Справа № 320/5388/19
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2020-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2020 року № 320/5388/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши у місті Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська молочна компанія» до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

о б с т а в и н и с п р а в и:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська молочна компанія» до Головного управління ДФС у Київській області, в якому позивач просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 21.06.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що контролюючим органом було помилково зроблено висновок про порушення вимог податкового законодавства в частині неутримання та неперерахування податку з доходів фізичних осіб, отриманого фізичними особами від продажу вантажних автомобілів, оскільки в силу вимог пункту 173.3 статті 173 Податкового кодексу України обов`язок щодо подання до контролюючого органу інформації про суми доходу та суму сплаченого податку до бюджету покладений на податкового агента, оскільки продаж об`єктів рухомого майна здійснювався за посередництвом юридичною особою-комісіонером, а не позивачем.

З урахуванням викладеного вважає, що рішення контролюючого органу суперечить вимогам закону та підлягає скасуванню.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.10.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

28 жовтня 2019 року від представника відповідача через службу діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Стверджує, що перевіркою встановлено неутримання та неперерахування позивачем до бюджету податку на доходи фізичних осіб у сумі 54152, 68 грн., у зв`язку з чим контролюючим органом правомірно застосовано грошове зобов`язання в розмірі 54152, 68 грн. та штрафні (фінансові) санкції в розмірі 35270, 68 грн.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська молочна компанія» зареєстроване в якості юридичної особи 13.04.2006 (номер запису: 1 000253) за адресою: 07620, Київська обл., Згурівський район, с. Великий Крупіль, вул. Київський шлях, 60-А, що підтверджується наявною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформацією за кодом в станом на час прийняття рішення.

01 січня 2009 року ТОВ «Українська молочна компанія» зареєстровано як сільськогосподарське підприємство як суб`єкт спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом № 200126163 НБ № 130597 (а.с. 12).

Згідно з відомостями, які містяться в ЄДР, видами діяльності позивача за КВЕД-2010 є: 01.41 вирощування великої рогатої худоби молочних порід; 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 01.42 розведенні іншої великої рогатої худоби та буйволів; 01.61 допоміжна діяльність у рослинництві; 46.21 оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 46.23 оптова торгівля живими тваринами.

Згідно з інформаційним листом ГУ ДФС у Київській області від 05.03.2019 № 7789/10/10-36-51-05, ТОВ «Українська молочна компанія» () відповідно до підпункту 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 Податкового кодексу України підтверджено статус платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік на підставі поданої декларації на 2019 рік, відомостей про наявність земельних ділянок, розрахунку частки сільськогосподарського товаровиробництва за 2018 рік (а.с. 39).

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пункту 77.4 статті 77, пункту 82.1 статті 82 ПК України, наказу ГУ ДФС у Київській області від 13.03.2019 № 531 на підставі направлення від 25.03.2019 № 770, 771, 772, 773, 780, від 03.05.2019 № 1192 посадовими особами ГУ ДФС у Київській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Українська молочна компанія» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, відповідно до затвердженого плану документальної планової перевірки.

За результатами перевірки складено Акт від 22.05.2019 № 415/10-36-14-12/34099131 (а.с. 55-87).

Перевіркою встановлено та в акті зафіксовано, зокрема, порушення позивачем вимог підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, пункту 173.1 статті 173 ПК України та встановлено неутримання та неперерахування податку на доходи фізичних осіб в сумі 54152, 68 грн.

На підставі вказаного висновку, викладеного в акті перевірки Головним управлінням ДФС у Київській області прийнято спірне податкове повідомлення-рішення № від 21.06.2019 на суму грошового зобов`язання в розмірі 54152, 68 грн. та 35270, 68 грн. штрафних (фінансових) санкцій (а.с. 54).

Позивач, не погоджуючись із спірним податковим повідомленням-рішенням, оскаржив його в адміністративному порядку.

