Справа № 826/12829/18
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2020-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Земляної Г.В.

Мєзєнцева Є.І.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому просила суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-2656 від 25 червня 2018 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначила, що відповідачем порушено вимоги пп.266.7.2 п.266.7 статті 266 Податкового кодексу України щодо термінів направлення рішення, крім того, відсутній розрахунок податкового зобов`язання. Додатково позивач послалася на необґрунтованість наведеного у відзиві розрахунку податку, оскільки він зроблений з посиланням на рішення Київської міської ради від 22 грудня 2016 року №791/1795, яке прийнято без врахування положень пп. 12.3.4 п.12.3 статті 12 Податкового кодексу України, тоді як до застосування підлягало рішення Київської міської ради, ухвалене до 15 липня 2016 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2020 року в задоволенні даного адміністративного позову - відмовлено.

Приймаючи таке рішення, суд виходив з того, що Податковий кодекс України визначає наслідок невчасного скерування податкового повідомлення-рішення - звільнення від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання, тоді як скерування відповідного рішення після 01 липня 2018 року не має наслідком відсутність податкового зобов`язання і не є підставною для скасування рішення.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та порушення норм матеріального права.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що в порушення статей 241 та 262 Кодексу адміністративного судочинства України судом було повністю проігноровано клопотання позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, що підтверджується відсутністю відповідної ухвали суду по даній справі, та свідчить про порушення судом норм процесуального права.

Також скаржник зазначає, що судом при встановленні факту належності на праві власності позивачу об`єктів нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, не були з`ясовані обставини, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи по суті, зокрема, щодо площі таких об`єктів. Так, відповідачем при обрахуванні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 25 червня 2018 року № 0-2656 було невірно визначено площу об`єкта нерухомого майна, що призвело до невірного нарахування податку, належного до оплати позивачем.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому податковий орган просить залишити її без задоволення, наполягаючи на законності свого рішення та, відповідно, рішення суду першої інстанції. В обґрунтування своєї позиції зазначено, що твердження позивача є необґрунтованими та такими що вводять суд в оману, так як відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач є власником:

- нежиле приміщення, виробничий корпус, загальною площею 5184,9 кв. м. щоскладає 110/1000 частин від майнового комплексу пл. 47012, 9 кв.м, яке складається з приміщень № 1 (літера «Б'») та (літера «Б"»), за адресою: АДРЕСА_3.

- нежиле приміщення, виробничий корпус, загальною площею 8410 кв. м., яке складається з приміщень № 1 (літера «Б'») та (літера «Б"»)за адресою: АДРЕСА_3.

У відповідності до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На виконання вимог зазначеної норми справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги, зокрема, щодо площі об`єкта оподаткування. В той же час, слід зазначити, що мотиви суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову з посиланням на обґрунтованість розрахунку податку, зробленого відповідно до рішення Київської міської ради від 22 грудня 2016 року №791/1795, позивача влаштували, оскільки протилежного в апеляційній скарзі не наведено.

Відповідачем заявлено клопотання про допущення процесуального правонаступництва шляхом заміни неналежного відповідача - ГУ ДФС у м. Києві на належного - ГУ ДПС у ум. Києві.

Ознайомившись із заявленим клопотанням, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для його задоволення, виходячи із наступного.

Згідно статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України №1200 від 18 грудня 2018 року утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. Постановою Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року №537 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" реорганізовано Головне управління ДФС у м. Києві шляхом його приєднання до Головного управління ДПС у м. Києві.

Таким чином, суд вважає за необхідне здійснити процесуальне правонаступництво відповідача у справі, допустивши заміну Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на Головне управління Державної податкової служби у місті Києві.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржуване рішення суду - скасувати, прийнявши нову постанову.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є власником об`єкту нерухомого майна - виробничого корпусу № 1 (літ. Б") площею 5032,8 кв.м та частини нежилих приміщень виробничого корпусу № 1 (літ. Б') площею 152,1 кв.м - загальною площею 5184,9 кв.м, що складає 110/1000 частини від майнового комплексу пл. 47012,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер 00) на підставі договору купівлі-продажу від 07 червня 2005 року; рішення про державну реєстрацію прав № 7591483 від 05 листопада 2013 року; розмір частки 1091/10000 (згідно витягу від 08 серпня 2018 року № 133687260).

Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві проведено нарахування позивачеві податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_3 - виробничий корпус загальною площею 5 184, 9 кв.м, у сумі 124 437, 60 грн. за 2017 рік, сформовано та направлено податкове повідомлення-рішення від 25 червня 2018 року №0-2656.

Ставка податку визначена з врахуванням рішення Київської міської ради від 22 грудня 2016 року №791/1795 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві», згідно з яким з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року до ставки податку застосовується понижувальний коефіцієнт 0,75 (0,75% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2017 року (3200 грн.) або 24 грн. за 1 кв.м.

Згідно пп. 266.7.1 п. 266.7 статті 266 Податкового кодексу України обчислення податку відбулося наступним чином: 5184, 9 кв.м. х 24, 00 грн. = 124 437, 6 грн.

Дане податкове повідомлення-рішення отримано позивачем 16 липня 2018 року.

Вважаючи вказане податкове повідомлення - рішення протиправними, а свої права порушеними, позивач звернулась із вказаним позовом до суду.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Приписи пп. 266.2.1 п. 266.1 статті 266 ПК України визначають, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування у відповідності до пп. 266.3.1 п. 266.1 статті 266 Податкового кодексу є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

За правилами пп. 266.3.2 п. 266.1 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

При цьому пп. 266.5.1 п. 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України закріплено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями ПК України 01 січня 2015 року, власники об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за виключенням випадків, визначених пп. 266.2.2 п. 266.2 статті 266 ПК України.

Згідно пп. 266.7.2 п. 266.6 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

За п.266.10.2 п.266.10 статті 266 Кодексу у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу (266.10.3 п.266.10 статті 266 Кодексу).

Відтак, оскільки у власності позивача перебуває нежитлова нерухомість, то вона є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що нею і не заперечується. Разом з тим, позивач не погоджується з розрахунком такого податку, проведеним відповідачем, оскільки площа нерухомості, визначено податковим органом як об`єкт оподаткування, не відповідає дійсності.

Так, в оскаржуваному рішенні судом зазначено, що ОСОБА_1 згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є власником об`єкту нерухомого майна - виробничого корпусу № 1 (літ. Б") площею 5032,8 кв.м та частини нежилих приміщень виробничого корпусу № 1 (літ. Б') площею 152,1 кв.м - загальною площею 5184,9 кв.м, що складає 110/1000 частини від майнового комплексу пл. 47012,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер 00) на підставі договору купівлі-продажу від 07 червня 2005 року; рішення про державну реєстрацію прав № 7591483 від 05 листопада 2013 року; розмір частки 1091/10000.

Однак, судом при постановленні рішення не було враховано такого.

Витяг від 08 серпня 2018 року № 133687260, на який посилався суд - це Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (номер інформаційної довідки 133687260), сформований інспектором ГУ ДФС у м. Києві 08 серпня 2018 року (після обрахування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 25 червня 2018 р.оку № 0-2656) та наданий відповідачем до відзиву на позовну заяву.

Зі вказаного витягу вбачається, що до одного й того ж самого нежитлового об`єкта виробничих корпусів № 1 (літера Б') та (літера Б") по АДРЕСА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться два записи про право власності:

1. № 7781793, внесений 17 листопада 2014 року реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, м. Київ, щодо нежитлових приміщень загальною площею 8410 кв.м;

2. № 3232293, внесений 05 листопада 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, м. Київ щодо нежитлових приміщень загальною площею 5184,9 кв.м.

З огляду на це, на думку колегії суддів, відповідачем при обрахуванні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 25 червня 2018 року № 0-2656 було невірно визначено площу об`єкта нерухомого майна, що призвело до невірного нарахування податку, належного до оплати позивачем.

Так, 07 червня 2005 року ОСОБА_1 за Договором купівлі-продажу придбала нежилі приміщення виробничого корпусу № 1 (літера «Б"») та частину нежилих приміщень виробничого корпусу № 1 (літера «Б'»), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 5 184,9 кв.м., що складає 110/1000 частин від майнового комплексу пл. 47012,9 кв.м.

Зазначений договір купівлі-продажу від 07 червня 2005 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко Н.Ф. та зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 2701.

Право приватної власності на нежилі приміщення виробничого корпусу № 1 (літера «Б''») та частину нежилих приміщень виробничого корпусу № 1 (літера «Б'»), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 5 184,9 кв.м. зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 04 липня 2005 року, що підтверджується Реєстраційним посвідченням № 011304.

16 січня 2006 року ОСОБА_1 за Договором купівлі-продажу придбала нежилі приміщення виробничого корпусу № 1 (літера «Б''») що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 641,10 кв.м., що складає 1/100 частин від майнового комплексу пл. 47012,9 кв.м.

Зазначений договір купівлі-продажу від 16 січня 2006 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ганчук З.М. та зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 511.

В подальшому, 05 листопада 2013 року за Договором купівлі-продажу частини нежилого приміщення, придбаного позивачем за договором купівлі-продажу від 07 червня 2005 року, позивачем продано частину нежитлових приміщень на першому поверсі виробничого комплексу № 1 (літера «Б'») загальною площею 41,445 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3, що складає 9/10000 частин від майнового комплексу площею 47012,9 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 .

Зазначений договір купівлі-продажу від 05 листопада 2013 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якушевою Є. А. та зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 2164.

Частиною 2 пункту 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і далі - в редакції, чинній на момент проведення нотаріальної дії з посвідчення Договору купівлі-продажу частини нежилого приміщення від 05 листопада 2013 року) встановлено, що державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Згідно ч.1 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором є нотаріус як спеціальних суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна є індивідуальний номер, який присвоюється кожному окремо визначному об`єкту нерухомого майна при проведенні державної реєстрації права власності на нього, не повторюється на всій території України і залишається незмінним протягом усього часу існування такого об`єкта.

Пунктом 4 Порядку ведення державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141 (в редакції, чинній на момент проведення нотаріальної дії з посвідчення Договору купівлі-продажу частини нежилого приміщення від 05 листопада 2013 року) (надалі - Порядок № 1141) встановлено, що ведення Державного реєстру прав передбачає: 1) реєстрацію заяв (запитів) у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру прав (далі - база даних про реєстрацію заяв і запитів); 2) пошук відомостей у Державному реєстрі прав; 3) оформлення рішень, свідоцтв про право власності на нерухоме майно; 4) відкриття розділів Державного реєстру прав та/або внесення записів до нього; 5) внесення змін до записів Державного реєстру прав, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), скасування записів Державного реєстру прав; 6) надання інформації з Державного реєстру прав; 7) закриття розділів Державного реєстру прав.

Ведення Державного реєстру прав здійснюється за допомогою технічних і програмних засобів, які забезпечують формування та присвоєння номерів (реєстраційного номера об`єкта нерухомого майна, реєстраційного номера заяви (запиту), номера запису, індексного номера рішення, витягу, інформаційної довідки, виписки, свідоцтва тощо), формування картки прийому заяви (запиту), витягів, інформаційних довідок, виписок, оформлення рішень, свідоцтв про право власності на нерухоме майно, захист відомостей, що містяться у Державному реєстрі прав, від несанкціонованих дій, оновлення, архівування та відновлення записів, внесених до Державного реєстру прав, їх пошук, документальне відтворення процедури державної реєстрації прав, надання інформації з Державного реєстру прав.

Пунктом 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (в редакції, чинній на момент проведення нотаріальної дії з посвідчення Договору купівлі-продажу частини нежилого приміщення від 05 листопада 2013 року) (надалі - Порядок № 868) встановлено, що державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (далі - нотаріус).

Орган державної реєстрації прав проводить: державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно за місцем розташування такого майна; державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно незалежно від місця розташування такого майна; облік безхазяйного нерухомого майна за місцем розташування такого майна.

Нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії.

Відповідно до пункту 21 Порядку № 868 на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на який заявлене вперше, державний реєстратор відкриває відповідний розділ у Держаному реєстрі прав, присвоює реєстраційний номер такому об`єкту та формує реєстраційну справу відповідно до законодавства.

Враховуючи те, що реєстраційні дані по придбаним 07 червня 2005 року ОСОБА_1 нежитловим приміщенням містилися в реєстрі БТІ м. Києва та були відсутні в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 05 листопада 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якушевою Є.А. під час реєстрації та нотаріального посвідчення Договору купівлі-продажу частини нежилого приміщення від 05 листопада 2013 року було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 7591483 від 05 листопада 2013 року щодо об`єкта нерухомого майна - виробничого корпусу № 1 (літ. Б") площею 5032,8 кв.м та частини нежилих приміщень виробничого корпусу № 1 (літ. Б'), площею 152,1 кв.м. - загальною площею 5184,9 кв.м, що складає 110/1000 частин від майнового комплексу пл. 47012,9 кв.м, по АДРЕСА_3.

Такий запис про право власності здійснений нотаріусом 05 листопада 2013 року об 10:02.13 год. за номером 3232293, об`єкту нерухомого майна присвоєний реєстраційний номер 00, що підтверджує дані Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (номер інформаційної довідки 133687260), сформованої інспектором ГУ ДФС у м. Києві 08 серпня 2018 року.

В подальшому позивачем було проведено реконструкцію приміщень адміністративно-виробничих будівель (літ. «Б'» та «Б"») без змін зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані по АДРЕСА_3 .

За рахунок влаштування міжповерхових перекриттів нежилих приміщень позивачем було збільшено поверховість будівлі, та, відповідно, загальна площа належних позивачу приміщень збільшилась до 8410,00 кв.м.

Так, позивачем подано, а Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві зареєстровано 28 січня 2014 року за № КВ50 Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, згідно якої реконструйовані приміщення адміністративно-виробничих будівель (літ. «Б'» та літ. «Б"») по АДРЕСА_3 загальною площею 8410,00 кв.м введено в експлуатацію (копія Декларації про готовність об`єкта до експлуатації № КВ50 міститься в матеріалах справи).

Отже, наведене свідчить про те, що позивачем за рахунок будівельних робіт здійснено збільшення площі належних їй на праві власності будівель по АДРЕСА_3 з 5784,5 кв.м до 8410,00 кв.м.

Крім цього, 13 травня 2014 року рішенням Оболонського районного суду м. Києва по справі Ун№756/4044/14-Ц ОСОБА_1 виділено в натурі, частку у розмірі 19/100 із нерухомого майна майнового комплексу по АДРЕСА_3 , а саме: нежилі приміщення загальною площею 5784,5 кв.м, які складаються з приміщень виробничого корпусу № 1 (літера «Б"») та літера «Б'»; визнано за позивачем право власності на новозбудовані нежилі приміщення виробничого корпусу № 1 (літера «Б"») та (літера «Б'») площею 2584 кв.м, розташовані по АДРЕСА_3 які утворились в результаті реконструкції нежитлових приміщень; зобов`язано Реєстраційну службу Головного управління юстиції у місті Києві провести відповідні дії з реєстрації за позивачем права власності на нежилі приміщення виробничого корпусу № 1 (літера «Б"» та літера «Б'») загальною площею 8410 кв.м.

Зазначене рішення набрало законної сили 24 травня 2014 року.

Відповідно до положень ч.2 статті 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і далі - в редакції від 13 травня 2014 року) розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються на підставі державного реєстратора у разі поділу, об`єднання об`єкта нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна.

