Справа № 160/1040/20
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2020 року Справа № 160/1040/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участі секретаря судового засідання: Молоданова М.Ю.,
представників позивача: Саліна С.В., Такшина І.Д.,
представника відповідача-1: Борсук Ю.В.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Клин Девелопмент» до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Комунального підприємства «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення в частині,-
27 січня 2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Клин Девелопмент» (далі - ТОВ «Клин Девелопмент», позивач) до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради (далі - відповідач-1), Комунального підприємства «Міськавтопарк» (далі - КП «Міськавтопарк», відповідач-2), в якій позивач просить визнати незаконним з моменту прийняття та скасувати рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради №398 від 23.04.2019р. «Про внесення змін до Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, у м. Дніпрі», затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради від 30.11.2016р. №587, в частині затвердження пункту 288 розділу ІІ «Спеціально обладнані майданчики», Парковки, які розташовані не у центральній частині міста, майданчика з місцезнаходженням в районі буд. АДРЕСА_1, площею для паркування 609,5 м. кв.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що ТОВ «Клин Девелопмент» на праві приватної власності належить єдиний майновий комплекс виробничо-технічна база, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, при цьому картографічне/адресне розташування вказаних об`єктів нерухомого майна підтверджується поштовою довідкою від 30.08.2001р. №1113. З метою виділення в оренду земельної ділянки по фактичному місцю розташуванню вищевказаного нерухомого майна позивач 28.02.2017р. звернувся до міського голови м. Дніпра з відповідним листом, проте, станом на теперішній час рішення щодо відведення вказаної земельної ділянки у користування позивачу не прийнято. Натомість спірним рішенням Виконавчого комітету Дніпровської міської ради №398 від 23.04.2019р. земельну ділянку в районі буд. АДРЕСА_1, яка фактично цілком і повністю розміщується всередині виробничо-технічної бази позивача, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, та повністю накладається на цю земельну ділянку, що підтверджується картографічними матеріалами, висновками комісії про належність стану земельної ділянки та матеріалами фотофіксації до нього, без урахування всіх вищевказаних обставин включено до переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпрі та передано її на баланс КП «Міськавтопарк», чим грубо порушено права позивача на користування цією земельною ділянкою та законодавство про благоустрій. При цьому, проведеною за ініціативою позивача судовою будівельно-технічною експертизою та складеним за її результатами висновком експерта №941/08-19 від 19.09.2019р. підтверджено, що належні позивачу на праві приватної власності об`єкти нерухомості, розташовані за адресою: АДРЕСА_3, є єдиним майновим комплексом. І про такий характер експлуатації вказаного об`єкта нерухомості відомо відповідачам, оскільки їх представники неодноразово виходили на місце його розташування для обстеження земельної ділянки. Отже, оскаржуване рішення, на думку позивача, прийнято відповідачем-1 необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття цього рішення, а також з перевищенням наданих йому повноважень, бо ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», зокрема, передбачено, що виключно на пленарних засіданнях міських рад вирішуються питання щодо регулювання земельних відносин, в той час як спірне рішення прийнято виконавчим органом міської ради. Також на думку позивача оскаржуване рішення суперечить положенням ст.760 Цивільного кодексу України, Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та Правилам паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1342 від 03.12.2009р., оскільки передбачає передачу у платне користування парковочних майданчиків, які не існують в натурі, адже чинним законодавством України не передбачено їх самостійне створення користувачами, які не є суб`єктами не муніципальної форми власності. Вказаними нормативно-правовими приписами встановлено вичерпний перелік вимог для ідентифікації майданчиків для паркування, яким переданий КП «Міськавтопарк» Дніпропетровської міської ради майданчик не відповідає, оскільки, по-перше, він фактично розташований за адресою нерухомого майна, належного позивачу, по-друге, на земельній ділянці відсутні жодні позначення або розмітка, які б дозволили ідентифікувати відповідну площадку як майданчик для паркування, а, по-третє, також відсутня технічна документація щодо узгодження розташування цього майданчика для паркування з уповноваженим підрозділом Національної поліції. Вказані обставини свідчать про відсутність індивідуальних ознак, властивих даному виду майна, що безумовно вказує нате, що предмет передання не існує в натурі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року вказана позовна заява залишена без руху та позивачу надано строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду: заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважних причин пропуску строку звернення до суду та доказів на підтвердження поважності цих причин.
