Справа № 360/2340/20
Суддя: О.В. Захарова
Дата ухвалення: 2020-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

08 липня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2340/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Захарова О.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця округу міста Києва Клименка Романа Васильовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», про визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження, про арешт коштів боржника, про стягнення основної суми винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

17 червня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича (далі - відповідач), в якій позивач просить:

- визнати протиправними та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича від 20 травня 2020 року ВП № 62141348 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису від 26.02.2020 № 675, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мажугою Владиславом Юрійовичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованості в розмірі 19879,97 грн, а також всі інші похідні від неї: постанову про арешт коштів боржника від 20.05.2020; постанову про стягнення основної винагороди від 20.05.2020; та які винесені в межах виконавчого провадження ВП № 62140606.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22 січня 2014 року між позивачем та публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та Приватним акціонерним товариством «Ренесанс Життя» укладено кредитний договір зі страхуванням життя позичальника. Позивач зазначає, що за цим договором належним чином виконувала свої зобов`язання до липня 2014 року, але зв`язку з початком, у липні 2014 року, бойових дій на території Луганської області, та припиненням діяльності банків та підприємств, не мала можливості своєчасно виконувати зобов`язання по погашенню заборгованості перед банком. У подальшому неодноразове намагалася з`ясувати куди та яким чином сплачувати заборгованість перед банком, але цього мне не вдалося. Більш того стало відомо що діяльність ПАТ «Платинум Банк» було припинено. При цьому у період з липня 2014 року по 04 червня 2020 року від представників ПАТ «Платинум Банк», або інших осіб до позивача будь-яких звернень, щодо суми заборгованості перед банком та її погашення, не було.

Позивач зазначає, що 05 червня 2020 року, коли вона намагалася у банкоматі, отримати заробітну плату, то не змогла цього зробити, так як отримала повідомлення, що картка заблокована, та що необхідно звертатися до банку. Того ж дня позивач звернулася до відділення «Ощадбанку» де їй повідомили, що на кошти на картковому рахунку, на який вона отримую заробітну плату накладений арешт, у зв`язку зі стягненням боргу у сумі 22867,97 грн.

Позивач вказує, що їй також повідомили, що арешт накладений на підставі постанові про арешт коштів боржника від 20.05.2020 приватного виконавця округу м. Кієва Клименка Романа Васильовича в рамках виконавчого провадження ВП № 62141348.

Позивач зауважує, що про відкриття відносно неї виконавчого провадження приватним виконавцем Клименком Романом Васильовичем, та про порушення її прав стало відомо тільки 09.06.2020 при отриманні на телефон копії постанові про відкриття виконавчого провадження.

Позивач вважає постанову приватного виконавця Клименка Романа Васильовича від 20.05.2020 про відкриття виконавчого провадження ВП № 62141348, про стягнення з на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Сіті Фінанс» заборгованості в сумі 19879,97 грн, на підставі виконавчого напису від 26.02.2020 № 675, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мажугою В.Ю., та похідні у цьому виконавчому проваджені, постанову про стягнення виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця в сумі 1988,00 грн; та постанову про арешт коштів боржника, про яку мені повідомили у банку, протиправними.

Ухвалою від 19 червня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, запропоновано позивачу протягом 7 (семи) календарних днів з дати отримання даної ухвали, проте не пізніше ніж через 3 (три) дні з дня закінчення карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду документу про сплату судового збору в розмірі 1681,60 грн (арк. спр. 19-30).

Ухвалою від 26 червня 2020 року відкрито провадження у справі; залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні з урахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, встановлених статтями 268-272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (арк. спр. 35-37).

Відповідач позов не визнав, про що 30 червня 2020 року на офіційну електронну пошту суду за вхідним реєстраційним № 26436/2020 подав відзив на позовну заяву від 03 липня 2020 року б/н, в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити (арк. спр. 46-50).

