Справа № 160/4664/20
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2020 року Справа № 160/4664/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Широківський районний відділ Державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та зобов`язання вчинити певні дії,-
27.04.2020р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДПС у Дніпропетровській області, відповідач-1), Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (відповідач-2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Широківський районний відділ Державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі - Широківський районний ВДВС Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), третя особа), в якій позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 травня 2020 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху та позивачеві надано строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду: уточненої позовної заяви та її копій відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі, виклавши в ній позовні вимоги відповідно до ч.1 ст.5 КАС України та зазначивши кого саме позивач просить вчинити дії з виключення даних про фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 з інтегрованої картки платника податків та які саме дані про фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 він просить виключити з інтегрованої картки платника податків, а також чітко визначивши в уточненій позовній заяві кого саме він вважає відповідачем та до кого спрямовує свої позовні вимоги; оригіналу документа про сплату судового збору за подання до суду адміністративного позову у розмірі 3363,20грн.
На виконання вимог вказаної ухвали суду від 04.05.2020р. представником позивача усунуті означені недоліки позовної заяви шляхом подання до суду 06.05.2020р. оригіналу документа про сплату судового збору та уточненої позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 травня 2020 року заяву ОСОБА_1 про поновлення процесуальних строків - задоволено та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду з цим позовом; прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/4664/20 за цією позовною заявою, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) з з 08.06.2020р., а також встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.
Крім того, ухвалою суду від 08.05.2020р. задоволено клопотання позивача про залучення третьої особи та залучено Широківський районний відділ Державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) до участі у справі, що розглядається, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів, а також встановлено третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, строк для подання письмових пояснень протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.
Також вказаною ухвалою суду витребувано у ГУ ДПС в Дніпропетровській області детальний розрахунок суми боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, визначеної у вимозі про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2965-56/434У від 10.05.2019 року із зазначенням за які періоди та в яких сумах вона виникла та на підставі чого була нарахована.
27 травня 2020 року на електронну адресу суду, з наступним наданням 28.05.2020р. через канцелярію суду, надійшов відзив ГУ ДПС у Дніпропетровській області на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач-1 вказану позовну заяву в частині пред`явлених до нього вимог не визнав, заперечував проти її задоволення і просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що ОСОБА_1 з 28.09.1998р. та станом по теперішній час перебуває на обліку в контролюючих органах як фізична особа-підприємець. На дату формування оскаржуваної вимоги позивач не перебував у стані припинення підприємницької діяльності. Податкова звітність позивачем не подавалась, про отримані доходи він не звітував, тому, як наслідок, повинен був сплачувати (враховуючи зміни до Закону України №2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які набули чинності з 01 січня 2017 року, що стосується платників, які перебувають на загальній системі оподаткування та якими не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року) суму єдиного внеску, яка не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Оскільки така сплата позивачем здійснена не була, відповідачем сформовано спірну вимогу на виниклу заборгованість. Так, контролюючим органом нараховано ОСОБА_1 зобов`язання зі сплати єдиного внеску із розрахунку: за 2017 рік у сумі 8448 грн. (704 грн. х 12 місяців), за 2018 рік на загальну суму 9828,72 грн. (819,06 гри. х 12 місяців) та за 2019 рік - на загальну суму 2754,18 грн. (918,06 грн. х 3 місяця), та по термінам сплати: за 2017 рік на загальну суму 8448 грн.; за 2018 рік на загальну суму 9828,72 грн., в тому числі: за 1 квартал 2018 року у сумі - 2457,18грн. (граничний строк сплати до 19.04.2018р.); за 2 квартал 2018 року у сумі - 2457,18грн. (граничний строк сплати до 19.07.2018); за 3 квартал 2018 року у сумі - 2457,18грн. (граничний строк сплати до 19.10.2018р.); за 4 квартал 2018 року у сумі - 2457,18грн. (граничний строк сплати до 21.01.2019р.); за 2019 рік на загальну суму 2754,18 грн., в тому числі: за 1 квартал 2019 року у сумі - 2754,18грн. (граничний строк сплати до 19.04.2019р.). Оскільки у добровільному порядку зобов`язання з ЄСВ позивачем не сплачені, контролюючим органом правомірно сформовано спірну вимогу, яка є обґрунтованою та скасуванню не підлягає. Твердження ОСОБА_1 про те, що ним не отримується дохід від підприємницької діяльності та взагалі не здійснюється підприємницька діяльність не є підставою для несплати єдиного внеску, оскільки таке твердження суперечить приписами п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Доводи позивача відносно того, що він не повинен сплачувати ЄСВ, оскільки сплату єдиного внеску за нього здійснювали його роботодавці, є безпідставними, оскільки наведені обставини не звільняють позивача від сплати ЄСВ саме як фізичну особу-підприємця, бо нормами ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не передбачено вищенаведених обставин як підстав для звільнення від сплати ЄСВ. Таким чином, на думку, відповідача-1, підстави для визнання протиправною та скасування спірної вимоги відсутні. Також, відповідач-1 зауважував, що процедура зняття з обліку платника єдиного внеску в органах доходів і зборів розпочинається у разі надходження від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця із зазначенням номера та дати внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР). Станом на 30.03.2020р. в ІТС «Податковий блок» відсутні відомості від державного реєстратора про те, що позивачем як фізичною особою-підприємцем припинено підприємницьку діяльність. Водночас, відповідно до ч.8 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою. Органи доходів і зборів отримують інформацію з ЄДР, зокрема, про державну реєстрацію для обліку платників податків та не є розпорядниками зазначеної інформації. У витягах з ЄДР зазначається, що ЄДР у стані формування, а інформація про фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 01.07.2004 року та не включених до ЄДР, отримується в органі виконавчої влади, в якому проводилась державна реєстрація. Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та не підлягають задоволенню у повному обсязі.
Крім того, 03 червня 2020 року від відповідача-2 до канцелярії Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та клопотання про вихід зі спрощеного позовного провадження в загальне.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 червня 2020 року у задоволенні клопотань Південно-східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та про вихід із спрощеного позовного провадження в загальне у справі №160/4664/20 відмовлено.
Станом на 07.07.2020р. третя особа - Широківський районний ВДВС Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) правом на подання письмових пояснень на позовну заяву не скористалася, хоча про розгляд справи повідомлена належним чином, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ч.1 ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 243, 250, 257, 258, 262 КАС України справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом також встановлено, що у 2014 році Криворізька південна об`єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області зверталася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про припинення підприємницької діяльності.
В цій постанові також зазначено, що її копія підлягає направленню до Реєстраційної служби Широківського районного управління юстиції, а саме постанова підлягає негайному виконанню.
Постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.11.2014р. у справі №804/14500/14 в апеляційному порядку оскаржена не була і набрала законної сили 10.02.2015р.