На виконання вимог ухвали суду від 03.02.2020р. позивачем до канцелярії суду 05.02.2020р. подана заява про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом, яка обґрунтована тим, що справа з тим самим предметом та між тими самими сторонами (№904/2521/19) розглядалася спочатку Господарським судом Дніпропетровської області та Центральним апеляційним господарським судом, але провадження у справі №904/2521/19 з аналогічним предметом було закрито ухвалою господарського суду апеляційної інстанції від 23.01.2020р. у зв`язку із тим, що цю справу не належить розглядати за правилами господарського судочинства. Таким чином, на думку позивача, поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду позивачем підтверджується, по-перше, відсутністю публікації повного тексту спірного рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради №398 від 23.04.2019р. у належному виданні та можливістю ознайомлення з повним текстом лише під час судового засідання у Господарському суді Дніпропетровської області 28.08.2019р., а, по-друге, неможливістю одночасної подачі позовів з одним і тим самим предметом спору до судів різних юрисдикцій.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.02.2020р. заяву ТОВ «Клин Девелопмент» про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом задоволено, поновлено позивачу строк звернення з цим позовом до адміністративного суду, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/1040/20 за цією позовною заявою, призначено цю справу до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 04 березня 2020 року о 10:00год.
В підготовче судове засідання 04.03.2020р. представник позивача не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, проте 03.03.2020 року до канцелярії суду від останнього надійшла заява про відкладення судового засідання, яка мотивована тим, що представник позивача - Салін С.В. є одночасно представником у іншому судовому засіданні, в якому буде відбуватися розгляд спору по суті (справа №206/324/19 Самарський районний суд м. Дніпропетровська).
Представники відповідача-1 та відповідача-2 в підготовче судове засідання 04.03.2020р. також не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомили.
Підготовче судове засідання було відкладено на 31.03.2020р. на 13:15 год.
27.03.2020 року від ТОВ «Клин Девелопмент» до суду надійшла відповідь на відзив відповідача-1, в якій позивач виклав позицію аналогічну висловлені у позовній заяві та додатково зауважив, що доводи відповідача-1 відносно знаходження виробничої бази позивача біля (межує) з буд.АДРЕСА_1 спростовуються картографічними матеріалами, з яких слідує, що виробнича база за адресою: АДРЕСА_3 знаходиться через дорогу від будинка АДРЕСА_1, а майданчик для паркування знаходиться безпосередньо за парканом (всередині) виробничої бази по АДРЕСА_3, та фактично не може межувати з будинком АДРЕСА_1 . При цьому відповідачем-1 не надано жодного документального підтвердження щодо присвоєння земельній ділянці, на якій розташований майданчик для паркування, адреси; АДРЕСА_1. При цьому, відповідач-1 у своєму відзиві сам підтвердив, що при прийнятті спірного рішення до уваги не бралися відносини щодо володіння земельною ділянкою, що беззаперечно свідчить про прийняття цього рішення без урахування всіх обставин, що мають значення при його прийнятті, тобто про його необґрунтованість, що, в свою чергу, є підставою для його скасування в оскаржуваній частині.
В підготовче судове засідання 31.03.2020р. представник позивача не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, проте 30.03.2020 року на електронну адресу суду від останнього надійшло клопотання про продовження строку підготовчого провадження, в якому останній просив продовжити на 30 діб (початок травня) строк підготовчого провадження у справі №160/1040/20 у зв`язку із введенням карантину та наданням сторонам строку для реагування на відповідь позивача на відзив відповідача-1, надіслану їм 27.03.2020р.
Представник відповідача-1 в підготовче судове засідання 31.03.2020р. також не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, але 31.03.2020 року на електронну адресу суду від останнього надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням карантину у місті Дніпрі.