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що за приписами частини першої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Частиною першою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Згідно з частиною другою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Частиною четвертою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Тобто, враховуючи наведені вище вимоги закону, якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність, та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він мас право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» 20 травня 2020 року звернулось до відповідача із заявою від 04 травня 2020 року про примусове виконання рішення, якою просило відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису від 26.02.2020 № 675, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мажугою В.Ю., в якому вказано таке місце проживання боржника - ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .

Тобто, виконавчим документом чітко встановлено, що місце проживання боржника - ОСОБА_1 знаходиться в межах виконавчого округу м. Києва.

Також приватним виконавцем було перевірено виконавчий документ на відповідність вимогам чинного законодавства України.

При прийнятті до виконання виконавчого документу виконавцем не було виявлено жодної з передбачених законом підстав для його повернення стягувачу та відмови у відкритті виконавчого провадження. Більш того, в заяві про примусове виконання рішення стягувачем також зазначена інформація, яка вказана у виконавчому написі, а саме, що місцем проживання боржника - ОСОБА_1 , є: АДРЕСА_1 .

Чинною редакцією Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено проведення виконавчих дій, спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду у складі колегії колегією суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2019 року у справі №511/1342/17.

Таким чином, оскільки до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Клименка Романа Васильовича надійшов виконавчий документ, в якому зазначено, що боржник проживає у межах виконавчого округу м. Києва, у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на зарплатний рахунок позивача відповідач зазначив таке.

Згідно з частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Частиною 2 цієї ж статті визначено, що забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», етапі 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Так, з урахуванням вищезазначених норм 16 квітня 2020 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника задля забезпечення реального виконання боржником рішення, якою накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках у банківських установах та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника.

Відповідач зазначив, що у постанові про накладення арешту на кошти боржника зазначено: «крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику».

Тобто, приватний виконавець вказаною постановою визначив банківським установам, які виконують рішення виконавця, порядок виконання з урахуванням обмежень, визначених законодавством, перелік яких не містить обмежень щодо накладення арешту на рахунок, на який серед інших зарахувань здійснюється нарахування соціальної допомоги чи пенсії.

Відповідно до пункту 1.2 розділу 1 наказу Міністерства фінансів України від 22 червня 2012 року № 758 «Про затвердження Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України» рахунки із спеціальним режимом використання, рахунки, які відкриваються в Казначействі та його органах підприємствам, установам, організаціям для проведення розрахунків з надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, з погашення заборгованості перед державним бюджетом, з повернення бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (Верховною Радою Автономної Республіки Крим, міськими радами) або під державні (місцеві) гарантії, з електронного адміністрування податків, для сплати заборгованості за електроенергію, для зарахування депозитних коштів та небюджетиі рахунки розпорядників бюджетних коштів.

Таким чином, наведеними законодавчими положеннями обмежено право виконавця в частині накладення арешту на кошти боржника, звернення стягнення на які заборонено законом.

Водночас, визначено обов`язок банку повернути постанову, якщо рахунок має спеціальний режим використання.

У зв`язку з прийняттям банком постанови про арешт коштів боржника від 20 травня 2020 року, на який накладено арешт, не відноситься до рахунків із спеціальним режимом використання або інших рахунків, звернення стягнення на які заборонено законом.

Тобто, арештований рахунок не є рахунком зі спеціальним режимом використання, оскільки не відповідає визначеним законодавством ознакам такого рахунку, а тому банком було прийнято до виконання постанову приватного виконавця про арешт коштів боржника.

Крім того, відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. Відповідно до абзацу другого частини другої цієї ж статті виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Жодних документів з повідомленням про те, що на кошти, які знаходяться на рахунку боржника, заборонено звертати стягнення від банківських установ на адресу приватного виконавця не надходило.

Щодо вимоги про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника основної винагороди, відповідачем зазначено, що винесення такої постанови узгоджується з вимогами статей 27, 45 Закону України «Про виконавче провадження», статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

З урахуванням викладеного, відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» правом подати письмові пояснення щодо позову не скористалось.

