Справа № 480/2714/20
Суддя: О.В. Соп'яненко
Дата ухвалення: 2020-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2020 р. справа № 480/2714/20

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Соп`яненка О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м.Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що, діючи в інтересах малолітнього сина, подав до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Ганнівсько-Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області за межами населеного пункту. Наказом від 19.03.2020 відповідач відмовив у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з підстав, що землі за рахунок яких планується формування земельної ділянки частково відносяться до категорії земель водного фонду та частково до земель лісового фонду. Крім того, відсутня письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки і піклування. Вважає відмову протиправною. Вичерпний перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою наведений у ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, при цьому в наказі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області не вказано жодної з них. Таким чином, підстави для відмови в надані дозволу на розроблення проекту землеустрою відсутні. Просить визнати відмову протиправною та зобов`язати відповідача повторно розглянути клопотання та прийняти рішення у відповідності до вимог ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, з урахуванням правової позиції наданої судом.

Відповідач позов не визнав, у наданому суду відзиві на позовну заяву зазначив, що наказом відмовлено у задоволенні заяви, оскільки землі за рахунок яких планується формування земельної ділянки частково відносяться до категорії земель водного фонду та частково до земель лісового фонду. Також зазначив, що відсутня нотаріально посвідчена згода батьків щодо отримання земельної ділянки у власність. Крім того, рішенням колегії Держземагенства від 14.10.2014 № 2/1 зобов`язано головні управління направляти до місцевих рад запити про надання згоди на розроблення відповідної документації з землеустрою. Сільська рада не висловила свою позицію щодо погодження або непогодження відведення земельної ділянки позивачу. Просить відмовити в задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що у лютому 2020 року ОСОБА_1 , діючи в інтересах свого сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Ганнівсько-Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області за межами населеного пункту (а.с. 26). У заяві батьки дитини - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 власним підписом підтвердили згоду на отримання дитиною земельної ділянки у власність (а.с.26).

Наказом від 19.03.2020 № 18-11788/16-20-СГ відповідач відмовив у наданні дозволу. Підставою зазначив, що землі за рахунок яких планується формування земельної ділянки частково відносяться до категорії земель водного фонду та частково до земель лісового фонду. Крім того, відсутня письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки і піклування (а.с.10). Суд не погоджується з таким рішенням відповідача.

Особливості безоплатної передачі земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність врегульовані статтею 118 Земельного кодексу України.

Так, частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, які зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно з ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто Земельним кодексом України передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, приймаючи оскаржуваний наказ, виходило з того, що землі за рахунок яких планується формування земельної ділянки частково відноситься до категорії земель водного фонду та частково до земель лісового фонду.

При цьому стаття 118 Земельного кодексу України, яка регулює порядок надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, не містить такої підстави для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, яка зазначена відповідачем у наказі від 19.03.2020. У відзиві представник відповідача посилається на те, що бажана для позивача земельна ділянка є частково землями водного фонду та частково землями лісового фонду. Однак будь-яких доказів, на підтвердження того, що спірна земельна ділянка належить до вказаних категорій земель та в яких частинах, не надано.

Також відповідачем не надано суду доказів того, що було проведено візуальне обстеження земельної ділянки та висновків таких обстежень.

Відповідно до інформаційної довідки від 27.02.2020 № 312/402-20, землі, за рахунок яких планується формування земельної ділянки відносяться до категорії земель сільськогосподарського призначення та водного фонду, форма власності державна, земельна ділянка раніше не була сформована (а.с.27).

Суд також зазначає, що проект землеустрою розробляється на підставі дозволу органу, до компетенції якого входить питання про передачу земельних ділянок громадянам. При цьому передбачено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу. Обґрунтовуючи відзив на позовну заяву, відповідач посилався на відсутність письмової нотаріально посвідченої згоди батьків або піклувальника і дозвіл органу опіки і піклування.

Вимогами статті 31 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право: 1) самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість; 2) здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом.

Наведеною нормою не передбачено право малолітньої особи на вчинення правочинів щодо нерухомого майна за наявності нотаріально посвідченої згоди батьків. Право на вчинення правочинів щодо нерухомого майна малолітніми особами взагалі не передбачено законодавством. Наявність такої згоди передбачена статтею 32 ЦК України для неповнолітніх осіб, тобто осіб у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 народився у 2009 році та на час звернення не досяг чотирнадцятирічного віку. За таких обставин, положення статті 32 ЦК України до нього застосовуватись не можуть.

З копії заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність вбачається, що така заява подана законним представником дитини - його батьком. Така подача заяви повністю узгоджується з положеннями статті 242 ЦК України, якими передбачено, що батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. До заяви також надана письмова згода батька ОСОБА_1 та матері - ОСОБА_3 про надання малолітньому сину ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою.

Законодавством не передбачена нотаріальна згода батьків на вчинення малолітньою особою правочину щодо земельної ділянки, яку вимагає відповідач. Із заявою про надання дозволу на одержання проекту землеустрою звернувся законний представник малолітньої особи, надавши при цьому документи, що підтверджують повноваження його як законного представника - копію свідоцтва про народження та копію свого паспорта та копію паспорта матері дитини. За таких обставин, у відповідача не було підстав відмовляти у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Частиною 1 ст. 118 ЗК України передбачено вичерпний перелік документів, які мають бути додані до заяви, зокрема, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Також встановлена пряма заборона вимагати будь-які інші документи. У відповідності до положень зазначеної норми у відповідача були відсутні повноваження вимагати нотаріальну згоду батьків та дозвіл органу опіки та піклування.

Також відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на рішення колегії Держземагентства України від 14.10.2014 № 2/1, яким доручено начальникам головних управлінь агентства за зверненнями щодо відведення земельних ділянок забезпечити обов`язкове направлення на розгляд місцевих рад запитів на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації землеустрою. Однак врахування чи неврахування позиції місцевої ради під час вирішення питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою не передбачено чинним законодавством та відповідно до частини 7 статті 118 ЗК України не є підставою для відмови у наданні такого дозволу. Із прийняттям зазначеного документа не вносились зміни до Земельного кодексу України в частині підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

З приводу твердження відповідача про неможливість судового втручання у його дискреційні повноваження суд зазначає таке. Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. У справі, що розглядається, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивовано відмови у його наданні, регламентовано частиною 6 статті 118 ЗК України. Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, а тому не є дискреційними.

Отже судом встановлено факт протиправної поведінки відповідача, тому суд вважає, що зобов`язання його прийняти рішення конкретного змісту не є втручанням в його дискреційні повноваження, та саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним в розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи, що відповідач без законних на те підстав відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, суд вважає необхідним визнати протиправним такий наказ та зобов`язати відповідача надати дозвіл.

На підставі ст. 139 КАС України на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн, сплачений при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 19.03.2020 № 18-11788/16-20-СГ, яким відмовлено ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Ганнівсько-Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області за межами населеного пункту.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Сумській області надати дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Ганнівсько-Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області за межами населеного пункту.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (вул. Г.Кондратьєва, 25, м. Суми, 40000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 840,80 грн, сплачений при зверненні до суду.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Відповідно до п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені, зокрема, статтею 295 цього кодексу продовжуються на строк дії такого карантину.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Соп`яненко