Справа № 460/985/20
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2020-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/985/20 пров. № А/857/4359/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Матковської З.М. та Запотічного І.І.,

з участю секретаря судового засідання - Хомича О.Р.,

а також сторін (їх представників):

від третьої особи Пахомов О.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 26.02.2020р. про відмову в забезпеченні позову ОСОБА_1 до Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Комунальне підприємство «Управління майновим комплектом» Рівненської обласної ради про визнання протиправними та скасування містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва (суддя суду І інстанції: Жуковська Л.А.; час та місце прийняття ухвали суду І інстанції: 26.02.2020р. м.Рівне; дата складання повного тексту ухвали суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 26.02.2020р. відмовлено у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення її позову до відповідача Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Комунальне підприємство /КП/ «Управління майновим комплектом» Рівненської обласної ради, про визнання протиправними та скасування містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва (а.с.72-76).

Розгляд заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, яка подана після звернення до суду із позовною заявою, проведено судом в порядку письмового провадження без виклику сторін.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, її оскаржила позивач ОСОБА_1 , яка покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, що призвело до невірного вирішення питання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву про забезпечення позову задовольнити (а.с.82-89).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що наказом Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Рівненської міської ради № 149/М від 01.10.2019р. затверджені видані містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва багатофункціонального комплексу з готелем, житловими приміщеннями та діловим центром (містобудівні умови) Рівненській обласній раді в особі КП «Управління майновим комплексом» Рівненської обласної ради на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .Рівне, вул.Кавказька, АДРЕСА_2 б, площею 0,2441 га, з кадастровим номером :01:015:0109, яка належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Рівненської обл.

Спірними містобудівними умовами порушуються її права як користувача та власника квартири АДРЕСА_3 .

Водночас, містобудівні умови видані з порушенням державних будівельних норм, стандартів та правил, генплану м.Рівне та чинного законодавства України. Зокрема, цільове призначення земельної ділянки відповідно до Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 267756 від 24.10.2010р. визначено «для обслуговування нежитлової будівлі», суперечить заявленому у містобудівних умовах об`єкту будівництва як «багатофункціонального комплексу з готелем, житловими приміщеннями та діловим центром», тобто, є прямим порушенням абз.2 ч.2 ст.24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Крім цього, в розділі «Містобудівні умови та обмеження» не вказаний максимально допустимий відсоток забудови даної земельної ділянки (позиція 2 розділу), яка належить до історичної центральної частини забудови міста Рівне, та максимально допустиму щільність населення в межах житлової забудови відповідної житлової одиниці (кварталу, мікрорайону) (позиція 3 розділу). Посилання за цими позиціями тільки на ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» суперечить вимогам ч.5 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Також звертає увагу на те, що в п.4 розділу вказаних містобудівних умов не зазначена максимально допустима відстань від об`єкта, що проектується, до межі червоної лінії, ліній регулювання забудови, існуючих будинків і споруд, які базуються на вимогах містобудівної документації на місцевому рівні, не зазначена максимально допустима відстань від об`єкта, що проектується до існуючих інженерних мереж, не встановлені охоронні зони об`єктів транспорту, зв`язку, інженерних комунікацій та не визначено конкретних цифрових показників, а є лише посилання на ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», ДБН В:1.1 - 7:2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва. Загальні вимоги» та інших будівельних норм, що є порушенням п.п.7, 9 ч.5 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

При цьому, необхідність забезпечення позову обумовлено й тим, що багатоквартирний житловий будинок ОСББ «Кавказьке» за адресою вул.Кавказька, 6, який знаходиться у безпосередній близькості від проектованого об`єкта будівництва, має вертикальну тріщину між четвертим і п`ятим під`їздом на всю висоту будинку з розкриттям вгору. Будівництво багатоповерхового об`єкта поруч може призвести до погіршення стану несучих конструкцій житлового будинку (розвитку тріщини та появи нових). Дана обставина встановлена Висновком № 8414 експертного будівельно-технічного дослідження Волинського відділення Львівського НДІ судових експертиз Міністерства юстиції України від 07.04.2017р. Актом огляду будівництва на Кавказька, 32б від 27.01.2019р. виявлено, що на вказаній земельній ділянці проводяться підготовчі роботи. Зокрема, зрізання дерев, кущів, часткове розбирання існуючих конструкцій будівель, розрівнювання території, знімається та вивозиться родючий шар ґрунту. Крім того, членами ОСББ «Кавказьке» візуально встановлено факт сповзання ґрунту із земельної ділянки за адресою: Кавказька, АДРЕСА_2 , в сторону земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4 , 6. Такі обставини є причиною руйнування та порушення конструкції багатоповерхового багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_4 .

Отже, неправильно встановлені обмеження і критерії призведуть до розроблення проекту, який не відповідатиме державним нормативам, нестиме загрозу для майбутніх мешканців такого побудованого будинку та мешканців прилеглих будинків, а будівництво порушує права заявника, чий будинок знаходиться у безпосередній близькості від проектованого об`єкта будівництва.

Враховуючи те, що вказані обставини свідчать про очевидність заподіяння шкоди правам та охоронюваним інтересам заявниці у випадку невжиття заходів забезпечення позову до ухвалення рішення в справі, а також з урахуванням того, що в даному випадку захист прав, свобод та інтересів особи, яка звернулась із заявою про забезпечення позову без вжиття таких заходів забезпечення стане неможливим, у зв`язку з чим для відновлення прав позивача необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, необхідним є вжиття заходів забезпечення позову до ухвалення рішення в справі.

Водночас, в оскаржуваній ухвалі суд допустив обмеження прав позивача, оскільки КАС України не обмежує сторону на подачу заяв про забезпечення позову їх кількістю, з врахуванням в тому числі і обставин та загроз, визначених ст.150 КАС України, які виникають в процесі розгляду справи, на що суд першої інстанції не звернув належної уваги та прийняв процесуальне рішення в порушення прав та законних інтересів.

Так, членами ОСББ «Кавказьке», в тому числі за участі апелянта, 21.02.2020р. було складено Акт огляду будівництва по АДРЕСА_5 . АДРЕСА_4 , 32б, яким виявлено, що на вказаній земельній ділянці проводяться підготовчі та будівельні роботи. Зокрема, часткове розбирання існуючих конструкцій будівель, розрівнювання території. По паспорту об`єкта встановлено, що буде здійснюватися на даній земельній ділянці будівництво багатоквартирного багатоповерхового житлового будинку з торгово-офісними приміщеннями. Незважаючи на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 12.02.2020р., якою було зупинено дію містобудівних умов для проектування об`єкта будівництва багатофункціонального комплексу з готелем, житловим приміщенням та діловим центром та заборонено КП «Управління майновим комплексом» Рівненської обласної ради, будь-яким іншим особам розробляти та затверджувати проекту документацію на основі вказаних містобудівних умов, така залишилася без належного виконання.

Окрім цього, як пізніше було з`ясовано, суддя Жуковська Л.A. не мала права взагалі приймати до свого провадження та розглядати вказану справу, в тому числі вирішувати питання про забезпечення позову, оскільки є зацікавленою особою та повинна була взяти самовідвід.

Також розгляд заяви про забезпечення позову був здійснений судом без участі сторін, незважаючи на заявлене клопотання про бажання заявника брати участь в розгляді наведеного клопотання.

Третьою особою КП «Управління майновим комплектом» Рівненської обласної ради скеровано до апеляційного суду письмові пояснення на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.161-172, 181-184, 189-192, 196-198).

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника третьої особи, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує із матеріалів справи, 19.02.2020р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва багатофункціонального комплексу з готелем, житловими приміщеннями та діловим центром (містобудівні умови), видані Рівненській обласній раді в особі КП «Управління майновим комплексом» Рівненської обласної ради, затв. наказом Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради № 149/М від 01.10.2019р.; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради на користь позивача понесені судові витрати (а.с.1-4).

