Справа № 903/1022/19
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2020-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року ЛуцькСправа № 903/1022/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Валюха В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Прилісненської сільської ради до Маневицької районної державної адміністрації про стягнення грошової компенсації,

ВСТАНОВИВ:

23.12.2019 Прилісненська сільська рада звернулася до Господарського суду Волинської області з позовом до Маневицької районної державної адміністрації (далі - Маневицька РДА) про стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток в сумі 471931,19 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.12.2016 Прилісненська сільська рада прийняла рішення № 1/4 «Про утворення Прилісненської сільської об`єднаної територіальної громади», № 1/10 «Про реорганізацію сільських рад, що увійшли до складу Прилісненської об`єднаної громади».

30.12.2016 відділ освіти Маневицької РДА видав наказ № 355-к/тр «Про переведення працівників освіти», згідно з яким переведено працівників закладів освіти, розташованих на територіях Прилісненської, Галузіївської, Городоцької, Карасинської, Лишпівської та Серхівської сільських рад із підпорядкування відділу освіти Маневицької РДА у підпорядкування Прилісненської сільської ради з 02.01.2017.

Згідно із частиною третьою статті 83 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у разі переведення працівника на роботу на інше підприємство, в установу, організацію грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток за його бажанням повинна бути перерахована на рахунок підприємства, установи, організації, куди перейшов працівник. Аналогічна за змістом норма передбачена у частині третій статті 24 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР).

Проте грошові компенсації за невикористані відпустки працівників, які перейшли у підпорядкування Прилісненської сільської ради, відповідачем не перераховані. Загальна сума коштів, яка не виплачена відповідачем, становить 471931,19 грн.

Відповідно до частини другої статті 23 Закону № 504/96-ВР в установах та організаціях, що утримуються за рахунок бюджетних коштів, оплата відпусток провадиться із бюджетних асигнувань на їх утримання.

Відтак, грошові компенсації за невикористані відпустки працівників, які перейшли у підпорядкування Прилісненської сільської ради, підлягають стягненню з відповідача.

Позивач просить стягнути з Маневицької РДА на користь Прилісненської сільської ради 471931,19 грн. грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 20.01.2020, залишеною без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.03.2020, провадження у справі було закрито, роз`яснено позивачу, що даний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства (а. с. 78-79, 114-119).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.04.2020 матеріали справи № 903/1022/19 направлено для розгляду по суті у Волинський окружний адміністративний суд (а. с. 135-136).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 147).

В поданому до суду 22.05.2020 відзиві на позовну заяву відповідач Маневицька РДА позов не визнала та просить відмовити у його задоволенні, зокрема, з тих підстав, що нормативно-правовими актами не передбачено участь районних державних адміністрацій при розподілі освітньої субвенції, яка спрямовується на оплату праці з нарахуваннями педагогічних працівників, зокрема закладів загальної середньої освіти усіх ступенів, позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача. Крім того, при зміні власника установи стаж роботи працівника, що дає право на щорічну відпустку, має обчислюватися з дати відліку стажу роботи, що давав йому право на щорічну відпустку при попередньому власникові (а. с. 151-153).

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні на адресу суду від учасників справи не надходило.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4, частини другої, пункту 10 частини шостої статті 12, частин першої - третьої статті 257, частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) дану справу, як справу незначної складності, розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами, з урахуванням строків, визначених статтею 258 КАС України.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 23.12.2016 Прилісненська сільська рада прийняла рішення № 1/4 «Про утворення Прилісненської сільської об`єднаної територіальної громади» (а. с. 8) та № 1/10 «Про реорганізацію сільських рад, що увійшли до складу Прилісненської об`єднаної громади», яким визначено Прилісненську сільську раду правонаступником прав та обов`язків Галузіївської, Городоцької, Карасинської, Лишпівської та Серхівської сільських рад, щодо яких розпочато процедуру реорганізації шляхом приєднання (а. с. 9-11).

30.12.2016 відділ освіти Маневицької РДА видав наказ № 355-к/тр «Про переведення працівників освіти», згідно з яким переведено працівників закладів освіти, розташованих на територіях Прилісненської, Галузіївської, Городоцької, Карасинської, Лишпівської та Серхівської сільських рад із підпорядкування відділу освіти Маневицької РДА у підпорядкування Прилісненської сільської ради Волинської області з 02.01.2017 (а. с. 12).

Крім того, в матеріалах справи наявні подані у грудні 2019 року колективні звернення працівників ЗОШ І-ІІ ступеня с. Галузія, ЗОШ І-ІІ ступеня с. Городок, ЗОШ І-ІІ ступеня с. Карасин, ЗОШ І-ІІ ступеня с. Лишнівка, ЗОШ І-ІІІ ступеня с. Прилісне, адресовані Прилісненському сільському голові, щодо невиплати грошової компенсації за невикористані дні відпустки при переведенні з відділу освіти Маневицької РДА в гуманітарний відділ Прилісненської сільської ради об`єднаної територіальної громади (а. с. 13-27).

За правилами частини другої статті 239 КАС України у разі надходження до суду справи, що підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку цивільного чи господарського судочинства, провадження у справі не може бути закрите з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу.

Отже, оскільки дана справа надійшла до суду після закриття провадження в порядку господарського судочинства відповідно до ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.04.2020 (а. с. 135-136), тому провадження у справі не може бути закрите з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України, а спір підлягає вирішенню по суті.