Представник відповідача-2 в підготовче судове засідання 31.03.2020р. також не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, проте 30.03.2020 року на електронну адресу суду від останнього надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, з метою недопущення розповсюдження коронавірусу COVID-19 для убезпечення від ризику життя та здоров`я людей, зокрема учасників справи та працівників суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року клопотання представника позивача про продовження строку підготовчого провадження задоволено та продовжено строк підготовчого провадження в адміністративній справі №160/1040/20 до 06 травня 2020 року.
Наступне підготовче судове засідання призначено на 06 травня 2020 року на 10.00год.
В підготовче судове засідання 06.05.2020р. представники сторін не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
При цьому станом на 06.05.2020 року сторонами у справі надані суду усі докази.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.05.2020р. закрито підготовче провадження та призначено справу №160/1040/20 до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 02 червня 2020 року о 14:00год.
У судових засіданнях представник позивача підтримав пред`явлений позов та, посилаючись на викладені в ньому та відповіді на відзив відповідача-1 доводи, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача-1 у судових засіданнях пред`явлений позов не визнав та заперечував проти його задоволення, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позов.
Представник відповідача-2 у судові засідання з розгляду справи не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомив.
Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача-1, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 11.02.1987р. №39/4 дозволено відділу комунального господарства Амур-Нижньодніпровського району проектування виробничо-технічної бази на землях міської забудови площею 1.1 га по АДРЕСА_4, з передбаченням у проекті відселення і знесення будинків, будівель та пристроїв по АДРЕСА_4.
На підставі акта приймання-передачі майна до статутного капіталу ТОВ «Клин Девелопмент» від 08.09.2016р. учасник цього товариства ОСОБА_1 передала у власність ТОВ «Клин Девелопмент» таке майно:
- 1/2 (одна друга) частки об`єкта незакінченого будівництва з будівельною готовністю будівель та споруд 95 % від загального об`єму виробничо-технічної бази літ. А-2, А'-2, А"-3 загальною площею 1723, 1 кв. м, № 1-8 огорожі металеві залізобетонні, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3.
В подальшому, на підставі акта приймання-передачі нерухомого майна, право власності на яке вноситься до статутного капіталу від учасника ТОВ «Клин Девелопмент» ОСОБА_4 для прийому (взятті) на балансовий рахунок та у власність Товариства від 17.02.2017р. та протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Клин Девелопмент» від 17.02.2017р. учасник цього товариства ОСОБА_4 передала у власність ТОВ «Клин Девелопмент» таке майно:
- нежитлову будівлю ТП, літ. В-1, площею 58,1 кв.м, що розташована за адресою АДРЕСА_3;
- 1/2 (одна друга) частка об`єкта незакінченого будівництва з будівельною готовністю будівель та споруд 95% від загального об`єму виробничо-технічної бази літ. А-2, А1 -2 , А11 -3, загальною площею 1723, 1 кв. м, огорожі металеві залізобетонні № 1-8, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3.
Право власності на вказане майно підтверджується записом в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зробленим 23.02.2017р.
28.02.2017р. позивач звернувся до міського голови м. Дніпра з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,6500га, яка розташована в Амур-Нижньодніпровському районі за адресою: АДРЕСА_3; по фактичному розміщенню незавершеного будівництва. До вказаного клопотання позивачем додано правовстановлюючі документи на об`єкти незавершеного будівництва та план земельної ділянки (картографічний документ).
З доданого листа директора департаменту правового забезпечення Дніпровської міської ради Павлова А.Г. від 04.01.2018р. слідує, що позивачем не було надано правовстановлюючих документів на влаштування металевого ангару на бетонній основі, одноповерхової цегляної будівлі та залізобетонного фундаменту, у зв`язку із чим, для надання дозволу ТОВ «Клин Девелопмент» на розроблення проекту землеустрою щодо виділення спірної земельної ділянки слід надати вказані правовстановлюючі документи та акт приймання-передачі нерухомого майна від 17.02.2017р. і акт обстеження земельної ділянки актуальний на теперішній час.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.08.2018р. у справі №904/1539/18 за ТОВ «Клин Девелопмент» визнано право власності на такі об`єкти: ангар літ.Б-1, фундамент літ.Ф-т, котельню літ.Л, розташовані за адресою: АДРЕСА_3, без реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно.