Разом з тим, станом на час розгляду справи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 відсутні.

10 травня 2019 року відповідачем-1 сформовано спірну вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2965-56/434У, відповідно до якої за ОСОБА_1 станом на 24.09.2019р. обліковується борг (недоїмка) зі сплати єдиного внеску на загальну суму 21030,90грн.

Незгода позивача з означеною вимогою, а також з невиконанням відповідачами постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.11.2014р. у справі №804/14500/14 щодо припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 стала підставою для звернення до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України) в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» («Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань») в частині відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб-підприємців та нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом приписів статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464 з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб-підприємців, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Таким чином, визначення наявності у особи статусу фізичної-особи підприємця має першочергове значення для вирішення питання щодо наявності обов`язку сплати єдиного внеску.

З метою встановлення наявності такого статусу у відповідних осіб, суд звертає увагу на наступне правове регулювання.

01 липня 2004 року набув чинності Закон України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" (у подальшому змінено назву на Закон України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань").

Відповідно до частини першої статті 4 вказаного Закону державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру.

01 липня 2010 року прийнято Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" №2390-VI (далі - Закон № 2390-VI), який набув чинності 03 березня 2011 року.

Відповідно до підпунктів 2, 3 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону процес включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Усі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв.

Пункт 3 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2390-VI у зв`язку із набранням чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедур припинення юридичних осіб та підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців за їх рішенням" від 19 травня 2011 року №3384-VI (далі - Закон №3384-VI) викладено в наступній редакції:

"Усі юридичні особи та фізичні особи-підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру. Державний реєстратор при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки зобов`язаний, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, провести включення відомостей про діючі юридичні особи та фізичних осіб - підприємців і видати їм виписку з Єдиного державного реєстру".

Відповідно до пунктів 7, 8 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2390-VI спеціально уповноважений орган з питань державної реєстрації протягом місяця з дати завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, передає відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, включених до Єдиного державного реєстру, органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування, які в межах своїх повноважень ведуть облік юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та/або проводять реєстрацію юридичних осіб будь-яких організаційно-правових форм та фізичних осіб-підприємців. Після закінчення передбаченого для включення відомостей до Єдиного державного реєстру строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до Єдиного державного реєстру.

Пунктом 4 та абзацом 2 пункту 8 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2390-VI передбачено, що свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними; за результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, включаються до Єдиного державного реєстру з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, вважаються недійсними.

З матеріалів справи слідує, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) був зареєстрований як фізична особа-підприємець ще з 28.09.1998р., при цьому в порядку вищенаведених приписів Закону №2390-VI до ЄДР 30.11.2011р. внесено запис №0047844 про реєстрацію позивача як фізичної особи-підприємця, а також про взяття його на облік в контролюючих органах як платника податків та платника ЄСВ.

