Справа № 400/800/20
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2020-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/800/20
Головуючий в 1 інстанції: Устинов І. А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Косцової І.П.,

суддів - Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністра освіти і науки України Новосад Ганни Ігорівни, Міністерства освіти і науки України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Міністра освіти і науки України Новосад Ганни Ігорівни щодо неповідомлення позивачу про результати розгляду його пропозиції, викладеної у зверненні до Урядової гарячої лінії від 08.01.2020 року за номером ІЛ-10105471, у термін, встановлений ст. 20 Закону України «Про звернення громадян»;

- зобов`язати Міністра освіти і науки України Новосад Ганну Ігорівну повідомити позивача про результати розгляду його пропозиції.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідач у встановлений законодавством строк не повідомив його про результати розгляду поданої ним пропозиції про відставку Міністра освіти, що свідчить про протиправну бездіяльність.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин у справі, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким задовольнити його позов.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті рішення у справі не врахував, що позовні вимоги про зобов`язання повідомити результати розгляду пропозиції та зобов`язати надати відповідь є різними позовними вимогами, одну з яких суд не вирішив. Зауважив, що з вказаною пропозицією він звернувся до відповідача вперше, отже у відповідача не було правових підстав не розглядати її.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 08.01.2020 року ОСОБА_1 через Урядову гарячу лінію звернувся до Міністра освіти і науки України Новосад Ганни Ігорівни з пропозицією піти у відставку з причин неналежного виконання посадових обов`язків, внаслідок чого під її керівництвом діяльність міністерства суперечлива й абсурдна.

Обґрунтовуючи своє звернення, позивач зазначив, що у 1981 році він закінчив Миколаївський державний педагогічний інститут та отримав диплом, який повернув через наявність у ньому помилок. Правонаступник інституту - Миколаївський національний університет імені В.О. Сухомлинського, не може видати дублікат диплому, оскільки Міністерство не забезпечило можливість закладам вищої освіти видавати дублікати дипломів, що видавалися в Українскій РСР і були втрачені (а.с.6).

Листом від 10.01.2020 року №3/70-20 Міністерство освіти і науки України повідомило позивача про те, що на його звернення, які надійшли до Міністерства освіти і науки України, адресовані на Урядову гарячу лінію, серед яких, зокрема, і звернення від 08.01.2020 року № ІЛ-10105471 щодо питань, які стосуються видачі Миколаївським національним університетом імені В.О. Сухомлинського дубліката документа про вищу освіту та додатка до нього, листом МОН від 30.10.2019 року № 1/11-9517 було надано обґрунтовану відповідь, порушені питання вирішені по суті, а тому Міністерством прийнято рішення про припинення розгляду звернень ОСОБА_1 щодо питань, пов`язаних з можливістю, підставами, процедурою, законністю отримання диплома (дубліката диплома) про вищу освіту (бакалавра, або спеціаліста, або магістра), здобуту позивачем у 1981 році.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду його пропозиції з приводу відставки міністра освіти і науки, позивач звернувся до суду першої інстанції з відповідним позовом.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність підстав для їх задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 40 Конституції України держава гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про звернення громадян» від 2 жовтня 1996 року

№393/96-ВР (далі - Закон №393/96-ВР ) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За приписами ст. 3 Закону №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

За загальним правилом, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання (ст. 20 Закону).

В свою чергу, ст. 8 Закону №393/96-ВР передбачено, що не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

Як вбачається з матеріалів справи, пропозиція позивача з приводу відставки міністра освіти і науки не містить пораду, рекомендацію щодо діяльності Міністерства або безпосередньо міністра, не містить думок щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства, а відтак, зміст вказаного звернення цілком логічно було розцінено відповідачем як скарга.

Натомість, матеріалами справи підтверджено, що Міністерством освіти і науки України були розглянуті неодноразові звернення ОСОБА_1 від 01.10.2019 року ІЛ-9742440, від 09.10.2019 року № ІЛ-9772246, від 09.10.2019 року № ІЛ-9772299, від 13.10.2019 року № ІЛ-9784973, від 13.10.2019 року № ІЛ-9784976, від 13.10.2019 року № ІЛ-9784984, від 24.02.2019 року № ІЛ-9719790, від 19.10.2019 року № ІЛ-9804416, від 19.10.2019 року № ІЛ-9804420, від 19.10.2019 року № 9804411, від 19.10.2019 року № ІЛ-9804408, та надіслано на його адресу лист від 30.10.2019 року, яким позивача повідомлено про результати такого розгляду.

