Справа № 199/1613/20
Суддя: Богун О. О.
Дата ухвалення: 2020-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 199/1613/20
РІШЕННЯ

Іменем України

07 липня 2020 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Богун О.О.,

при секретареві Рудові І.О.,

за участю:

представника позивача Кулакова О.В.,

представника відповідача Скосарева І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Дніпровської міської ради про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року позивач звернулася до суду із позовом до виконавчого комітету Дніпровської міської ради про визнання дій неправомірними та скасування постанови виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 06/387 від 19.02.2020, якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за порушення рішення Дніпровської міської ради від 27.11.2013 № 44/43 та ст. 152 КУпАП України, накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн.

Позивач вважає винесену постанову незаконною, оскільки за договором найму (оренди) нежитлових приміщень № 33 від 28.11.2019 між Підприємством об`єднання громадян «Правда» в особі директора Сорочана В.В. і ФОП ОСОБА_1 Орендодавець передав Орендарю в строкове платне користування нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: приміщення (кімната, офіс) 1 поверх площею 131,1 кв.м., а також коридорні площі та складські приміщення. За договором найму (оренди) нежитлових приміщень № 33 від 28.11.2019 Орендарю ОСОБА_1 не передавалися площі прилеглої та прибудинкової території та не встановлювалась відповідальність щодо її утримання, наслідок чого ОСОБА_1 не може нести відповідальність за порушення Правил благоустрою території міста Дніпра. Позивач звертає увагу, що визнаючи її винною у порушенні Правил благоустрою території міста Дніпра за ст. 154 КУпАП відповідач не визначив коло відповідальних осіб щодо її утримання, не відібрав у неї пояснення та не запросив на засідання адміністративної комісії. Зважаючи на зазначені обставини, позивач просила суд визнати неправомірними дії адміністративної комісії виконавчого комітету Дніпровської міської ради щодо визнання винною ОСОБА_1 за порушення рішення Дніпровської міської ради від 27.11.2013 № 44/43 «Про затвердження правил благоустрою міста Дніпро» та ст. 152 КУпАП, а також скасувати постанову виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 19 лютого 2020 року № 06/387 про накладення адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_1 за порушення рішення Дніпровської міської ради від 27.11.2013 № 44/43 «Про затвердження правил благоустрою міста Дніпро» та ст. 152 КУпАП.

У наданому представником відповідача відзиві останній вказував на те, що постанова виконавчого комітету Дніпровської міської ради є правомірною та обґрунтованою у зв`язку з тим, що позивачем не було вжито заходів щодо прибирання снігу та ожеледі на прилеглій до орендованого нею приміщення території, тим самим були порушення Правила благоустрою міста Дніпра, що тягне за собою настання адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 152 КУпАП.

В судовому засідання представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, зокрема, наголосивши на тому, що прилеглою територією будинку АДРЕСА_1 є місце паркування автотранспорту.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні викладеним у відзиві, додатково наголосивши на тому, що позивачем не доведено факт того, що прилегла територія будинку АДРЕСА_1 є місце паркування автотранспорту, відповідні дорожні знаки за вказаною адресою також відсутні.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

19 лютого 2020 року адміністративною комісією при виконавчому комітеті Дніпровської міської ради було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № 06/387, якою позивача було визнано винним у порушенні статті 152 КУпАП та Правил благоустрою території міста Дніпра, та на неї було накладено штраф у розмірі 1700,00 грн.

Відповідно до змісту оскаржуваної, 07.02.2020 о 12:39 гр. ОСОБА_1 не вжила заходів щодо прибирання снігу та ожеледі на прилеглій території за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський, 35, таким чином порушила рішення Дніпровської міської ради від 27.11.2013 № 44/43 «Про затвердження Правил благоустрою території міста Дніпро» та ст. 152 КУпАП «Порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів», що тягне за собою накладення адміністративного стягнення - штрафу від 50 до 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Закону України «Про благоустрій населених пунктів» Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 3 ч. 1 ст.288 КУпАП передбачено, що може бути оскаржено постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, в районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими законом.

Відповідно до ч. 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані:

1) утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію;

2) дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів;

3) не порушувати права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів;

4) відшкодовувати в установленому порядку збитки, завдані порушенням законодавства з питань благоустрою населених пунктів;

5) допускати на об`єкти благоустрою, що перебувають у їх власності або користуванні, аварійно-рятувальні та інші служби для здійснення заходів щодо запобігання і ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», Підприємства, установи та організації у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані:

1) утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію;

2) утримувати в належному стані закріплені за ними на умовах договору з балансоутримувачем об`єкти благоустрою (їх частини);

3) усувати на закріплених за ними об`єктах благоустрою (їх частинах) за власний рахунок та в установлені строки пошкодження інженерних мереж або наслідки аварій, що сталися з їх вини;

4) усувати на закріплених за ними об`єктах благоустрою (їх частинах) наслідки надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру в установленому порядку;

5) проводити згідно з планами, затвердженими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, інвентаризацію та паспортизацію закріплених за ними об`єктів благоустрою (їх частин), що здійснюються у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства;

