Справа № 640/8119/19
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2020-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2020 року м. Київ № 640/8119/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Смолія І.В. розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом Міністерства соціальної політики України

до ГУ ДПС у м. Києві

про визнання протиправними дій, стягнення шкоди

О Б С Т А В И Н И С П Р А ВИ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Міністерство соціальної політики України (далі також - позивач, ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві) з позовом до ГУ ДПС у м. Києві (далі також - відповідач), у якому просить:

- визнати дії Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві в частині винесення висновку від 27.11.2015 №1486-Д/9/26-50-17-03-23 про результати додаткової перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 5 Закону України «Про очищення влади» незаконними;

- стягнути з Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (01033, м. Київ, вул.Жилянська, 23, ЄДРПОУ:3946846і) на користь Міністерства соціальної політики України шкоду у сумі 722 347, 01 (вул. Еспланадна, 8/10, м. Київ, 01601, ).

Ухвалою суду від 16.05.2019 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та запропоновано відповідачу надати відзив протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскільки незаконним висновком Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві завдано збитків (шкоди) державному бюджету, така сума повинна бути відшкодована.

Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали суду була отримана представником Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві 04.06.2019, проте станом на момент прийняття рішення у справі відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.05.2020 замінено неналежного відповідача на належного - Головне управління Державної податкової служби у м. Києві.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

На підставі висновку Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 27.11.2015 № 1486- Д/9/26-50-17-03-23 про результати додаткової перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», ОСОБА_1 наказом Мінсоцполітики від 11.02.2016 №58к звільнено з посади начальника відділу організації медико-санітарного лікування онкохворих та дитячого харчування Департаменту соціального захисту постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Не погодившись із вищевказаним висновком ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві, а також наказом Мінсоцполітики від 11.02.2016 № 58к, ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду щодо скасування висновку та наказу Міністерства.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2017 у справі № 826/7734/16 позов ОСОБА_1 до ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Міністерство соціальної політики України про скасування висновку, задоволено повністю та визнано незаконним та скасовано висновок від 27.11.2015 №1486-Д/9/26-50-17-03-23 про результати додаткової перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 5 Закону України «Про очищення влади» щодо ОСОБА_1 .

Також зазначеною постановою суду зобов`язано ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві повторно провести додаткову перевірку достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 5 Закону України «Про очищення влади» щодо ОСОБА_1 , вказаних у Декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2014 рік.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.12.2018 у справі № 826/3515/16 за позовом ОСОБА_1 до Мінсоцполітики, третя особа: ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві задоволено позовні вимоги позивача та вирішено скасувати наказ Міністерства соціальної політики від 11.02.2016 за № 58к «Про звільнення ОСОБА_1 » з посади начальника відділу організації медико-санітарного лікування онкохворих та дитячого харчування Департаменту соціального захисту постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, поновити ОСОБА_1 з 12.02.2016 на посаді начальника відділу організації медико-санітарного лікування онкохворих та дитячого харчування Департаменту соціального захисту постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи Міністерства соціальної політики України.

Також рішенням суду вирішено стягнути з Міністерства соціальної політики України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 12.02.2016 по 26.12.2018 в сумі 266 571 (двісті шістдесят шість тисяч п`ятсот сімдесят одна) гривня 86 коп.

ОСОБА_1 поновлено на посаді Мінсоцполітики та виплачено у лютому 2019 року 266 571,86 грн, а також сплачено роботодавцем Єдиний внесок на загальнобов`язкове державне соціальне страхування (далі - ЄСВ) за час вимушеного прогулу на суму 58 645, 81 гривень. Загальна сума - 325 217, 67 гривень.

На посаду, яку займала ОСОБА_1 до звільнення було призначено - ОСОБА_2 , якій виплачувалась заробітна плата та сплачено податки на загальну суму 397129, 34 грн, отже після винесення рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.12.2018 про поновлення на посаді, відбулось дублювання заробітної плати та податків сплачених за дві особи на одній посаді.

Загалом позивачем було сплачено 722347,01 грн.

Вважаючи дії Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві в частині винесення висновку від 27.11.2015 №1486-Д/9/26-50-17-03-23 протиправними та такими, що нанесли шкоду державному бюджету, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи усіх форм дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у передбачені цією нормою способи.

Водночас право на звернення до суду не є абсолютним, а здійснюється на підставах і в порядку, установлених законом. Кожний із процесуальних кодексів установлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур, та осіб, котрі можуть ініціювати їхнє вирішення. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу, що не є порушенням прав на справедливий судовий розгляд та ефективний засіб юридичного захисту, гарантованих статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав особи й основоположних свобод (далі - Конвенція).

У свою чергу, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення/дій суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням/діями.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає, що вчинені дії впливають на його правове становище.

Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи дійсно щодо особи має місце факт порушення права, свободи чи інтересу, та це право, свобода або інтерес порушені відповідачем. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

З наведеного вбачається, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач просить визнати дії Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві в частині винесення висновку від 27.11.2015 №1486-Д/9/26-50-17-03-23 про результати додаткової перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 5 Закону України «Про очищення влади» незаконними.

Однак, висновок від 27.11.2015 №1486-Д/9/26-50-17-03-23 про результати додаткової перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 5 Закону України «Про очищення влади» стосується ОСОБА_1 .

З матеріалів справи не вбачається оскарження дій Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві ОСОБА_1.

До того ж, стаття 1172 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначає, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником під час виконання ним трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно вимог статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Тобто, даною нормою чітко визначено, що шкода, завдана, зокрема, фізичній юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади відшкодовується саме державою незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно із частиною четвертою цієї статті держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, відшкодувавши шкоду, завдану посадовою, службовою особою внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності відповідно органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, мають право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди).

З аналізу наведеного слідує, що шкода, завдана, зокрема, фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи. Держава, відшкодувавши шкоду, завдану посадовою, службовою особою внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності відповідно, зокрема, органу державної влади, має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди.

Тобто, даними нормами визначено, що у разі відшкодування державою шкоди, завданою посадовою або службовою особою органу державної влади, держава має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Проте, вимогами частини четвертої статті 1191 ЦК України чітко визначено, що держава має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами. Отже, відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами, не може бути підставою для пред`явлення державою зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, пов`язаного із трудовими відносинами.

Таким чином, в силу вимог статті 1191 Цивільного кодексу України середній заробіток не підлягає відшкодуванню

Відтак, враховуючи вищевикладене у сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки судом не встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача.

Питання щодо розподілу судових витрат не вирішується, оскільки рішення прийнято не на користь позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Міністерства соціальної політики України до ГУ ДПС у м. Києві про визнання протиправними дій, стягнення шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Смолій