У судове засідання учасники справи не прибули, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином в порядку, визначеному статтею 268 КАС України (арк. спр. 77-79), відповідач та третя особа причини неявки у судове засідання суду не повідомили.

Позивач в позовній заяві серед іншого просила розглянути справу без її участі (арк. спр. 4).

Частиною четвертою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець (частина третя статті 287 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (частина друга статті 268 КАС України).

Згідно з частиною третьою статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки учасники справи про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином і відсутня потреба заслухати свідка чи експерта, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 КАС України, судом встановлено таке.

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) є боржником у виконавчому провадженні ВП № 62141348, яке перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» (ідентифікаційний код 39508708, місцезнаходження: 04053, м. Київ, Шевченківський район, вул. Січових Стрільців, буд. 37-41) є стягувачем у виконавчому провадженні ВП № 62151639, яке перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича.

Виконавчим написом від 26 лютого 2020 року № 675, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мажугою Владиславом Юрійовичем, звернено стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ; місце проживання: АДРЕСА_1 , яка є боржником за кредитним договором від 22 січня 2014 року року № 5648/1244CLAPS, укладеним з Публічним акціонерним товариством «Платінум банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 22 лютого 2018 року № 79 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» (ідентифікаційний код 39508708, місцезнаходження: 04053, м. Київ, Шевченківський район, вул. Січових Стрільців, буд. 37-41), у розмірі простроченої кредитної заборгованості за період з 22 лютого 2018 року по 21 грудня 2019 року в сумі 19379,97 грн та плати за вчинення виконавчого напису нотаріусом в розмірі 500,00 грн, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» (арк. спр. 60 зв. - 61).

Отримавши виконавчий напис нотаріуса від 26 лютого 2020 року № 675, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» 20.05.2020 звернулось до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича з заявою від 04.05.2020 за № 1604/ПВ/20, в якій просило: відкрити за місцем проживання (перебування) боржника виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Магугою В.Ю. 26 лютого 2020 року № 675, про стягнення з боржника ОСОБА_1 коштів у розмірі 19879,97 грн; накласти арешт на грошові кошти боржника на банківських рахунках в межах суми заборгованості; у випадку встановлення доходу боржника, звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на його майно та без перевірки його майнового стану за місцем проживання (перебування) боржника, повернення авансового внеску та грошових сум, стягнутих з боржника (арк. спр. 56 зв., 57, 145).

В заяві від 04.05.2020 № 1604/ПВ/20 про примусове виконання рішення Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» зазначило, що місцем проживання позивача є: 02224, м. Київ, вул. Каштанова, буд. 5 (арк. спр. 57).

На підставі заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» від 04.05.2020 № 1660/ПВ/20 про примусове виконання рішення приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клименком Романом Васильовичем винесена постанова від 20 травня 2020 року ВП № 621413 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису від 26 лютого 2020 року № 675, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мажугою В.Ю., про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованості в розмірі 19879,97 грн (арк. спр. 62).

Постановами від 20 травня 2020 року ВП № 6214134 про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, арешт майна та коштів боржника з ОСОБА_1 стягнуто основну винагороду приватного виконавця у розмірі 1988,00 грн, визначено загальну суму витрат виконавчого провадження у розмірі 300,00 грн, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 , накладено арешт на все майно боржника та на грошові кошти боржника ОСОБА_1 , що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 22867,97 грн відповідно (арк. спр. 62, 63 зв. - 64, 65, 67, 68).

Спірним у даній справі є правомірність прийняття відповідачем постанови про відкриття виконавчого провадження; постанови про арешт коштів боржника; постанови про стягнення з боржника основної винагороди; з виконання виконавчого напису від 26 лютого 2020 року № 675, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Мажугою В.Ю. про стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1 .

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Підстави, порядок та процедура здійснення виконавчого провадження регулюється Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон № 1404).

За визначенням статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону 1404-VIII окреслено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Унормуванням пункту 3 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII встановлено: підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих написів нотаріусів.

За змістом пункту 7 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону 1404-VIII встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Приписами пункту 1 частини першої статті 26 Закону 1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника (частина сьома статті 26 Закону 1404-VIII).

Частинами першою, другою, четвертою статті 27 Закону 1404-VIII визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (частина друга статті 27 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018).

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження (частини друга та четверта статті 42 Закону 1404-VIII).

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору (частини третя статті 45 Закону).

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (частина перша статті 56 Закону 1404-VIII).

Частиною другою статті 56 Закону 1404-VIII передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (частина третя статті 56 Закону 1404-VIII).

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, у провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили. Такий арешт знімається, якщо протягом п`яти днів з дня його накладення стягувач не звернеться до суду про звернення стягнення на грошові кошти такої особи в порядку, встановленому процесуальним законом.

Як вже зазначалось раніше, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» 20.05.2020 звернулось до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича із заявою від 04.05.2020 за № 1604/ПВ/20 з заявою про примусове виконання рішення, в якій просило відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису 26 лютого 2020 року № 675 про стягнення з боржника ОСОБА_1 коштів у розмірі 19879,97 грн.

У виконавчому написі від 26 лютого 2020 року № 675 та заяві від 04.05.2020 за № 1604/ПВ/20 про примусове виконання рішення зазначено місце проживання позивача: 02224, м. Київ, вул. Каштанова, буд. 5 .

Виконавчі дії згідно з частиною першою та другою статті 24 Закону № 1404 провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Суд зазначає, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено проведення виконавчих дій спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, оскільки до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Р.В. надійшов виконавчий документ - виконавчий напис від 26 лютого 2020 року № 675, у якому зазначено, що боржник проживає у межах виконавчого округу м. Києва, у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку з пред`явленням не за місцем виконання.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що постанова приватного виконавця від 20.05.2020 ВП № 62141348 про відкриття виконавчого провадження прийнята відповідно до норм Закону.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 25 січня 2019 року у справі № 511/1342/17, в якому зазначено: «За таких обставин, враховуючи, що державний виконавець не має обов`язку перевіряти місцезнаходження боржника, що зазначив стягувач у виконавчому документі, не було підстав вважати, що виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання та повертати його стягувачу. Установивши, що дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження були вчинені відповідно до вимог частини першої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відкрив виконавче провадження за місцем проживання боржника, яке зазначив стягувач у заяві про відкриття провадження, тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, про відсутність підстав для скасування постанови. Доводи касаційної скарги про те, що державний виконавець не мав права приймати постанову про відкриття виконавчого провадження є безпідставні, оскільки право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби належить стягувачу».

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо винесення приватним виконавцем постанови про арешт коштів боржника ВП № 62141348 від 20 травня 2020 року, суд зазначає таке.

Статтею 48 Закону № 1404-VIII врегульовані питання порядку звернення стягнення на кошти та інше майно боржника. Так, частиною першою статті 48 Закону № 1404-VIII передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (абзац перший частини другої статті 48 Закону № 1404-VIII).

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

У відповідності до статті 73 Закону № 1404-VIII стягнення не може бути звернено на такі виплати:

1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника;

2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням;

3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних;

4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю;

5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами;

6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини;

7) допомогу при усиновленні дитини;

8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування;

9) допомогу на дітей одиноким матерям;

10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом;

11) допомогу на лікування;

12) допомогу на поховання;

13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення;

14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

Пунктом 1.2 розділу 1 Наказу МФУ від 22.06.2012 № 758 обумовлено, що рахунки із спеціальним режимом використання - рахунки, які відкриваються в Казначействі та його органах підприємствам, установам, організаціям для проведення розрахунків з надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, з погашення заборгованості перед державним бюджетом, з повернення бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів (позик), у тому числі залучених державою (Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними радами, міськими радами) або під державні (місцеві) гарантії, з електронного адміністрування податків, для сплати заборгованості за електроенергію, для зарахування депозитних коштів та небюджетні рахунки розпорядників бюджетних коштів.

З вищенаведеного вбачається, що рахунки, відкриті для нарахування заробітної плати, не є рахунками зі спеціальним режимом використання.

Постановою від 20 травня 2020 року ВП № 62141348 накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 , що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 22867,97 грн відповідно.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Отже, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Жодні документи з повідомленням про те, що на кошти, які знаходяться на рахунку боржника, заборонено звертати стягнення від банківських установ відсутні.

Зазначене свідчить про те, що банк не визнав рахунки та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

У постанові Великої Палати Верховного суду від 19 травня 2020 року у справі №905/361/19 зазначено, що зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих виникнення в боржника зобов`язання з виплати заробітної плати та його розміру. Також арешт в розмірі суми зобов`язання з виплати заробітної плати може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів, призначених для виплати заробітної плати.

Отже, у даному випадку належним способом захисту порушеного права є звернення до виконавця з заявою про зняття арешту, а у разі відмови виконавця зняти арешт з коштів - звернення до суду у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, боржник не звертався до виконавця із заявою зняти арешт з суми коштів отриманої заробітної плати на рахунку у банку, та відповідними документами, які підтверджують ці обставини.

Щодо постанов про стягнення основної винагороди, суд зазначає таке.

Статтею 31 Закону України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон № 1403) врегульовані питання щодо винагороди приватного виконавця та авансування витрат виконавчого провадження.

Частинами першою, другою статті 31 Закону № 1403 передбачено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Відповідно до частини третьої статті 31 Закону № 1403 основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (частина четверта статті 31 Закону № 1403).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (частина п`ята статті 31 Закону № 1403).

Згідно з абзацом першим частини сьомої статті 31 Закону № 1403 приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до абзацу першого пункту 19 Порядку № 643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Аналізуючи положення статей 26, 27 Закону № 1404-VIII та статті 31 Закону № 1403, суд дійшов висновку, що стягнення основної винагороди приватного виконавця пов`язується з початком примусового виконання виконавчих документів. Примусове виконання виконавчих документів розпочинається з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено законом. Тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження виконавець повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору або основної винагороди приватного виконавця.

При цьому, стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця шляхом винесення одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанови про стягнення основної винагороди є обов`язком приватного виконавця.

Оскільки на час відкриття виконавчого провадження відомості про виконання боржником виконавчого документу у добровільному порядку у приватного виконавця були відсутні, тому приватним виконавцем правомірно розпочато примусове виконання виконавчого документа та стягнута основна винагорода.

Відповідно до статті 42 Закону № 1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з: виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 нього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо, забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження (частина друга статті 47 Закону № 1404-VIII).

Частиною другої розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, визначено, що витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження. Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення. Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується);стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується);стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу). Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари);пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

Постановою про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 20.05.2020 ВП № 62141348 визначено для боржника ОСОБА_1 розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 300,00 грн (арк. спр. 63 зв. - 64).

Визначення приватним виконавцем розміру мінімальних витрат виконавчого провадження відповідає вимогам статті 42 № 1404-VIII та розділу VI Інструкції.

Крім того, позивачем постанова про стягнення основної винагороди оскаржуються виключно з підстав протиправності винесення постанови про відкриття провадження за територіальною ознакою, інших підстав для визнання протиправною оскаржуваної постанови позовна заява не містить.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин суд дійшов висновку, що позовні вимоги необґрунтовані і у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За правилами статті 139 КАС України понесені позивачем витрати покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 132, 139, 205, 241-246, 250, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», про визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження, про арешт коштів боржника, про стягнення основної суми винагороди, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 287 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В. Захарова