Частиною 1 статті 21 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що у разі поділу об`єкта нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна відповідний розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються, реєстраційний номер цього об`єкту скасовується. Водночас для кожного з новостворених об`єктів нерухомого майна відкривається новий розділ Державного реєстру прав і нова реєстраційна справа, кожному з таких об`єктів присвоюється новий реєстраційний номер.

Пунктом 57 Порядку № 868 встановлено, що державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна, що утворився у результаті поділу, виділу частки з об`єкта нерухомого майна або об`єднання об`єктів нерухомого майна, проводиться державним реєстратором органу державної реєстрації прав.

Державний реєстратор на кожний новостворений об`єкт відкриває відповідний розділ у Державному реєстрі прав, присвоює реєстраційний номер такому об`єкту та формує реєстраційну справу відповідно до законодавства.

Враховуючи зазначені положення, на виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва по справі №756/4044/14-Ц державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Кендзьорою В.Я. 17 листопада 2014 року о 12:12:12 год. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нежилі приміщення виробничого корпусу № 1 (літера «Б"» та літера «Б'») в АДРЕСА_3 загальною площею 8410 кв.м.

На підтвердження факту такої реєстрації Державним реєстратором сформовано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21 листопада 2014 року № 29846928.

Таким чином, наведене свідчить, що позивач є власником нерухомого майна, що складається з нежилих приміщень виробничого корпусу № 1 (Літера «Б'») та (літера «Б"») по АДРЕСА_3 загальною площею 8410 кв.м., а не 5184,9 кв.м., як прийнято відповідачем при обрахуванні податку на нерухоме майно, що доводить неправильність такого обрахування контролюючим органом та протиправність податкового повідомлення-рішення від 25 червня 2018 року № 0- 2656.

Зазначена обставина не була з`ясована судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення, що свідчить про неповне та не всебічне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення спору, що відповідно до п.1 ч.1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування такого судового рішення.

Слід зазначити, що такі обставини, що мають значення у справі, позивач мав намір встановити спільно з відповідачем у судовому засіданні, про що подав до суду відповідне клопотання від 28 серпня 2018 року, вважаючи при цьому, що відповідач обізнаний про перебування у власності позивача нежитлових приміщень саме площею 8410,00 кв., на які нараховує відповідний податок, що спричиняє подвійне оподаткування одного й того ж самого об`єкта нерухомого майна виробничого корпусу № 1 (Літера Б') та (літера Б") по АДРЕСА_3.

Апеляційний суд врахував пояснення скаржника щодо того, що на момент подачі позовної заяви позивач не мав жодної інформації про об`єкт оподаткування та його площу, які були прийняті контролюючим органом до обрахування при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № 0-2656 від 25 червня 2018 року, оскільки такий податок обрахований відповідачем самостійно, а розрахунок податкового зобов`язання позивачеві не надано, тому визнав причини ненадання суду першої інстанції доказів, що долучено до апеляційної скарги, поважними та прийнято їх до уваги при ухваленні рішення.

При цьому, колегія суддів також врахувала, що керуючись положеннями ч.5 та 7 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України 28 серпня 2018 року позивач подав через канцелярію суду клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, однак таке клопотання було залишено судом поза увагою без будь-якого розгляду, що в подальшому через неповне з`ясування обставин справи безпосередньо вплинуло на вирішення спору по суті.

Відтак, оскільки при ухваленні рішення від 23 квітня 2020 року суд першої інстанції допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи, не врахувавши, що об`єкт нерухомого майна, за який позивачу нараховано відповідачем податок, враховане не у фактичному розмірі, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуваного рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Замінити відповідача Головне управління ДФС у місті Києві на його правонаступника - Головне управління ДПС у місті Києві.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2020 року - скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у місті Києві від 25 червня 2018 року №0-2656 про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік в розмірі 124 437, 60 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 07 липня 2020 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Г.В. Земляна

Є.І. Мєзєнцев