Таким чином, ТОВ «Клин Девелопмент» є власником наступного майна:

- 1/2 частки об`єкта незакінченого будівництва з будівельною готовністю будівель та споруд 95 % від загального об`єму виробничо-технічної бази літ. А-2, А'-2, А"-3 загальною площею 1723, 1 кв. м, № 1-8 огорожі металеві залізобетонні, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3;

- нежитлової будівлі ТП, літ. В-1, площею 58,1 кв.м, що розташована за адресою АДРЕСА_3;

- 1/2 частки об`єкту незакінченого будівництва з будівельною готовністю будівель та споруд 95% від загального об`єму виробничо-технічної бази літ. А-2, А1 -2 , А11 -3, загальною площею 1723, 1 кв. м, огорожі металеві залізобетонні № 1-8, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3;

- ангару літ.Б-1, фундамент літ.Ф-т, котельня літ.Л, розташовані за адресою: АДРЕСА_3.

Вказане майно на час розгляду справи є об`єктами незавершеного будівництва.

Технічні характеристики вищевказаних об`єктів наведені у Технічному паспорті на виробничий будинок від 24.02.2017р.

Відповідно до поштової довідки від 30.08.2001р. №1113 виробнича база відповідно до даних чергового плану міста розташована за адресою: АДРЕСА_3 (колишня адреса: АДРЕСА_3). Вказана довідка також містить картографічний матеріал «Місцеположення об`єкта на черговому плані міста».

У березні 2019 року КП «Міськавтопарк» проведено перевірку правил паркування транспортних засобів, за результатами якої встановлено факт використання ТОВ «Клин Девелопмент» об`єктів міського благоустрою, а саме: розміщення майданчику для паркування без правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій він розташований, у зв`язку із чим видано припис №25/01 від 25.03.2019р., в якому запропоновано надати документи, що підтверджують право користування цією земельною ділянкою.

У відповідь на вказаний припис позивач листом від 27.03.2019р. №283/7 повідомив КП «Міськавтопарк», що право користування ним спірною земельною ділянкою підтверджується документами про право власності на нерухоме майно, розташоване на даній земельній ділянці, а також зазначив, що вільна від будівель та споруд територія - мостіння (асфальтне покриття), яке хоча і не є нерухомим майном, однак має всі властивості допоміжної речі та виконує функцію приналежності до головної речі, тож на цю територію розповсюджується тотожній правовий режим нерухомого майна, і вказане мостіння є складовою річчю зареєстрованого об`єкту нерухомості.

03 квітня 2019 року до Департаменту транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради надійшла заява ФОП ОСОБА_7 , в якій останній просив розглянути можливість організації майданчика для пракування за адресою: АДРЕСА_1 в АНД районі з режимом роботи цілодобово, з кількістю робочих днів у місяць - щоденно на 53 машино-місць, площею 609,5 кв.м. Також в заяві зазначено, що ФОП ОСОБА_7 зобов`язується утримувати та обладнати майданчик згідно з діючим законодавством та у повному обсязі здійснювати оплату до місцевого бюджету. До вказаної заяви також долучено схему (картографічний матеріал) М 1:500.

10 квітня 2019 року постійною робочою групою для обстеження земельних ділянок щодо розміщення майданчиків для паркування КП «Міськавтопарк» ДМР проведено обстеження майданчика за адресою: АДРЕСА_1, за результатами якого складено акт обстеження можливого розташування майданчика для паркування транспортних засобів від 10.04.2019р., відповідно до якого майданчик необлаштований, грантове шлакове покриття, паркан, ворота, сторожка, припустима загальна площа майданчика 609,5 кв.м, об`єкти нерухомості на земельній ділянці відсутні; розташування майданчика для паркування можливо при узгодженні з відповідними підрозділами Національної поліції, розробці проекту ОДР, технічних умов та встановлення приналежності земельної ділянки.

Листом від 10.04.2019р. за №342/5 КП «Міськавтопарк» повідомило ФОП ОСОБА_7 про те, що у зв`язку із розглядом заяви останнього про організацію нового майданчика для паркування автотранспорту за адресою: АДРЕСА_1, інспекторами КП «Міськавтопарк» здійснено виїзд за вказаною адресою, проведено обстеження та складено акт про можливість організації майданчика для паркування автотранспорту на 53 машино-місць, загальною площею 609,5 кв.м. , при цьому організація вищевказаної парковки можлива при узгодженні з відповідними підрозділами Національної поліції проекту ОДР та технічних умов.

Листом від 10.04.2019р. №343/4 КП «Міськавтопарк» звернулося до Департаменту транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради з проханням ініціювати перед міськвиконкомом внесення майданчика для паркування транспортних засобів за новою адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 609,5 кв. м. на 53 машино-місць, який розташований не у центральній частині міста, до Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпрі, затвердженому рішенням виконкому Дніпровської міської ради від 30.11.2016р. №587, зі змінами та доповненнями. Також у цьому листі зазначено, що проект організації дорожнього руху розглянутий та погоджений відповідними підрозділами Національної поліції за вказаною адресою, у подальшому буде передано до КП «Міськавтопарк», де і буде зберігатися. До листа також додано акт обстеження та фото майданчика.