24.02.2020р. позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якому остання просила вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони КП «Управління майновим комплексом» Рівненської обласної ради та будь-яким іншим особам (підрядним, субпідрядним, проектним) проводити підготовчі та будівельні роботи з будівництва багатофункціонального комплексу з готелем, житловими приміщеннями та діловим центром на земельній ділянці за адресою: м.Рівне, вул.Кавказька, АДРЕСА_2 б, на підставі містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва багатофункціонального комплексу з готелем, житловими приміщеннями та діловим центром (містобудівні умови), виданих Рівненській обласній раді в особі КП «Управління майновим комплексом» Рівненської обласної ради, затв. наказом Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради № 149/М від 01.10.2019р. (а.с.46-51).

В обґрунтування поданої заяви покликалася на те, що наказом Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради № 149/М від 01.10.2019р. затверджені і видані містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва багатофункціонального комплексу з готелем, житловими приміщеннями та діловим центром (містобудівні умови) Рівненській обласній раді в особі КП «Управління майновим комплексом» Рівненської обласної ради на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_4 б. Вказує про те, що проживає та є власником квартири АДРЕСА_3 , яка знаходиться у безпосередній близькості від проектованого об`єкта будівництва. На вказаний момент на підставі вказаних містобудівних умов проводяться підготовчі та будівельні роботи, незважаючи на наявні загрози для мешканців будинку.

З огляду на викладене заявниця вважає, що неправильно встановлені обмеження і критерії призведуть до розроблення проекту, який не відповідатиме державним нормативам, нестиме загрозу для майбутніх мешканців такого побудованого будинку та мешканців прилеглих будинків, а будівництво порушує права заявника, чий будинок знаходиться у безпосередній близькості від проектованого об`єкта будівництва. Враховуючи те, що вказані обставини свідчать про очевидність заподіяння шкоди правам та охоронюваним інтересам заявниці у випадку невжиття заходів забезпечення позову до ухвалення рішення в справі, а також з урахуванням того, що в даному випадку захист прав, свобод та інтересів особи, яка звернулась із заявою про забезпечення позову без вжиття таких заходів забезпечення стане неможливим, у зв`язку з чим для відновлення прав позивача необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, необхідним є вжиття заходів забезпечення позову до ухвалення рішення в справі. Тому наведене свідчить про наявність підстав вважати, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду, що означатиме порушення, в тому числі, вимог пункту 1 ст.6 §1 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р.

Водночас, в поданій заяві просила розгляд заяви про забезпечення позову здійснювати з викликом позивача та його представників для надання пояснень або додаткових доказів.

Відмовляючи у задоволенні заявленого клопотання, суд першої інстанції виходив з того, що містобудівні умови містять відомості щодо відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки та інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Водночас, спірні містобудівні умови не надають КП «Управління майновим комплексом» та будь-яким іншим особам права на виконання підготовчих та будівельних робіт на земельній ділянці за адресою: м.Рівне, вул. Кавказька, АДРЕСА_2 б.

Поряд з цим, судом враховано наявність чинної ухвали Рівненського окружного адміністративного суду від 12.02.2020р. у справі № 3Д/460/3/20, якою зупинено дію містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва багатофункціонального комплексу з готелем, житловими приміщеннями та діловим центром (містобудівні умови), виданих Рівненській обласній раді в особі КП «Управління майновим комплексом» Рівненської обласної ради, затв. наказом Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради № 149/М від 01.10.2019р.; заборонено КП «Управління майновим комплексом» Рівненської обласної ради та будь-яким іншим особам (підрядним, субпідрядним, проектним) розробляти та затверджувати проектну документацію на основі містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва багатофункціонального комплексу з готелем, житловими приміщеннями та діловим центром (Містобудівні умови), виданих Рівненській обласній раді в особі КП «Управління майновим комплексом» Рівненської обласної ради, затв. наказом Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради № 149/М від 01.10.2019р.

Тобто, в межах справи № 3Д/460/3/20 судом вже вирішувалося питання можливості вжиття забезпечення позову, що є предметом розгляду заяви про забезпечення позову в даній справі.

Отже, 24.02.2020р. позивач повторно звернулася до суду із заявою про забезпечення позову про той самий предмет і тих самих підстав.

Розгляд вказаної заяви про забезпечення позову здійснено судом першої інстанції без виклику учасників справи та їх представників.

Враховуючи в сукупності обставини справи, колегія суддів приходить до переконливого висновку про відсутність достатніх та необхідних підстав для вжиття заходів забезпечення позову, обґрунтованість та підставність відмови суду в забезпеченні позову і дотримання судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали вимог ст.150 КАС України.

Наведений висновок обґрунтовується наступним.

Відповідно до ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами ч.1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено, серед іншого, шляхом: зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Згідно роз`яснень, які викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Ради Європи 13.09.1989р., рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог, бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2019р. у справі № 826/10936/18 та від 30.09.2019р. у справі № 420/5553/18.

При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Під час вирішення заяви про забезпечення позову установлено, що наказом Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради № 149/М від 01.10.2019р. затверджені містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва багатофункціонального комплексу з готелем, житловими приміщеннями та діловим центром Рівненській обласній раді в особі КП «Управління майновим комплексом» Рівненської обласної ради на земельній ділянці м.Рівне, вул.Кавказька, 32б з кадастровим номером :01:015:0109 (а.с.6).

Відповідно до Висновку № 8414 експертного будівельно-технічного дослідження Волинського відділення Львівського НДІ судових експертиз Міністерства юстиції України від 07.04.2017р. багатоквартирний житловий будинок ОСББ «Кавказьке» за адресою: Кавказька, 6, який знаходиться у безпосередній близькості від проектованого об`єкта будівництва, має вертикальну тріщину між четвертим і п`ятим під`їздом на всю висоту будинку з розкриттям вгору. Будівництво багатоповерхового об`єкта поруч може призвести до погіршення стану несучих конструкцій житлового будинку (розвитку тріщини та появи нових) (а.с.10-17).

В абзаці четвертому резолютивної частини згаданого висновку зазначено, що зазначена реконструкція гаражно-складських приміщень при проведенні будівельних робіт імовірно матиме вплив на погіршення технічного стану житлового будинку за адресою: м.Рівне, вул.Кавказька, 6 (в місці знаходження вертикальної тріщини).

Таким чином, експерт дійшов висновку про можливість лише імовірного впливу на погіршення технічного стану житлового будинку за адресою: м.Рівне, вул.Кавказька, 6, однак не встановив, що такі тріщини є наслідком здійснення підготовчих робіт на об`єкті будівництва за адресою м.Рівне, Кавказька, 32б.

Також у цьому висновку експертом вказано, що для визначення технічного стану вертикальної тріщини необхідно провести дослідження технічного стану несучих конструкцій організацією, яка володіє відповідною ліцензією.

За таких умов є відсутнім причинно-наслідковий зв`язок між утворенням тріщини та проведенням підготовчих (будівельних) робіт.

Також вказаний висновок складений 07.04.2017р., тобто, ще до видання спірних містобудівних умов, що, в свою чергу, унеможливлює виникнення тріщини в будинку по м.Рівне, вул.Кавказька, 6, внаслідок саме дій під час проведення підготовчих (будівельних) робіт за адресою: м АДРЕСА_6 Рівне, вул.Кавказька, 32б, оскільки така тріщина вже існувала на момент видачі спірних містобудівних умов.

Крім цього колегія суддів зазначає, що будівництво багатофункціонального комплексу з готелем, житловим приміщенням та діловим центром здійснюється на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_4 б, що розташована на відстані майже 100 (сто) метрів від будинку, де проживає позивач, що не може вважатися у безпосередній близькості (а.с.19, 21).

Колегія суддів допускає, що здійснення будівництва об`єкта за адресою: м.Рівне, Кавказька, 32б, може призвести до погіршення технічного стану будинку по Кавказька, 6. Однак для оцінки таких ризиків необхідно провести певні технічні дослідження.