Запис про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 ЄДР не містить.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (тут і далі в редакції, чинній станом на час формування спірної вимоги) якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Згідно з ч.8 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Приписами п. 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» встановлено, що відомості з Єдиного державного реєстру про державну реєстрацію про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця є підставою для зняття їх з обліку в органах державної статистики, державної фіскальної служби, Пенсійного фонду України та/або вчинення інших дій відповідно до законодавства.

Як зазначалося вище, судом встановлено, що постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.11.2014р. у справі №804/14500/14, яка є такою, що набрала законної сили, адміністративний позов Криворізької південної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про припинення підприємницької діяльності задоволено та припинено підприємницьку діяльність Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), а також відповідно до ч.1 ст.49 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» направлено цю постанову державному реєстратору за місцем реєстрації фізичної особи для внесення до Єдиного державного реєстру запису про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Відповідно до частини 1 статті 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" (тут і далі - в редакції чинній на час прийняття рішення суду про припинення підприємницької діяльності позивача) державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця проводиться у разі, зокрема, постановлення судового рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Згідно з ч.3 ст.46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Статтею 49 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" встановлено порядок державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за судовим рішенням, що не пов`язано з банкрутством фізичної особи - підприємця.

Так, відповідно до ч.3 ст.49 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" державний реєстратор зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня з дати надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем заповнити реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця у зв`язку з постановленням судового рішення, внести до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем у зв`язку з постановленням судового рішення та в той же день видати (надіслати поштовим відправленням з описом вкладення) їй повідомлення про внесення такого запису.

Таким чином, наявність судового рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця не є беззаперечним свідченням того, що така діяльність дійсно припинена, оскільки, як зазначалося вище, згідно з ч.3 ст.46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Разом з цим, відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в редакції, чинній станом на час формування спірної вимоги), у разі якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Зважаючи на те, що Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань містить записи про державну реєстрацію ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця з 28.09.1998р. (дата запису в ЄДР 30.11.2011р., номер запису 0047844) та про взяття його на облік як платника податків з 01.12.2011р. в контролюючих органах (Головне управління ДФС у Дніпропетровській області, Криворізьке південне управління, Широківська ДПІ (Широківський район), а з 30.11.2011р. - як платника єдиного внеску (номер взяття на облік: ), водночас, відомості про припинення підприємницької діяльності позивача в ЄДР відсутні, відповідач, формуючи спірну вимогу, правомірно використав такі відомості як достовірні.

При цьому, у зв`язку із встановленням судом обставин наявності у позивача станом на час формування спірної вимоги статусу фізичної особи-підприємця, слід звернути на наступне правове регулювання.

Підпунктом 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України надано визначення поняттю «працівник» - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом №2464-VI не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.

Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте, за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте, фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З огляду на предмет спору у цій справі та вищевикладені висновки, шляхом системного тлумачення наведених норм права, суд доходить висновку, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд при вирішенні спору повинен, зокрема, перевірити обставини щодо: наявності у позивача статусу фізичної особи-підприємця; здійснення ним підприємницької діяльності та отримання ним доходу у періоді, за який податковим органом нарахований єдиний внесок; нараховування та сплати роботодавцем за позивача, як за застраховану особу, єдиного внеску в розмірі не меншому мінімального страхового внеску на місяць.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04.12.2019р. у справі №440/2149/19 (адміністративне провадження №К/9901/28514/19).

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як слідує з наданого відповідачем на виконання вимог суду розрахунку суми боргу (недоїмки), визначеної у спірній вимозі про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2965-56/434У від 10.05.2019р., контролюючим органом нараховано ФОП ОСОБА_1 заборгованість зі сплати єдиного внеску у загальному розмірі 21030,90грн. за 2017р., 2018р. та 1квартал 2019 року, а саме: за 2017 рік у розмірі 8448 грн.; за 2018 рік у розмірі 9828,72 грн. (у томі числі: за 1 квартал 2018 р. у сумі - 2457,18 грн., граничний строк сплати до 19.04.2018р.; за 2 квартал 2018 р. у сумі - 2457,18 грн., граничний строк сплати до 19.07.2018р.; за 3 квартал 2018 р. у сумі - 2457,18 грн., граничний строк сплати до 19.10.2018р.; за 4 квартал 2018 р. у сумі - 2457,18 грн., граничний строк сплати до 21.01.2018р.); за 1 квартал 2019 року у розмірі 2754,18грн. з граничним строк сплати до 19.04.2019р.

При цьому відомостей щодо перебування ФОП ОСОБА_1 в стані припинення, про недійсність його свідоцтва про державну реєстрацію тощо у період 2017р., 2018р. та 1 квартал 2019 року Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не містив. Отже, протягом цього періоду ОСОБА_1 мав статус фізичної особи-підприємця.