Рішенням Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 23.04.2019р. №398 «Про внесення змін до Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпрі» внесено зміни до цього Переліку, зокрема, шляхом доповнення розділу ІІ «Спеціально обладнані майданчики», Парковки, які розташовані не у центральній частині міста пунктом 288, згідно з яким до цього переліку віднесено земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 609, 5 кв.м., на 53 машино-місць, яка була передана на баланс КП «Міськавтопарк».

Не погоджуючись з цим рішенням у вищевказаній частині, позивач звернувся до суду з позовом про його оскарження.

Вирішуючи справу по суті позовних вимог, суд зважає на таке.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

За змістом статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Статтею 79-1 Земельного кодексу України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

За статтею 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади - на землі державної власності.

Приписами статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частинами 1, 6 статті 120 Земельного кодексу України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації.

Відповідно до частини 2 статті 123 Земельного Кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Статтями 125, 126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до частин 2, 3 статті 331 Цивільного кодексу України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.

Статтею 377 Цивільного кодексу України встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція суддів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Отже, з наведеної норми Конституції України слідує, що судова юрисдикціям поширюється не загалом на всі суспільні правовідносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини.

В свою чергу неодмінними елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Частиною 2 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що у рішенні від 25.11.1997р. №6-зп Конституційний Суд України вказав, що ст.55 Конституції України не визначає, які саме рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади і місцевого самоврядування чи посадових і службових осіб можуть бути оскаржені, і встановлює принцип, відповідно до якого в суді можуть оскаржуватися будь-які рішення, дії та бездіяльність.

Конституційний Суд України у зазначеному вище рішенні також вказав, що частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або обмежують права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

З викладеної правової позиції Конституційного Суду України випливає, що підставою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльності будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

Вказаний принцип також закріплений в частині 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

При цьому, згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Враховуючи наведене, обов`язковою умовою захисту в адміністративному суді прав, свобод, інтересів позивача є одночасна наявність двох факторів: існування публічно-правових відносин між позивачем та відповідачем - суб`єктом владних повноважень; а також наявність факту порушень прав, свобод, інтересів позивача, вчинених або допущених відповідачем у таких правовідносинах.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права, пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. За приписами процесуального законодавства захисту в суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес, який відповідно до рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004р. у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Таким чином, у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів, з чого слідує, що право на судовий захист не є абсолютним.

Таким чином, для того, щоб особі було надано судовий захист, суд має встановити, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Згідно з вищевказаними нормами права задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

З матеріалів справи слідує, що предметом цього спору є скасування рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради №398 від 23.04.2019р. «Про внесення змін до Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, у м. Дніпрі», затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради від 30.11.2016р. №587, в частині затвердження пункту 288 розділу ІІ «Спеціально обладнані майданчики», Парковки, які розташовані не у центральній частині міста, майданчика з місцезнаходженням в районі буд. АДРЕСА_1, площею для паркування 609,5 м.кв.

Стверджуючи про порушення спірним рішенням відповідача-1 своїх прав та охоронюваних законом інтересів, позивач посилається на те, що цим рішенням земельну ділянку в районі буд. АДРЕСА_1, яка фактично цілком і повністю розміщується всередині виробничо-технічної бази позивача, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, та повністю накладається на цю земельну ділянку, включено до переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпрі та передано її на баланс КП «Міськавтопарк», чим грубо порушено права позивача на користування цією земельною ділянкою та законодавство про благоустрій.

Як встановлено судом вище, порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування визначено Земельним кодексом України.

Так, вказаним Кодексом передбачено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання). Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються шляхом затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

При цьому, чинне законодавство покладає обов`язок щодо ініціювання розроблення проекту землеустрою на зацікавлену особу, тобто на позивача.

Судом встановлено, що 28.02.2017р. позивач звернувся до міського голови м. Дніпра з відповідним клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,6500га, яка розташована в Амур-Нижньодніпровському районі за адресою: АДРЕСА_3, по фактичному розміщенню незавершеного будівництва, проте, станом на час розгляду справи остаточного рішення Дніпровською міською радою за цим клопотання ТОВ «Клин Девелопмент» не прийнято. Наразі наявний виключно проект рішення Дніпровської міської ради «Про надання ТОВ «Клин Девелопмент», , дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_3 (Амур-Нижньодніпровськоий район) по фактичному розміщенню об`єкта незавершеного будівництва (виробничо-технічної бази) та для завершення будівництва», оприлюднений 26.12.2017р. на офіційному веб-порталі Дніпровської міської ради.