При вирішенні даного спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Згідно із частиною шостою статті 78 Закону України «Про освіту» від 05.09.2017 № 2145-VIII фінансування здобуття повної загальної середньої освіти здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, у тому числі шляхом надання освітніх субвенцій місцевим бюджетам, коштів місцевого бюджету та інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до частини першої статті 58 чинного Закону України «Про повну загальну середню освіту» від 16.01.2020 № 463-ІХ фінансування здобуття повної загальної середньої освіти здійснюється за рахунок коштів державного, місцевих бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством. Фінансування здобуття повної загальної середньої освіти за рахунок коштів державного бюджету в комунальних закладах освіти здійснюється шляхом надання освітньої субвенції та інших трансфертів з державного бюджету місцевим бюджетам. Освітня субвенція спрямовується на оплату праці педагогічних працівників з нарахуваннями.

Отже, оплата праці педагогічних працівників закладів загальної середньої освіти здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, у тому числі шляхом надання освітніх субвенцій місцевим бюджетам, коштів місцевого бюджету та інших джерел, не заборонених законодавством.

За приписами частин першої - третьої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. У разі звільнення керівних, педагогічних, наукових, науково-педагогічних працівників, спеціалістів навчальних закладів, які до звільнення пропрацювали не менш як 10 місяців, грошова компенсація виплачується за не використані ними дні щорічних відпусток з розрахунку повної їх тривалості. У разі переведення працівника на роботу на інше підприємство, в установу, організацію грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток за його бажанням повинна бути перерахована на рахунок підприємства, установи, організації, куди перейшов працівник.

Частиною другою статті 23 Закону № 504/96-ВР визначено, що в установах та організаціях, що утримуються за рахунок бюджетних коштів, оплата відпусток провадиться із бюджетних асигнувань на їх утримання.

Відповідно до частин першої - третьої статті 24 Закону № 504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. У разі звільнення керівних, педагогічних, наукових, науково-педагогічних працівників, спеціалістів навчальних закладів, які до звільнення пропрацювали не менш як 10 місяців, грошова компенсація виплачується за не використані ними дні щорічних відпусток з розрахунку повної їх тривалості. У разі переведення працівника на роботу на інше підприємство грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток за його бажанням повинна бути перерахована на рахунок підприємства, на яке перейшов працівник.

З матеріалів справи вбачається, що наказом відділу освіти Маневицької РДА від 30.12.2016 № 355-к/тр «Про переведення працівників освіти» переведено працівників закладів освіти, розташованих на територіях Прилісненської, Галузіївської, Городоцької, Карасинської, Лишпівської та Серхівської сільських рад із підпорядкування відділу освіти Маневицької РДА у підпорядкування Прилісненської сільської ради з 02.01.2017 (а. с. 12). Тобто, працівники закладів загальної середньої освіти на території вказаних сільських рад не були звільнені, а переведені із підпорядкування відділу освіти Маневицької РДА у підпорядкування позивача.

За змістом статті 36 КЗпП України зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.

Відповідно до пункту 8 частини сьомої статті 10 Закону № 504/96-ВР щорічні відпустки повної тривалості до настання шестимісячного терміну безперервної роботи у перший рік роботи на даному підприємстві за бажанням працівника надаються: працівникам, які не використали за попереднім місцем роботи повністю або частково щорічну основну відпустку і не одержали за неї грошової компенсації.

Згідно із частиною третьою статті 9 Закону № 504/96-ВР якщо працівник, переведений на роботу на інше підприємство, повністю або частково не використав щорічні основну та додаткові відпустки і не одержав за них грошову компенсацію, то до стажу роботи, що дає право на щорічні основну та додаткові відпустки, зараховується час, за який він не використав ці відпустки за попереднім місцем роботи.

Отже, питання виплати грошової компенсації працівникам закладів освіти, розташованих на територіях вказаних сільських рад, за не використані дні відпусток вирішуються на загальних підставах. При цьому, на думку суду, зазначене питання виплати грошової компенсації за не використані дні відпусток, як це нормативно врегульовано частиною третьою статті 83 КЗпП України та частиною третьою статті 24 Закону № 504/96-ВР, носить індивідуальний характер, тобто вирішується за зверненням конкретного працівника, а не у судовому порядку у спорі між підприємством (установою), з якого працівник переведений, та підприємством (установою), до якого переведений працівник.

Суд звертає увагу, що у тексті позовної заяви позивач покликається саме на положення частини третьої статті 83 КЗпП України та частини третьої статті 24 Закону № 504/96-ВР, які регулюють правовідносини щодо грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки. Проте, суд наголошує, що приписи частини третьої статті 83 КЗпП України та частини третьої статті 24 Закону № 504/96-ВР передбачають лише те, що у разі переведення працівника на роботу на інше підприємство грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток за його бажанням повинна бути перерахована на рахунок підприємства, на яке перейшов працівник. Тобто, законодавство України не передбачає можливості стягнення у судовому порядку грошової компенсації за невикористані дні відпусток педагогічних працівників за позовом підприємства чи установи, у підпорядкування якого переведено педагогічного працівника, з підприємства чи установи, із підпорядкування якого переведений такий працівник.

На думку суду, у разі виникнення спору щодо виплати грошової компенсації за не використані дні щорічних відпусток при зміні підпорядкованості підприємства, установи, організації або переведенні працівника на роботу на інше підприємство, такий спір є індивідуальним трудовим спором та вирішується в судовому порядку виключно за позовом самого працівника.

В контексті спірних правовідносин йдеться про порушення прав педагогічних працівників на отримання грошової компенсації за не використані дні щорічних відпусток при зміні підпорядкованості закладів загальної середньої освіти, проте захист порушених прав вказаних працівників не може здійснюватися у межах цієї справи, зазначені працівники не позбавлені права звернутися за захистом порушених прав в судовому порядку у випадку добровільного не врегулювання між сторонами у цій справі питання щодо виділення бюджетних коштів на оплату такої компенсації працівникам.

Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи та чинного нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М.Валюх