Водночас, суди не є установами з питань техногенної та іншої безпеки (відповідну кваліфікацію мають спеціальні державні органи), тому суди не можуть самостійно оцінювати можливі наслідки ведення підготовчих та будівельних робіт. Водночас, доцільність рішень державних органів не є предметом судового контролю; суд не може підміняти відповідний державний орган.

Відтак колегія суддів вважає, що позивачем не доведено, а судом не встановлено існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача при проведенні підготовчих (будівельних) робіт за адресою: м.Рівне, вул.Кавказька, 32б, оскільки, як згадувалось вище, є відсутнім причинно-наслідковий зв`язок між утворенням тріщини в будинку по Кавказька, 6 та проведенням спірних підготовчих (будівельних) робіт.

Додатково колегія суддів враховує, що предметом спору в межах даної адміністративної справи є, зокрема, рішення (дозвільний документ) - містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва багатофункціонального комплексу з готелем, житловими приміщеннями та діловим центром (містобудівні умови), видані Рівненській обласній раді в особі КП «Управління майновим комплексом» Рівненської обласної ради, затв. наказом Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради № 149/М від 01.10.2019р.

Водночас, із аналізу Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» слідує, що надання містобудівних умов та обмежень затверджується наказом уповноваженим органом містобудування та архітектури.

В розглядуваній справі такий наказ позивачем не оскаржується.

Відповідно до п.19 ч.1 ст.4 КАС України індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Звідси, містобудівні умови не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а є вихідними даними для проектування об`єктів містобудування і зберігають свою чинність до завершення будівництва об`єкта, згідно ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову.

Забезпечення позову - по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі з зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.

При цьому, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, тобто покликане гарантувати виконання рішення адміністративного суду і спрямоване на забезпечення принципу обов`язковості судових рішень.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, у даному випадку, суд бере до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд враховує співрозмірність вимог заяви про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Оцінюючи обґрунтованість заяви про забезпечення позову, суд враховує, що позивачем не наведено обставин та не надано доказів, які б свідчили, що виконання рішення у справі у разі задоволення позовних вимог з метою захисту прав, свобод та інтересів позивача буде ускладеним або неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, а також, що для відновлення таких прав і свобод необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Також заявником у вказаній заяві не було надано належного обґрунтування щодо забезпечення позову в зазначений спосіб.

Позивачем також не зазначено, з яких саме обставин він дійшов висновку щодо існування, без вжиття заходів забезпечення позову, очевидної небезпеки заподіяння шкоди його інтересам та не надано доказів, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі в межах заявлених позовних вимог, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Сам факт видачі Рівненській обласній раді в особі КП «Управління майновим комплексом» Рівненської обласної ради містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва багатофункціонального комплексу з готелем, житловими приміщеннями та діловим центром (Містобудівні умови), затв. наказом Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради № 149/М від 01.10.2019р., не є беззаперечним доказом того, що буде завдана непоправна шкода будинку по АДРЕСА_4 .

Тобто, заявник покликається на ймовірність настання певної події, а не на фактичні обставини, які б підтверджували загрозу ускладнення виконання судового рішення та поновлення прав позивача.

Щодо посилання заявника на наявність очевидних ознак протиправності рішення, порушення таким рішенням прав, свобод або його інтересів, суд зазначає, що перевірка протиправності рішення можлива лише на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності під час судового розгляду справи на підставі позову, про забезпечення якого просить позивач.

Тобто, встановлення ознак протиправності оскаржуваного рішення є фактично вирішенням адміністративного спору по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Натомість, вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони КП «Управління майновим комплексом» Рівненської обласної ради та будь-яким іншим особам (підрядним, субпідрядним, проектним) розробляти та затверджувати проектну документацію, проводити підготовчі та будівельні роботи з будівництва, може свідчити про передчасний висновок суду про очевидну протиправність рішення, що є неприпустимим.