Суд зауважує, що згідно з вищенаведеними приписами статті 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації прав на неї.

Доказів прийняття органами місцевого самоврядування рішення про виділення позивачу у користування спірної земельної ділянки та/або затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню об`єкта незавершеного будівництва позивача до суду не надано.

Так само як і не надано доказів оскарження дій та/або бездіяльності міської ради щодо не прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою та виділення позивачу земельною ділянки під об`єктами незавершеного будівництва.

Також, з матеріалів справи слідує, що у документах, на підставі яких позивачем оформлено право власності на об`єкти незавершеного будівництва, не має відомостей щодо земельної ділянки, на якій вони розташовані.

Будь-яких інших доказів встановлення меж спірної земельної ділянки та доказів реєстрації права позивача на користування такою земельною ділянкою під об`єктами незавершеного будівництва, що належать позивачу, до суду не надано.

Тобто, на момент розгляду даної справи межі земельної ділянки під об`єктами незавершеного будівництва позивача не визначені, кадастровий номер вказаній земельній ділянці не присвоєно. Правовстановлюючі документи на користування даною земельною ділянкою відсутні.

Враховуючи зазначене, земельна ділянка, на якій розташовано об`єкти нерухомого майна, що належать ТОВ «Клин Девелопмент», належить до комунальної форми власності, так як і земельна ділянка, яка внесена до Переліку за адресою: АДРЕСА_1.

Майданчик для паркування транспортних засобів розташовано на земельній ділянці комунальної власності на території мостіння, яке не належить позивачу (правовстановлюючі документи не надано).

Так, згідно з технічним паспортом на будівлі і споруди за адресою: АДРЕСА_3, який надано у складі позовної заяви, інвентаризоване право на бетоноване мостіння не значиться.

Окрім цього, технічний опис нерухомого майна, який належить ТОВ «Клин Девелопмент» і який міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, також не містить зазначеного мостіння.

При цьому, позивач стверджує, що земельна ділянка (по АДРЕСА_1 площею 609,5 кв.м.), яка була виділена спірним рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради під розміщення паркувального майданчика, повністю накладається на земельну ділянку виробничо-технічної бази, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Так, згідно з картографічними матеріалами, вказаний майданчик для паркування (по АДРЕСА_1 площею 609,5 кв.м) розміщується безпосередньо біля об`єкту незавершеного будівництва, який належить позивачу, розташованого за адресою: АДРЕСА_3.

Земельним кодексом України передбачено можливість отримання позивачем в користування земельної ділянки для експлуатації об`єкта незавершеного будівництва, однак, отримання такої земельної ділянки можливо не будь-якої площі, розміру, форми тощо, визначених власником об`єкту незавершеного будівництва, а лише тієї, яка буде погоджена відповідними органами місцевого самоврядування у затвердженому проекті землеустрою, якій буде присвоєно кадастровий номер, та на яку буде зареєстровано право користування у державному реєстрі.

Оскільки у встановлений чинним законодавством спосіб визначення меж земельної ділянки під об`єктом позивача та присвоєння їй кадастрового номеру на момент розгляду справи не відбулось, відсутні підстави стверджувати, що земельна ділянка (по АДРЕСА_1 площею 609,5 кв.м), яка була виділена спірним рішенням Виконавчого комітету Дніпровської міської ради під розміщення паркувального майданчика, повністю або частково накладається на земельну ділянку, яка знаходиться під об`єктом позивача, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Щодо доводів позивача відносно того, що належні йому на праві власності об`єкти нерухомості (незавершене будівництво виробничо-технічної бази) є єдиним майновим комплексом разом із земельною ділянкою, на якому ці об`єкти розташовані, що підтверджується висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 19.09.2019р. №941/08-19, суд зазначає таке.