Рішенням Державної Фіскальної Служби України від 28.08.2019 № 41530/6/99-93-11-05-01-25 залишено без змін податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області № від 21.06.2019, а скаргу позивача без задоволення (а.с. 94-96).

Не погоджуючись з правомірністю прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд зазначає таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно з підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Щодо перевірки правильності обчислення та своєчасності внесення до бюджету сум податку з доходів фізичних осіб, суд зазначає таке.

Зі змісту акта перевірки від 22.05.2019 № 415/10-36-14-12/34099131 встановлено, що позивач купував у фізичних осіб вантажні автомобілі на загальну суму 1083053, 00 грн., а саме: ОСОБА_1 (договір від 31.03.2017 № 5946/2017/395982) на суму 147506, 00 грн., ОСОБА_2 (договір від 27.04.2017 № 3243/2017/433763) на суму 149047, 50 грн., ОСОБА_3 (договір від 17.03.2017 № 3248/2017/375821) на суму 140000, 00 грн., ОСОБА_4 (договір від 27.04.2017 № 3243/2017/433763) на суму 232500, 00 грн., ОСОБА_5 (договір від 20.04.2017 № 4811/2017/001808) на суму 289000, 00 грн., ОСОБА_6 (договір від 27.04.2017 № 3243/2017/433763) на суму 125000, 00 грн. Кошти за вантажні автомобілі позивачем перераховано на особисті карткові рахунки вищезазначених фізичних осіб за заявами останніх.

Також в ході перевірки встановлено, що фізичними особами було укладено договори комісії транспортного засобу, де фізична особа «Комітент», а юридична особа «Комісіонер». Згідно з пунктами договорів комісії, «Розрахунки сторін» контролюючим органом встановлено, що «Комітент» або «Покупець» сплачує «Комісіонеру» винагороду в розмірі від 10, 00 грн. до 100, 00 грн.

Згідно поданих позивачем за 2017 рік до податкового органу «Податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку» (форма 1-ДФ) контролюючим органом встановлено, що позивачем виплачено вищевказаним фізичним особами за придбані вантажні автомобілі дохід (ознака доходу « 105» - дохід від продажу (обміну) рухомого майна), без нарахування та перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб від продажу вантажних транспортних засобів, чим порушено пункт 173.1 статті 173 ПК України.

Враховуючи вищевикладене, контролюючим органом встановлено неутримання та неперерахування позивачем податку на доходи фізичних осіб, отриманого фізичними особами від продажу вантажних автомобілів на загальну суму 54152, 68 грн., чим порушено підпункт 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 та пункт 173.1 статті 173 ПК України.

Щодо вказаного висновку, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України, об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Згідно з підпунктом 164.1.1 пункту 164.1 статті 164 ПК України, загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Підпунктом 164.1.2 пункту 164.1 статті 164 ПК України передбачено, що загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Відповідно до пункту 173.1 статті 173 ПК України, дохід платника податку від продажу (обміну) об`єкта рухомого майна протягом звітного податкового року оподатковується за ставкою, визначеною в пункті 167.2 статті 167 цього Кодексу.

Дохід від продажу (обміну) об`єкта рухомого майна (крім легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів) визначається виходячи з ціни, зазначеної у договорі купівлі-продажу (міни), але не нижче оціночної вартості цього об`єкта, визначеної згідно із законом.

Згідно з пунктом 173.3 статті 173 ПК України, у разі якщо стороною договору купівлі-продажу об`єкта рухомого майна є юридична особа чи фізична особа-підприємець, така особа вважається податковим агентом платника податку та зобов`язана виконати всі визначені цим розділом функції податкового агента. При цьому податковий агент утримує податок за ставками, визначеними відповідно до пунктів 173.1 або 173.2 цієї статті з урахуванням інформації про черговість продажу рухомого майна, зазначеної платником податку у договорі купівлі-продажу чи в окремій заяві.