Отже, конкретних фактів порушення прав та інтересів фізичних чи юридичних осіб, очевидність заподіяння шкоди таким інтересам затвердженням містобудівних умов у заяві про забезпечення позову не наведено, оскільки йдеться лише про ймовірність та припущення можливості настання таких порушень без посилання на конкретні факти.

Викладене свідчить про непропорційність та неспівмірність запропонованих позивачем заходів забезпечення позову.

В контексті наведеного, вимоги заяви про забезпечення позову є занадто широкими і невизначеними, що явно виходить за межі позовних вимог та за предмет судового розгляду і поширюється на невизначене коло осіб, не залучених до участі у розгляді даної справи.

Сама ж лише незгода позивача із діями (рішеннями) суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними і зобов`язання вчинити певні дії ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Колегія суддів зазначає, що суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими ч.2 ст.2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.

Подані заявником докази наявності ознак протиправності спірних містобудівних умов відповідача не можуть вважатись підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки підлягають оцінці під час судового розгляду справи по суті.

Крім того, відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2020р. у справі № ЗД/460/3/20 задоволено апеляційні скарги ТзОВ «БК Інтер-Буд» та КП «Управління майновим комплексом» Рівненської обласної ради; ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 12.02.2020р. з питань забезпечення позову скасовано; відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову.

В силу приписів ч.4 ст.78 КАС України колегія суддів враховує вказане судове рішення під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , оскільки доводи учасників справ носять ідентичний характер і стосуються одних і тих самих фактичних обставин.

Щодо покликань апелянта на неможливість розгляду суддею Жуковською Л.А. заяви про забезпечення позову через наявні підстави для її відводу, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою.

Із матеріалів справи слідує, що розгляд заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову здійснений 26.02.2020р.

Заява ОСОБА_1 про відвід судді датована 03.04.2020р. і зареєстрована в суді цією ж датою. Також доводи цієї заяви обґрунтовані, зокрема, винесенням спірної ухвали від 26.02.2020р. про відмову в забезпечення позову (а.с.98-103).

Таким чином, на момент розгляду суддею Жуковською Л.А. заяви про вжиття заходів забезпечення позову їй не було заявлено відвід.

За таких обставин правові підстави для застосування в розглядуваному випадку приписів п.2 ч.3 ст.317 КАС України є відсутніми.

Стосовно розгляду заяви про забезпечення позову без виклику учасників справи колегія суддів виходить з приписів ст.154 КАС України, якою визначено порядок розгляду заяви про забезпечення позову.

Зокрема, відповідно до ч.1 ст.154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 цієї статті суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк (ч.3 ст.154 КАС України).

З наведеного слідує, що за загальним правилом розгляд заяви про забезпечення позову здійснюється не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Лише в разі необхідності заслуховування пояснень позивача або подання додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, суд вправі викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

Звідси, розгляд заяви про забезпечення позову з викликом позивача або в судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін віднесено до компетенції суду першої інстанції, який самостійно визначає порядок розгляду такої заяви.

Оскільки в розглядуваному випадку суд не убачав необхідності в заслуховуванні пояснень позивача або у поданні додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, тому останній в межах своїх повноважень обрав порядок розгляду заяви про забезпечення позову без виклику сторін.

Таким чином, оцінюючи в сукупності вищевикладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що зазначені позивачем у заяві про забезпечення позову доводи не свідчать про наявність законних та переконливих підстав для вжиття заходів забезпечення позову, передбачених ст.151 КАС України.

Стосовно решти доводів апелянта колегія суддів зазначає, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в заяві про забезпечення позову, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, цитуванні положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та висновків ЄСПЛ, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими доводи заяви позивача про забезпечення позову відхилені.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків ухвали суду, а тому підстав для скасування ухвали суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

В силу приписів ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 26.02.2020р. про відмову в забезпеченні позову в адміністративній справі № 460/985/20 залишити без задоволення, а вказану ухвалу суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді З. М. Матковська
І. І. Запотічний
Дата складення повного тексту судового рішення: 09.07.2020р.