Справа № 640/18864/18
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2020-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2020 року м. Київ № 640/18864/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва

Головного територіального управління юстиції у місті Києві

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Київ з позовною заявою до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, у якій просить суд:

- визнати неправомірними дії Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору в рамках виконавчого провадження від 02.10.2018 №48216759;

- визнати неправомірними дії Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.10.2018 №57349992;

- визнати неправомірними дії Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо винесення постанови про арешт майна боржника в рамках виконавчого провадження від 03.10.2018 №57349992;

- визнати неправомірними дії Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо винесення постанови про арешт коштів боржника в рамках виконавчого провадження від 03.10.2018 №57349992;

- зобов`язати Дарницький районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві скасувати постанову державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Сніжинського Тараса Євгеновича про стягнення виконавчого збору в рамках виконавчого провадження від 02.10.2018 №48216759;

- зобов`язати Дарницький районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві скасувати постанову державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Сніжинського Тараса Євгеновича про відкриття виконавчого провадження від 03.10.2018 №57349992;

- зобов`язати Дарницький районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві скасувати постанову державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у і місті Києві Сніжинського Тараса Євгеновича про арешт майна боржника в рамках виконавчого провадження від 03.10.2018 №57349992;

- зобов`язати Дарницький районний відділу державної виконавчі служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві скасувати постанову державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Сніжинського Тараса Євгеновича про арешт коштів боржника в рамках виконавчого провадження від 03.10.2018 №57349992.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що у межах виконавчого провадження №48216759 з боржника на користь стягувана фактично не було стягнуто жодних сум, тому вважає, що у державного виконавця відсутні підстави для стягнення виконавчого збору в рамках виконавчого провадження №57349992.

Зазначено, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Позивач вважає, що дії та рішення державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Сніжинського Тараса Євгеновича під час виконання судового рішення Дарницького районного суду міста Києва по справі №2-6916/12 порушують права позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.12.2018 відкрито провадження у справі з урахуванням приписів статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України. Витребувати у відповідача належним чином завірені копії матеріалів виконавчих проваджень №48216759, №57349992 та запропоновано надати відзив на позовну заяву

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Разом з відзивом, представником відповідача надано копії матеріалів виконавчих проваджень №48216759, №57349992.

В подальшому, представником позивача подано додаткові пояснення до позовної заяви в яких зазначив, що частина друга статті 27 Закону №1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Пункт 21 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону № 1404-VIII, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаїоться підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві Маріуцою Тетяною Вадимівною прийнято постанову від 22.07.2015 ВП№48216759 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-6916/12 виданого 23.04.2014 Дарницьким районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 151523,79 швейцарських франків.

Державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києві прийнято постанову від 02.10.2018 ВП№48216759 про повернення виконавчого документу стягувачу, на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Одночасно з цим, державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києві Сніжинським Тарасом Євгеновичем прийнято постанову від 02.10.2018 ВП№48216759 про стягнення виконавчого збору у розмірі 15152,37 швейцарських франків.

В подальшому, державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Сніжинським Тарасом Євгеновичем прийнято постанову від 03.10.2018 ВП№57349992 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови №48216759 виданої 02.10.2018 Дарницьким районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про стягнення виконавчого збору в сумі 15152,37 швейцарських франків, постанову від 03.10.2018 ВП№57349992 про арешт майна боржника та постанову від 03.10.2018 ВП№57349992 про арешт коштів боржника.

Незгода позивача із діями державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження від 03.10.2018 зумовила його звернення до суду з даним адміністративним судом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Преамбулою Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. №1404-VІІІ (далі по тексту - Закон №1404-VІІІ) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно частини п`ятої цієї статті виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з положеннями частин першої, другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення оскаржуваної постанови) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби і стягується з боржника до Державного бюджету України у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Так, Законом України від 03.07.2018 №2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» у статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" у частині другій слова "фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом" замінено словами "підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів". Зазначений Закон набрав чинності 28.08.2018.

Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Сніжинського Тараса Євгеновича про стягнення виконавчого збору в рамках виконавчого провадження №48216759 винесена 02.10.2018.

З урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Сніжинського Тараса Євгеновича про стягнення виконавчого збору від 02.10.2018 ВП №48216759 є законною, обґрунтованою та такою, що прийнята в межах повноважень та у спосіб визначений Законом України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на момент винесення оскаржуваної постанови).

Суд не бере до уваги посилання позивача на постанову Верховного суду від 11.03.2020 у справі №2540/3203/2018 з огляду на те, що предметом оскарження у вказаній справі є постанова державного виконавця від 03.08.2018, на момент винесення якої діяла інша, ніж в спірних правовідносинах, редакція Закону України «Про виконавче провадження» від 17.06.2018. А відтак правовідносини не є аналогічними.

Враховуючи обгрунтованість постанови про стягнення виконавчого збору в рамках виконавчого провадження від 02.10.2018 №48216759, а також те, що інші позовні вимоги є похідними від цієї постанови по підставам їх оскарження до суду, позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 6, 9, 72-77, 90, 241-246, 268, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 287, 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.