У разі продажу (обміну) об`єкта рухомого майна за посередництвом юридичної особи (її філії, відділення, іншого відокремленого підрозділу) або представництва нерезидента чи фізичної особи-підприємця або укладення та оформлення договорів відчуження транспортних засобів у присутності посадових осіб органів, які здійснюють реєстрацію (перереєстрацію) транспортних засобів, такий посередник або відповідний орган виконує функції податкового агента стосовно подання до контролюючого органу інформації про суму доходу та суму сплаченого до бюджету податку в порядку та строки, встановлені для податкового розрахунку, а платник податку під час укладання договору зобов`язаний самостійно сплатити до бюджету податок з доходу від операцій з продажу (обміну) об`єктів рухомого майна.

Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, як до контролюючого органу, так і до суду було надано копії наступних документів: договір купівлі-продажу № 5946/2017/395982 від 31.03.2017; договір купівлі-продажу № 20-09/2016 від 20.09.2016; договір комісії № 1228 від 10.07.2018; договір купівлі-продажу транспортного засобу № 1228 від 10.07.2018; договір купівлі-продажу транспортного засобу № 4811/17/001808 від 20.04.2017; договір комісії № 4811/56 від 20.04.2017; договір купівлі-продажу № 3243/2017/433763 від 27.04.2017; договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7304/17/000881 від 30.05.2017; договір комісії транспортного засобу № 7304/17/000881 від 30.05.2017; договір купівлі-продажу транспортного засобу № 3846/17/000246 від 01.06.2017; договір комісії транспортного засобу № 3846/17/00246 від 01.06.2017; договір купівлі-продажу транспортного засобу № 3248/2017/375831/170317 від 17.03.2017 та договір комісії № 5788/18/002837 від 01.03.2018 (а.с. 97-116).

Невідповідність вищевказаних договорів вимогам чинного законодавства під час розгляду справи не встановлена та під сумнів відповідачем не поставлена.

Дослідивши зміст вищевказаних договорів судом встановлено, що об`єкти рухомого майна продавалися за посередництвом юридичної особи-комісіонера, яка по відношенню до фізичних осіб-продавців виступала податковим агентом, що свідчить про неправомірність застосованих до позивача грошових зобов`язань та штрафних (фінансових) санкцій. Відповідач вищевказані доводи позивача залишив поза увагою та жодним чином не спростував.

Оскільки позивач не є податковим агентом при засвідченні договорів купівлі-продажу рухомого майна і, відповідно, підстав для покладення на ТОВ «Українська молочна компанія» як на податкового агента відповідальності за порушення вимог підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, пункту 173.1 статті 173 ПК України немає.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 2а-774/09/0970 (провадження № К/9901/656/18).

Отже, відповідачем у відзиві не наведено доводів, які б спростовували надані позивачем пояснення та докази, не надано доказів на підтвердження наявності порушення позивачем норм податкового законодавства.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами частини третьої статті 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами частини другої статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання вимог частини другої статті 77 КАС України, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірності прийнятого рішення.

Натомість, позивачем було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду жодних належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності свого рішення.

У підсумку, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення відповідача, а позовні вимоги вважає такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з вимогами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2007, 00 грн. згідно з платіжним дорученням № 20675 від 02.10.2019.

Суд, керуючись частиною першою статті 139 КАС України, беручи до уваги результат вирішення спору щодо задоволення позовних вимог, присуджує позивачеві 2007, 00 грн. понесених витрат з оплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73- 78, 90, 139, 143, 205, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська молочна компанія» - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області № від 21.06.2019.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська молочна компанія» (, адреса: 07620, Київська обл., Згурівський район, с. Великий Крупіль, вул. Київський шлях, 60-А) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Київській області (, адреса: 03680, м. Київ, вул. Народного ополчення, 5-А) судові витрати в сумі 2007, 00 грн. (дві тисячі сім грн. 00 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України процесуальні строки, визначені цим рішенням, продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.