Справа № 824/324/20-а
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2020-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/324/20-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Брезіна Т.М.

Суддя-доповідач - Франовська К.С.

09 липня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Кузьменко Л.В. Совгири Д. І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії по інвалідності із рахуванням до страхового стажу період догляду за престарілою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.05.1998 р. по 30.04.2003 р. та зобов`язання зарахувати йому до страхового стажу період догляду за престарілою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.05.1998 р. по 30.04.2003 р.,і призначити пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 02.05.2019 року.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 04.09.2019 р. у призначенні ОСОБА_3 пенсії по інвалідності. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період догляду за престарілою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.05.1998 р. по 30.04.2003 р., та призначити пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 02.05.2019 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 02.05.2019 року.

Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір в сумі 840,80 грн., відповідно до квитанції №1881-6054-1020-5799 від 25.02.2020 року.

Із таким судовим рішенням не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач зазначає, що позивач здійснював догляд за особою похилого віку без висновку медичного закладу, який би засвідчував, що особа потребувала постійного стороннього догляду. Тому зарахувати до стажу роботи час догляду за особою похилого віку за період з 01.05.1998 р. по 30.04.2003 року, як вважає відповідач, не було правових підстав.

Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на правову позицію Верховного Суду, викладеній у постанові від 31.07.2019 року у справі № 348/2357/16-а з аналогічними правовідносинами.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 02 травня 2019 року ОСОБА_1 , якому за висновком спеціалізованої кардіологічної МСЕК 18 жовтня 2018 року встановлена третя група інвалідності від загального захворювання, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про призначення пенсії по інвалідності і подав необхідний пакет документів.

Листом №1477/03-14 від 04.09.2019 року пенсійний орган повідомив заявника про відмову в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 12 років, а заявник має лише 9 років 3 місяці 27 днів. При цьому Головне управління ПФУ у Чернівецькій області вказує на неможливість зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду догляду за ОСОБА_2 з 1998 по 2003 рік, оскільки у справі відсутні медичні документи на підтвердження потреби ОСОБА_2 п о с т і й н о г о стороннього догляду.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що факт догляду позивачем за особою похилого віку за період з 01.05.1998 р. по 30.04.2003 року встановлено актом обстеження фактичних обставин здійснення догляду, а отримання позивачем компенсації як особою, яка здійснює догляд за престарілою, свідчить про те, що він відноситься до категорії застрахованих осіб, на яких розповсюджується дія Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Відповідно до п. 9 ст. 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають один з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, які фактично здійснюють догляд за дитиною-інвалідом, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за інвалідом I групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу або компенсацію відповідно до законодавства.

Частиною 2 ст. 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту «ж» статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема особи, які здійснюють догляд за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.

Пунктом «є» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно із пунктом 10 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній час догляду за інвалідом I групи, дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, встановлюється на підставі: акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду; документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для інвалідів I групи і дітей-інвалідів) і вік (для престарілих і дітей інвалідів).

Документами, які підтверджують перебування на інвалідності, можуть бути виписка із акта огляду медико-соціальної експертної комісії, медичні висновки, пенсійне посвідчення, посвідчення одержувача допомоги або довідка органів праці та соціального захисту населення або Пенсійного фонду та інші документи.

Документами, які підтверджують вік, можуть бути свідоцтво про народження або паспорт чи довідка житлово-експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації) та інші.

Час догляду за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребував постійного стороннього догляду в період до 2004 року (включно) зараховується, зокрема, на підставі акта фактичних обставин здійснення догляду за такою особою, а починаючи з 01 січня 2005 року - у разі отримання компенсації по догляду за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребував постійного стороннього догляду, в управлінні праці та соціального захисту населення.

Акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду складається органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей житлово-експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації), сільських, селищних рад, опитування осіб, за якими здійснюється догляд, та їх сусідів, інших даних.

Згідно довідки №171 від 10.04.2019 року, виданої Вижницьким управлінням соціального захисту населення на підставі особової справи № 129396, ОСОБА_1 дійсно перебував на обліку в управлінні соцзахисту населення і отримував допомогу по догляду за 80-ти річною особою ОСОБА_2 з 01 травня 1998 року по 30 квітня 2003 року (а.с.13).

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_2 , 1912 року народження, 13 січня 1999 року була обстежена ЛКК Вижницької районної лікарні. Згідно довідки №81 від 13.01.1999 року, виданої комісією ЛКК за результатами освідування, ОСОБА_2 страждає ішемічною хворобою серця, атеросклерозом аорти і вінцевих судин. Потребує стороннього догляду. Довідка підписана всіма членами ЛКК і скріплена печаткою (а.с.14).

За змістом видана ЛКК довідка дійсно не містить висновку про потребу в "постійності" догляду.

Головне управління ПФУ у Чернівецькій області слушно звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 31.07.2019 року у справі № 348/2357/16-а, у якій Суд дійшов висновку, що під час застосування пункту «ж» статті 3 та пункту «є» статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» слід виходити з того, що сам по собі догляд за пенсіонером, незалежно від його віку, за відсутності висновку медичного закладу про потребу в сторонньому догляді, не може бути підставою для зарахування періодів такого догляду до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком.

Верховний Суд вказав у висновках , що непідтвердження статусу особи з інвалідністю 1-ої групи, статусу дитини-інваліда чи статусу пенсіонера, який за медичним висновком потребує стороннього догляду, виключає можливість зарахування періоду догляду за ними до стажу роботи.

Суд апеляційної інстанції, аналізуючи висновки Верховного Суду у справі № 348/2357/16-а, та обставини справи, що розглядається, звертає увагу на те, що встановлені судами в цих справах обставини не є релевантними.

Так, у справі № 348/2357/16-а Верховний Суд зазначив: "що стосується зарахування до загального стажу позивача періоду здійснення ним догляду за особами пенсійного віку, то вказаний період не зарахований до стажу позивача у зв`язку з в і д с у т н і с т ю висновків ЛКК про потребу вказаних осіб у постійному догляді".

У справі, що розглядається, такий висновок є, а відсутність у висновку слова "постійного " підлягає оцінці судом у взаємній сукупності поданих доказів та відповідно до приписів законодавства, чинного на відповідний період.

Нормативно-правовими актами, якими встановлено право осіб на отримання компенсаційних виплат, є постанова КМУ №558 від 29.04.2004р. та постанова КМУ №832 від 26.07.1996р.

Відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України №832 від 26.07.1996 «Про підвищення розмірів державної допомоги окремим категоріям громадян» (у редакції чинній станом на 08.04.2011р.) встановлено щомісячні компенсаційні виплати у розмірі 480 тис.крб. непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за інвалідом I групи, а також за престарілим, який досяг 80-річного віку.

Зазначені щомісячні компенсаційні виплати призначаються і виплачуються органами праці та соціального захисту населення та фінансуються органами Пенсійного фонду.

Відтак, відповідно до п. 9 ст. 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) позивач, що отримував компенсаційні виплати, в період з 1998 по 2003 р. (догляду за ОСОБА_2 ) є таким, що підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, виходив з того, що подання позивачем медичного висновку, який містить дефект за змістом, не може бути підставою для відмови позивачу в його законному праві на зарахування до страхового стажу періоду догляду за особою віком понад 80 років, яка потребувала постійного догляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Колегія суддів зазначає, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах які зачіпають виборчі права (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Беєлер проти Італії»).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення «Москаль проти Польщі»).

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії»).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» та у справах «Ґаші проти Хорватії» «Трґо проти Хорватії»).

На думку колегії суддів, важливість дотримання і неухильного виконання процедури прийняття рішення безпосередньо пов`язана із забезпеченням права суб`єкта особи, інтересів якої вона стосується, а тому, невиконання суб`єктом влади вимог законодавства в цій частині зводить нанівець законність всієї процедури та, як наслідок, прийнятих за її результатами рішень.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 09 липня 2020 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Кузьменко Л.В. Совгира Д. І.