Згідно з наданим позивачем до матеріалів справи висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 19.09.2019р. №941/08-19 судовим експертом ОСОБА_9 проведено судову будівельно-технічну експертизу щодо об`єктів незавершеного будівництва належних позивачу, а саме: на розгляд судового експерта було поставлено питання: чи є майновим комплексом об`єкти незавершеного будівництва позивача та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до вказаного висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи судовим експертом встановлено, що підприємство ТОВ «Клин Девелопмент», до якого входять об`єкти майна: незавершене будівництво будівельною готовністю будівель та споруд 95% від загального об`єму виробничо-технічної бази корпус виробничо-технічної бази літ. А-2, прибудова літ. А1 -2, прибудова літ. А -3 та тамбур літ. а-1, надбудова над літ. А -3 літ. а -1, тераса літ. а, ґанок літ. а1, ангар (тимчасовий) літ. Б-1, трансформаторна підстанція літ. В-1, Котельна (тимчасова) літ. Л, будівля вартового (тимчасова) літ. М, вбиральня (тимчасова) літ. Н, літній душ літ. О, фундамент літ. Ф, огорожі №1-8, та земельна ділянка є єдиним майновим комплексом, який розташований за адресою: АДРЕСА_3.

Згідно з ч.1 ст.104 КАС України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

При цьому ст.108 КАС України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим у судовому рішенні.

Надаючи оцінку вищевказаному висновку експерта, суд зауважує, що, як зазначалося вище, судовим експертом Харченком В.В. проведено судову будівельно-технічну експертизу, водночас, предмет спору у цій справі не має будівельно-технічних аспектів, оскільки предметом розгляду у справі є правомірність винесення відповідачем-1, як суб`єктом владних повноважень, спірного рішення, що жодним чином не стосується будівельно-технічних характеристик об`єктів незавершеного будівництва.

При цьому, судовий експерт Харченко В.І. (свідоцтво №1179 від 28.04.2017р.) не є фахівцем у сфері права, а тому встановлення ним факту права власності за позивачем на об`єкти незавершеного будівництва разом із земельною ділянкою, на якій вони розташовані, виходить за межі будівельно-технічного експертного дослідження, яке ним проводилось.

Крім того, встановлений судовим експертом Харченком В.В . у висновку від 19.09.2019р. №941/08-19 факт того, що вищезазначені об`єкти незавершеного будівництва є майновим комплексом не підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Оскільки відповідно до даних, що містяться у державному реєстрі, право власності на вказані об`єкти незавершеного будівництва були зареєстровані за позивачем окремо за кожним об`єктом, а не як за цілісним майновим комплексом.

З огляду на вищевикладе, суд доходить висновку, що висновок експерта від 19.09.2019р. №941/08-19 не є належним доказом обґрунтованості вимог позивача.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно зі ст.73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 2 статті 74 КАС України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином позивачем відповідно до вимог чинного законодавства не доведено існування за ним права користування земельною ділянкою, а тому неможливо стверджувати про порушення права позивача на користування даною земельною ділянкою спірним рішенням відповідача-1.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування спірного рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради №398 від 23.04.2019р. «Про внесення змін до Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, у м. Дніпрі», затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради від 30.11.2016р. №587, в частині затвердження пункту 288 розділу ІІ «Спеціально обладнані майданчики», Парковки, які розташовані не у центральній частині міста, яким включено до цього переліку майданчик з місцезнаходженням в районі буд. АДРЕСА_1, площею для паркування 609,5 м.кв.

За наведених обставин, позовні вимоги до відповідача-1, який прийняв спірне рішення, є безпідставними та задоволенню не підлягають.

При цьому, суд зауважує, що фактично позовні вимоги до відповідача-2 взагалі заявлено не було, що і підтвердив представник позивача у судовому засіданні, отже, відповідач-2 у цьому випадку взагалі є неналежним відповідачем, позаяк вимога про скасування рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради №398 від 23.04.2019р. до цього суб`єкта владних повноважень не може би пред`явлена, бо він не є тим, суб`єктом, що його приймав. Жодних інших вимог позивачем до відповідача-2 заявлено не було.

Отже, позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, а тому позов не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою, відповідно до ст.139 КАС України не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Клин Девелопмент» (, місцезнаходження: вул. Каруни, 75, м. Дніпро, 49024) до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради (, місцезнаходження: пр. Д. Яворницького, 75, м. Дніпро, 49000), Комунального підприємства «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради (, місцезнаходження: площа Героїв Майдану, буд.1, офіс 324, м. Дніпро, 49000) про визнання протиправним та скасування рішення в частині - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 03.07.2020р.

Суддя О.М. Турова