6) у процесі утримання об`єктів благоустрою (їх частин) дотримуватися відповідних технологій щодо їх експлуатації та ремонту, регулярно здійснювати заходи щодо запобігання передчасному зносу об`єктів, забезпечення умов функціонування та утримання їх у чистоті й належному стані;

7) відшкодовувати збитки та іншу шкоду, завдану ними внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою та охорони навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, установлених законодавством України;

8) допускати на об`єкти благоустрою, що перебувають у їх власності або користуванні, аварійно-рятувальні та інші служби для здійснення заходів щодо запобігання і ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до пп.1 п. 2.5.2. Правил благоустрою території міста Дніпра, затвердженого Рішення Дніпропетровської міської ради від 27.11.2013 № 44/43, підприємства, установи, організації та фізичні особи-підприємці у сфері благоустрою міста зобов`язані утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), будівлі (їх частини), споруди, що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену розділом 23 цих Правил прилеглу територію.

Згідно з пунктом 7.3.1. зазначених Правил, 7.3.1. до зимового утримання вулично-дорожньої мережі належать такі види робіт: очищення твердого покриття від снігу, сколювання криги, видалення снігу та льоду, ліквідація ожеледі та боротьба зі слизькістю.

Зазначені у постанові докази не містять будь-яких фактичних даних, які б свідчили про порушення Правил благоустрою, не містять доказів належності права користування позивачу саме прилеглою територією будинку АДРЕСА_1 .

Крім того, наданою представником позивача довідкою № 2 від 02.07.2020, яка видана директором Підприємства об`єднання громадян «ПРАВДА», з`ясовано, що між ПОГ «ПРАВДА» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено Договір найму (оренди) нежитлових приміщень від 28 листопада 2019 року № 33, відповідно до якого останній передано в строкове (до 31 грудня 2020 року) платне користування нежитлове приміщення площею 131,1 м2 на першому поверсі нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтверджено долученої до матеріалів справи копією договору найму (оренди) нежитлових приміщень від 28 листопада 2019 року № 33. Будь-які земельні ділянки за вищевказаним або будь-яким іншим договором чи угодою ФОП ОСОБА_1 у володіння, користування чи для обслуговування не надавались.

Стаття 280 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з абзацом третім пункту 4.2 рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 оцінка доказів у справі про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, і це є одним із елементів системи процесуальних механізмів, які в сукупності з конституційними нормами унеможливлюють притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не вчиняла правопорушення.

Відповідно до висновків, викладених у пункті 35 постанови Верховного Суду від 24.10.2018 по справі № 154/1329/17, суд при розгляді справи, зокрема, щодо правомірності рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності також повинен перевірити наявність компетенції у посадової особи (органу) на прийняття оскаржуваного рішення, встановити чи були вчинені позивачем відповідні дії, що стали підставою для прийняття такого рішення, та чи є позивач, виходячи із норми статті, яка передбачає відповідне адміністративне правопорушення, суб`єктом даного правопорушення.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція ( Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви » від 24 листопада 2000 року ).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 07 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15 травня 2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально - правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення ( п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23 - рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п.4.1).

У рекомендації № R (91)1 Комітету Міністрів Європи Державам - членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав - членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Жодними матеріалами справи винуватість позивача у вчиненні дій, відповідальність за яке передбачена ст. 152 КУпАП, не підтверджується.

Оскільки відповідачем не надано доказів правомірності свого рішення, а саме порушення позивачем вимог Правил благоустрою території міста Дніпропетровська, затверджених рішенням Дніпропетровської міської ради від 27.11.2013 №44/43, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині скасування постанови та закриття провадження по справі є обґрунтованими, а постанова про адміністративне правопорушення № 06/387 від 19.02.2020 щодо позивача підлягає скасуванню, а провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Разом з тим, суд звертає увагу, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено право особи, права та свободи якої було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

Розгляд питання про визнання неправомірними дії адміністративної комісії виконавчого комітету Дніпровської міської ради щодо визнання винною ОСОБА_1 за порушення рішення Дніпровської міської ради від 27.11.2013 № 44/43 «Про затвердження правил благоустрою міста Дніпра» та ст. 152 КУпАП, не дозволить ефективно захистити та відновити порушене право позивача та не відповідає завданням адміністративного судочинства.

З огляду на зазначене, суд вважає з огляду на спірні правовідносини достатнім буде скасувати постанову про адміністративне правопорушення № 06/387 від 19.02.2020 та закрити провадження по справі, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 286 КАС України, тому позов підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати по справі відшкодуванню не підлягають, оскільки сторонами не понесені.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 241-246, 250, 251, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Дніпровської міської ради про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - задовольнити частково.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення № 06/387 від 19.02.2020 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн. на ОСОБА_1 , винесену Адміністративною комісією при виконавчому комітеті Дніпровської міської ради, провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

В решті позовних вимог - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу VІІ Перехідних положень КАС України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до апеляційного суду через суд першої інстанції.

Повний текст судового рішення складено 07.07.2020.

Суддя Богун О.О.

07.07.2020