо мотивації позивача на безпідставне посилання в оскаржуваному рішенні на положення пункту 286.5 статті 286 ПК України, то суд зауважує, що дана норма (наведена вище) дійсно регулює питання нарахування плати за землю у разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого. Разом з тим абзац перший даної норми встановлює також і строк нарахування контролюючим органом фізичним особам сум плати за землю до 1 липня поточного року шляхом надіслання податкового-повідомлення рішення. Відтак суд не вбачає порушенням посилання контролюючого органу в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні на положення пункту 286.5 статті 286 ПК України, саме лише не зазначення відповідного абзацу цього пункту не може розцінюватися як підстава для скасування податкового повідомлення-рішення.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідачем не дотримано строк, визначений в абзаці першому пункту 286.5 статті 286 ПК України, податкове повідомлення-рішення Головним управлінням ДФС у Тернопільській області прийняте 08.08.2018, а не до 1 липня поточного року. Проте несвоєчасне прийняття податкового повідомлення-рішення контролюючим органом не вплинуло на права та обов`язки платника податку, строк сплати податкового зобов`язання визначався у відповідності до пункту 287.5 статті 287 ПК України протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення, платник скористався своїм правом на оскарження такого рішення. Відтак, на думку суду, таке порушення строку прийняття податкового повідомлення-рішення не може бути достатньою підставою для визнання його протиправним та скасування судом.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У цій справі, заперечуючи проти позову, відповідачем доведено правомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскаржуване рішення прийняте з дотриманням інших вимог частини другої статті 2 КАС України, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення належить відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд.

Позивач: ОСОБА_1 (вулиця АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Тернопільській області (вулиця Білецька, 1, місто Тернопіль, 46003, ідентифікаційний код юридичної особи в ).

Повний текст рішення складено та підписано 07.07.2020.

Головуючий суддя Чепенюк О.В.