Водночас, судом встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 останній працював з 01.06.2016р. по 08.02.2018р. в ТОВ «Криворіжспецремтранс» в цеху Інгулецький слюсарем з ремонту устаткування 5-го розряду, а з 14.02.2018р. був прийнятий на посаду електрослюсар (слюсар) черговий з ремонту устаткування в ТОВ «Кривбас-Белаз-Сервіс СП», де і працює по теперішній час.

Перебування позивача у трудових відносинах з ТОВ «Кривбас-Белаз-Сервіс СП» додатково підтверджено довідкою цього підприємства від 20.02.2020р. №97-100, в якій також зазначено про розмір нарахованого та сплаченого за позивача ЄСВ за період його роботи на цьому підприємстві.

Отже, встановлені обставини свідчать про те, що позивач є застрахованою особою і платником єдиного внеску за нього є його роботодавець, що, в свою чергу, свідчить про те, що ОСОБА_1 не є платником ЄСВ у розумінні приписів частини першої статті 4 Закону №2464.

Відтак, у контролюючого органу відсутні підстави для нарахування позивачеві заборгованості зі сплати ЄСВ за 2017рік, 2018рік та 1 квартал 2019 року, тому спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) від №Ф-2965-56/434У від 10.05.2019р. на суму 21030,90грн. є протиправною та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині, відповідно, - задоволенню.

Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення іншої частини позовних вимог щодо зобов`язання Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та Головного управління ДПС у Дніпропетровській області виконати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.11.2014р. у справі №804/14500/14, з огляду на таке.

Так, питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, врегульовано Розділом V КАС України (тут і далі - в редакції, чинній на час ухвалення Дніпропетровським окружним адміністративним судом постанови від 24.11.2014р. у справі №804/14500/14).

Зокрема, ст.267 Розділу V КАС України визначено підстави та порядок встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Так, відповідно до ч.9 ст.267 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

У такій заяві зазначаються:

1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява;

2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

5) номер адміністративної справи;

6) відомості про набрання постановою законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження;

7) інформація про день отримання виконавчого листа та пред`явлення його до виконання;

8) інформація про хід виконавчого провадження;

9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви;

10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

До заяви додаються докази її надсилання рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення відповідачам і третім особам не раніше семи робочих днів до дня подання заяви до суду.

Заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дня її підписання. У разі якщо заява подається представником, у ній зазначаються ім`я представника, його поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі. Одночасно із заявою подається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника.

Таку заяву може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідною постановою суду.

У разі відповідності заяви вказаним вище вимогам вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

Згідно з ч.10 ст.267 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. У разі наявності підстав для задоволення заяви суд ухвалює одну із постанов, що передбачені частиною другою статті 162 цього Кодексу. Така постанова може бути оскаржена лише в апеляційному порядку.

Частиною 12 ст.267 КАС України встановлено, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 181 цього Кодексу (провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби).

Приписами КАС України в редакції, чинній на час розгляду справи, а саме: статтями 382-383 цього Кодексу також визначено підстави та порядок встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, які аналогічні вищенаведеним приписам ст.267 КАС України в редакції, чинній станом на час ухвалення Дніпропетровським окружним адміністративним судом постанови від 24.11.2014р. у справі №804/14500/14).

Зокрема, ч.4 ст.382 КАС України також передбачено, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу (особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Зважаючи на те, що у даному випадку позивач фактично не погоджується з наявною, на його думку, бездіяльністю з боку відповідачів щодо виконання судового рішення у справі №804/14500/14, що набрало законної сили, останній має право звернутися до органів державної виконавчої служби, а не до суду шляхом подання нового позову з проханням визнати таку бездіяльність протиправною.

Таким чином, заявлені позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають через неналежність способу захисту прав позивача, що був обраний останнім, та не відповідність приписам КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому, ч.3 ст.139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 840,80грн. за позовні вимоги майнового характеру в частині оскарження спірної вимоги, які судом були задоволенні, а тому вказана сума судових витрат підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

Інша частина судових витрат зі сплати судового збору у сумі 1681,60грн., понесена позивачем у зв`язку із заявленням позовних вимог немайнового характеру щодо зобов`язання відповідачів виконати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.11.2014р. у справі №804/14500/14, у задоволенні яких судом відмовлено, відповідно, не відшкодовується.

Керуючись ст. ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Сімферопольська, 17-А, м. Дніпро, 49000), Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (, місцезнаходження: пр. Дмитра Яворницького, 21 А, м. Дніпро, 49027), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Широківський районний відділ Державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (; місцезнаходження: вул. Соборна, буд 128, смт. Широке, Широківський р-н., Дніпропетровська обл., 53700), про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Сімферопольська, 17-А, м. Дніпро, 49000) про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2965-56/434У від 10.05.2019р. на суму 21030,90 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Сімферопольська, 17-А, м. Дніпро, 49000) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 07 липня 2020 року.

Суддя О.М. Турова