Міністерство освіти і науки України, в тому числі, повідомило позивача, про те, що наразі відсутні нормативно-правові акти, що встановлюють еквівалентність документів про здобуття вищої освіти виданих до 1991 року освітньо-кваліфікаційним (освітнім) рівням вищої освіти (бакалавр, спеціаліст, магістр). Водночас, відповідно до пункту 7 розділу І «Вища освіта» додатку №4 до Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України від 15.04.1993р. №102, інститути народної освіти з 4-річним строком навчання віднесено до закладів вищої освіти, що надавали вищу освіту. Додатком 6 до наказу Міністерства освіти і науки України від 26.09.2005р. №557 «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ» передбачено, що фахівцям, які мають освітньо-кваліфікаційний рівень спеціаліста або магістра (до введення в дію Закону України «Про освіту» - вищу освіту), ставка заробітної плати встановлюється на рівні 11 тарифного розряду.

Зважаючи на викладене, а також враховуючи визначення понять «спеціаліст», «магістр» у Положенні про освітньо-кваліфікаційні рівні (ступеневу освіту), затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1998 р. №65 (зі змінами), Законі України «Про вищу освіту» від 17.01.2002р. №2984-ПІ (зі змінами), поняття «магістр» Законі України «Про вищу освіту» від 1 липня 2014 року № 1556-VII, вища освіта, здобута в педагогічному інституті до введення в дію Закону України «Про освіту» 1991 року, фактично відповідає вищій освіті освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліста.

У зв`язку з цим, а також враховуючи відсутність затвердженої нормативно-правовими актами форми документа про вищу освіту без зазначення освітнього ступеня (освітньо-кваліфікаційного рівня), Міністерство зазначило, що наразі, особам, які здобули вищу освіту до 1991 року в педагогічних інститутах з 4-річним терміном навчання видаються дублікати дипломів за формою (зразком) диплома спеціаліста.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що у листі від 30.10.2019 року №1/11-9517 відповідачем зазначено, що виготовлення, видача та облік документів про вищу освіту державного зразка та їх дублікатів здійснюється тільки відповідно до законодавства та повідомлено позивачу про те, що наразі дублікат диплома спеціаліста не може бути виданий лише особі, яка здобувала вищу освіту після встановлення на законодавчому рівні освітньо-кваліфікаційних рівнів бакалавра, спеціаліста, магістра, але не за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста.

Тобто, якщо особа здобула вищу освіту після 1997 року та якій було видано диплом державного зразка бакалавра або магістра, такій особі не може бути виданий, у разі втрати оригіналу, дублікат диплома спеціаліста.

Вкотре акцентовано увагу позивача на те, що у випадку, якщо первинний документ про вищу освіту було видано до набуття чинності постанови Кабінету Міністрів України №354 від 16.04.1997 «Про внесення змін і доповнень до переліку і зразків документів про освіту та вчені звання в Україні», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 1993 року №1058 дублікат документа про вищу освіту видається закладами вищої освіти за формою (зразком) диплома спеціаліста з відтворенням всієї інформації про документ про вищу освіту, що містилась у первинному документі про вищу освіту, сформована в ЄДЕБО згідно з Переліком інформації, яка повинна міститися в документах про вищу освіту (наукові ступені) державного зразка, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2015 року № 193.

З огляду на те, що адресована Міністру освіти і науки України пропозиція про відставку безпосередньо пов`язана з неодноразовими зверненнями позивача з питань отримання останнім диплома спеціаліста, на які відповідач надавав змістовні відповіді, судова колегія вважає, що Міністерство освіти і науки України обґрунтовано відмовило позивачу у розгляді його звернення.

Крім того, слід зазначити, що на звернення ОСОБА_1 від 08.01.2020 року відповідач у визначений Законом №393/96-ВР строк надав відповідь про припинення розгляду його звернень (лист від 10.01.2020 року №3/70-20), а тому в даному випадку підстави для задоволення позову відсутні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення Миколаївського окружного адміністративного суду колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308,311,315,316,321,322, 325,328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя Косцова І.П.
Судді Осіпов Ю.В. Скрипченко В.О.