Справа № 160/3521/20
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2020-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 липня 2020 року м. Дніпросправа № 160/3521/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2020 р. у справі № 160/3521/19

за позовом ОСОБА_1

до Зеленодольської міської ради,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «Нібулон»,

про визнання протиправним та нечинним рішення, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та нечинним рішення Зеленодольської міської ради від 28.11.2018 року № 880 «Про встановлення зон санітарної охорони» з моменту його прийняття.

Суд першої інстанції позовну заяву повернув позивачу, виходячи з того, що позивачем не додержано спеціальний строк звернення до суду, визначений ч. 3 ст. 254 КАС України, а саме у зв`язку із зверненням до суду після втрати нормативно-правовим актом чинності.

Суд, повертаючи позовну заяву, послався на пункт 9 частини четвертої статті 169 КАС України.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, оскаржив її в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що внаслідок прийняття оскаржуваного рішення відповідача штучно зменшено ширину другого поясу зон санітарної охорони у Мар`янській затоці до 500 м замість допустимих 3 км або 5 км, що фактично дозволяє здійснювати у акваторії затоки підприємницьку діяльність, яка б була заборонена при правильному визначенні її меж, що, на думку позивача, несе обґрунтовану загрозу забруднення джерела питної води.

Зазначає, що сам факт втрати чинності оскаржуваним рішенням не позбавляє позивача права оскаржити таке рішення у судовому порядку з огляду на негативні наслідки, які створювало і продовжує створювати таке рішення.

Вказує, що у період дії такого рішення останнє створило правові підстави ТОВ СП «НІБУЛОН» розпочати зведення перевантажувального терміналу на територіях, які згідно вказаного рішення протиправно не були включені до другого поясу зон санітарної охорони, що порушує права позивача на екологічну безпеку.

Вважає, що наслідки, породжені прийняттям оскаржуваного рішення продовжують, з точки зору позивача, існувати та надання правової оцінки цьому рішенню буде сприяти поновленню прав позивача у випадку їх порушення внаслідок дії цього рішення.

Зазначає, що суд невірно застосував положення ч. 4 ст. 264 КАС України, ч. 2 ст. 123 КАС України та п. 9 ч. 2 ст. 169 КАС України.

Вказує, що неправильним є і посилання суду на правові позиції у постановах Верховного Суду від 24.01.2019 р. у справі № 826/22472/15; від 12.03.2019 р. у справі № 712/8985/17; від 18.07.2019 року у справі № 826/16725/17, адже у вказаних рішеннях не ставилось питання про наслідки дії оскаржуваного рішення , які порушують права позивача після втрати ним чинності.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просив залишити її без задоволення, зазначаючи про безпідставність позовних вимог позивача.

Третя особа в справі у відзиві на апеляційну скаргу проти її задоволення заперечила, погоджуючись з висновками суду першої інстанції.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції прийняв участь представник третьої особи, якій підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції встановив, що рішенням Зеленодольської міської ради від 24.01.2020 року № 1429 вирішено рішення Зеленодольської міської ради № 880 від 28.11.2018 року вважати таким, що втратило чинність.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправним нормативно-правового акту після закінчення його строку чинності, а саме 31.03.2020 року (направлено поштою 27.03.2020 р.).

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не додержаний спеціальний строк звернення до суду, визначений ч. 3 ст. 264 КАС України.

При цьому, повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції послався на п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

У відповідності до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, зокрема, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Частина друга статті 123 КАС України передбачає, що суд повертає позовну заяву, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними.

Проте ця норма не регулює спірні питання, оскільки передбачає повернення позовної заяви у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними та якщо позов з цих підстав було залишено без руху.

В нашому випадку суд виходив з того, що строк звернення до суду, встановлений частиною третьою ст. 264 КАС України, є присічним, тобто поновленню не підлягає.

При цьому, не йдеться про залишення позову без руху та відсутність підстав для поновлення строку.

Отже, суд помилково застосував норми процесуального закону, які застосуванню не підлягають, що призвело до неправильного вирішення питання.

Згідно ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід задовольнити та повернути справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 320, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.04.2020 р. у справі № 160/3521/20 скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 06.07.2020 року.

Головуючий суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов