Справа № 209/43/20
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2020-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 липня 2020 року м. Дніпросправа № 209/43/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року в адміністративній справі №209/43/20 (головуючий суддя першої інстанції Замкова Я.В.) за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 24.12.2019 року подав до Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області позов до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхувння України в Дніпропетровській області, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення №794 від 10.12.2019 року, прийняту заступником начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області Братко Н. ОСОБА_2 , якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч.1 ст.165-5 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постановою відповідача його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.165-5 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 гривень за порушення порядку використання коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування за період з 01.10.2017 року по 30.09.2019 року на загальну суму 17055,61 грн.. Вважає дану постанову неправомірною, оскільки відповідачем не з`ясовано і не доведено обставини, які б свідчили, що в його діях є ознаки адміністративного проступку, не зібрано жодного доказу на підтвердження його вини у вчиненні адміністративного правопорушення. Вказує, що він не брав участь у прийнятті комісією по соціальному страхуванню рішень про виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності, як генеральний директор не має службових і функціональних обов`язків щодо порядку використання коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування, за посадовою інструкцією не контролює правильність нарахування і своєчасність виплати матеріального забезпечення застрахованим особам за рахунок коштів ФССУ. Позивач не вважає себе суб`єктом адміністративного правопорушення та вказує на відсутність в оскаржуваній постанові об`єктивної сторони правопорушення. Зазначає про закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності на момент ухвалення відповідачем спірної постанови.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Скасовано постанову №794 про накладення адміністративного стягнення від 10.12.2019 року, прийняту заступником начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області Братко Н.І., якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч.1 ст.165-5 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255,00 гривень.

Закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.165-5 КУпАП.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2020 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, про сторони повідомлені належним чином.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

10.12.2019 року відповідачем винесено постанову №784 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, згідно якої останній, як генеральний директор ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат», допустив порушення порядку використання коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування за період з 01.10.2017 року по 30.09.2019 року на загальну суму 17055,61 грн. (а.с.62-63).

Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.165-5 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн..

Оскаржувана постанова винесена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 07.11.2019 року № 26/21 і доданого до нього акту планової перевірки від 07.11.2019 року №39 (а.с.65-79).

Не погодившись з такою постановою, ОСОБА_1 оскаржив її до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив із того, що спірна постанова є такою, що підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі ст.247 ч.1 п.7 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст.165-5 КУпАП відповідальність за частиною першою вказаної статті настає за порушення посадовими особами підприємств, установ, організацій, фізичними особами, які використовують найману працю, порядку використання коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, несвоєчасне або неповне їх повернення, несвоєчасне подання або неподання встановленої звітності, подання недостовірної звітності щодо використання страхових коштів.

Згідно із ст.244-10 КУпАП органи Фонду соціального страхування України розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (стаття 165-4), про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності (стаття 165-5), а також перешкоджанням уповноваженим особам органів Фонду соціального страхування України у здійсненні перевірок (стаття 188-23).

Від імені Фонду соціального страхування України розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівник виконавчої дирекції Фонду, його заступники, керівники робочих органів виконавчої дирекції Фонду та їх заступники.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Так, враховуючи вимоги статті 38 КУпАП, адміністративні правопорушення поділяють на: триваючі правопорушення; правопорушення, що мають разовий характер. Обчислення строків адміністративного стягнення залежить від його виду. При цьому статтею 38 КУпАП встановлено строки, після закінчення яких виключається накладення адміністративних стягнень. За цих обставин не може бути розпочато провадження в справі, а розпочате - підлягає закриттю.

Таким чином, для більшості правопорушень перебіг строку притягнення до адміністративної відповідальності починається з дня вчинення правопорушення. КУпАП не містить визначення поняття «триваюче правопорушення». Проте, як зазначено у листі Міністерства юстиції України від 02 серпня 2013 року № 6802-0-4-13/11, в теорії адміністративного права триваючими визначаються правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його не повністю чи неналежним чином.

Таким чином, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якість певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій чи бездіяльності.

Так, згідно матеріалів справи, позивач допустив порушення порядку використання коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування за період з 01.10.2017 року по 30.09.2019 року, в той час як оскаржувану постанову винесено 10.12.2019 року, тобто після спливу двох місяців з дня вчинення правопорушення.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що порушення порядку використання коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування, виявлені за результатами перевірки, є триваючим правопорушенням, оскільки в даному випадку особа перебуває в безперервному стані протиправної бездіяльності через невиконання свого обов`язку щодо усунення такого порушення та повернення відповідних коштів. Зазначені порушення були виявлені в ході проведення планової перевірки страхувальника. Таким чином, триваючи правопорушення припиняються, якщо факт цих правопорушень виявлено компетентним органом при проведенні перевірки. Отже, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності в межах строків, визначених ч.1 ст.38 КУпАП.

Проаналізувавши обставини справи та суть правопорушення, яке вчинив позивач, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що воно не є триваючим, відповідно до вказаних правовідносин застосовується двомісячний строк для накладення адміністративного стягнення з дня вчинення правопорушення.

В даному випадку дію суб`єкта адміністративного правопорушення слід вважати закінченою моментом використання коштів фонду, що мало місце понад два місяці до накладення адміністративного стягнення.

Отже, з огляду на викладені вище обставини, колегія суддів не погоджується з доводами апелянта з приводу того, що порушення є триваючими, адже дію суб`єкта адміністративного правопорушення слід вважати закінченою моментом використання коштів фонду кожного разу на протязі перевіряємого періоду, що мало місце понад два місяці до накладення адміністративного стягнення.

Відтак, у відповідача на час винесення оскаржуваної постанови не було підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 247 ч.1 п.1 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірна постанова є такою, що підлягає скасуванню, а провадження у справі слід закрити на підставі ст. 247 ч.1 п.7 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з частиною третьою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 05 березня 2020 року в адміністративній справі №209/43/20 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 05 березня 2020 року в адміністративній справі №209/43/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак