Справа № 580/1759/20
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2020-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року справа № 580/1759/20
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тимошенко В.П.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

встановив:
20 травня 2020 року до Черкаського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ), в якій позивач просить:

1) визнати протиправним дії відповідача щодо відмови в поновленні позивачу виплати пенсії за віком , призначеної відповідно до ст. ст. 54, 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи;

2) зобов`язати відповідача поновити та виплачувати позивачу пенсію за віком, призначену відповідно до ст. ст. 54, 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи з 01.02.2017 року та продовжувати виплачувати її в подальшому в порядку ст. 47 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

3) зобов`язати відповідача негайно виконати рішення суду про присудження виплати пенсії в частині виплати пенсії за віком позивачу у межах суми стягнення за один місяць.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що з 22.08.2016 на підставі ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» йому призначено пенсію за віком. Проте з 01.02.2017 виплату пенсії було припинено. Як зазначено в рішенні про призупинення виплати пенсії відповідачем, з метою перевірки обґрунтованості підстав призначення пенсії, направлено запити до Головного управління військової контррозвідки, галузевого державного архіву Міністерства оборони України та Кіровоградського обласного військового комісаріату та отримано відповіді, що документи в/ч НОМЕР_2 на зберігання до галузевого державного архіву Міністерства оборони України не надходили та про відсутність у Кіровоградському обласному військовому комісаріаті інформації стосовно моїх днів виїздів в зону відчуження. Отже, на думку відповідача, позивач не має права на пенсію за віком, яке встановлене ст.ст. 54, 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 21.01.2020 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Черкаській області з заявою про поновлення виплати пенсії, мотивуючи її тим, що право позивача на отримання пенсії за віком, яка призначена на підставі ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підтверджене посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (Категорія 2) Серія А № 100205, видане Черкаською обласною державною адміністрацією 23.10.1992 . У лютому 2020 року він отримав відповідь від 07.02.2020 № 125-127/П-03/8-2300/20, якою його повідомлено про відмову в поновленні виплати пенсії.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

В письмовому відзиві на адміністративний позов відповідач просив в його задоволенні відмовити повністю зазначивши при цьому, що оскільки первинні документи, які б підтверджували, що позивач перебував у зоні відчуження під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відсутні, прийнято рішення про призупинення виплати позивачу пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи, а тому відповідач діяв в межах чинного законодавства.

Дослідивши подані суду письмові докази, доводи сторін, викладені у позовній заяві та відзиві на позовну заяву, суд встановив таке.

З 22.08.2016 ОСОБА_1 призначено пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Однак, з незрозумілих підстав, відповідач з 01.02.2017 року припинив позивачу виплату пенсії.

21.01.2020 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області з заявою про поновлення виплати пенсії, мотивуючи її тим, що право позивача на отримання пенсії за віком, яка призначена на підставі ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підтверджене посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (Категорія 2) Серія А № 100205, видане Черкаською обласною державною адміністрацією 23.10.1992 року.

Листом від 07.02.2020 №125-127/П-03/8-2300/20 відповідач повідомив позивача про те, що протоколом комісії по розгляду спірних питань при призначенні (перерахунку) пенсій та відказних справ № 42/3 від 16.06.2017 йому відмовлено в подальшій виплаті пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону №796.

Як зазначено у вищезазначеному листі відповідачем, з метою перевірки обґрунтованості підстав призначення пенсії, було направлено запити до Головного управління військової контррозвідки, Галузевого державного архіву Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 та отримано відповіді, а саме:

- лист Головного управління військової контррозвідки Департаменту контррозвідки Служби безпеки України від 5.10.2016 № 17/0/3-5527кт, в якому зазначено, що в фондах Галузевого державного архіву СБУ відомості щодо позивача та 25 МСД (в/ч 49477) відсутні та рекомендовано звернутись до Галузевого державного архіву Збройних Сил України, де зберігаються документальні матеріали 25 МСД (в/ч НОМЕР_2 );

- архівна довідка від 16.12.2016 № 179/1/12955, видана Галузевим державним архівом Міністерства оборони України, в якій зазначено, що документи в/ч НОМЕР_2 на зберігання до архіву но надходили. Крім того, повідомлено, що в перевірених наказах командира управління 25-ї мотострілецької дивізії (в/ч 0330-1) по стройовій частині за період з 7 червня до 19 вересня 1986 року позивач не значиться;

- лист від 16.01.2017 № 17-01/102, виданий Департаментом соціального захисту населення Черкаської облдержадміністрації, яким надіслано копію довідки від 02.12.1998 № 148/33, на підставі якої позивачу надано та підтверджено статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 2;

- лист від 23.05.2017 № 739_06_05_496, виданий Компаніївським районним військовим комісаріатом Кіровоградської області, в якому зазначено, що згідно з книгою «Облік військовозобов`язаних, які пройшли спеціальні збори» Ви у в/ч 49477 з 07.06.1986 до 19.09.1986 отримали дозу опромінення - 20. Відомості про нагороди відсутні.

Не погоджуючись з даною відмовою позивач звернувся до суду.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 2 ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право призначення пенсії особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи регулюються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - № 796-XII).

Статтею 10 Закону № 796-XII передбачено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Відповідно до ст. 55 Закону № 796-XII особам, які працювали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема, особам які працювали які працювали з 01 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році, - пенсійний вік зменшується на 5 років.

Відповідно до Порядку № 22-1, при призначенні пенсії із застосуванням норм ст. 55 Закону № 796-XII, до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, такі документи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування.

Аналіз зазначених норм свідчить, що для виникнення в особи права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», така особа повинна довести факт своєї роботи у зоні відчуження (у період з 01 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року від 1 до 5 календарних днів).

Як встановлено судом, позивач подав до пенсійного органу для призначення пенсії, відповідно до ст. 55 Закону № 796-XII, такі документи:

- копію військового квитка;

- довідку від 02.12.1998 № 148/33, видану Головним управлінням військової контррозвідки Служби безпеки України, в якій зазначено, що позивач в складі відділення охорони ОВ по 25 МСД у в/ч 49477 брав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 7 червня до 19 вересня 1986 року. Особливий відділ КДБ СРСР по 25 МСД організаційно входив до Управління 25 МСД в/ч НОМЕР_3 та дислокувався в 30-кілометровій зоні с. Субіди (так в документі).

З 22.08.2016 ОСОБА_1 призначено пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З 01.02.2017 року припинив позивачу виплату пенсії, оскільки первинні документи, які б підтверджували, що позивач перебував у зоні відчуження під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відсутні.

Проте, суд зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України (ухвала від 04 вересня 2015 року у справі №690/23/15-а) та Верховного Суду (постанова від 18 вересня 2018 року у справі № 520/9284/17, постанова від 31 жовтня 2018 року у справі №205/4590/16) єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-XII, у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Безпідставними є посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що відповіді Головного управління військової контррозвідки, галузевого державного архіву Міністерства оборони України та Кіровоградського обласного військового комісаріату не підтверджують мого права на пенсію за віком, яке встановлене ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не можуть бути підставою для припинення мені виплати пенсії, оскільки, оскільки це не спростовує факту участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Щодо посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду суд зазначає таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Згідно із частиною першою та другою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Слід зазначити, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами.

У триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи.

Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків якщо інше прямо не передбачено законом.

При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та наслідки у вигляді повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права (права на призначення пенсії за віком), легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 7 лютого 2019 року у справі №295/6531/17, від 18.02.2020 у справі №1840/3344/18.

Враховуючи вищевикладене, суд відхиляє пояснення відповідача щодо залишення позовної заяви без розгляду.

Таким чином, право позивача на отримання пенсії за віком, яка призначена на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підтверджене посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (Категорія 2) Серія А № 100205, яке видане Черкаською обласною державною адміністрацією 23.10.1992.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, Черкаський окружний адміністративний суд, за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги частково обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення, а саме визнати протиправним дії відповідача щодо відмови в поновленні позивачу виплати пенсії за віком , призначеної відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи та зобов`язати відповідача поновити та виплачувати позивачу пенсію за віком, призначену відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи з 01.02.2017 та продовжувати виплачувати її в подальшому в порядку ст. 47 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача негайно виконати рішення суду про присудження виплати пенсії в частині виплати пенсії за віком позивачу у межах суми стягнення за один місяць суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, негайне виконання в межах сум платежу за один місяць застосовується у разі стягнення грошових сум з відповідача.

Оскільки належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача поновити виплату пенсії, а не стягнення грошових сум, негайне виконання не застосовується.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України Про судовий збір та не надав доказів понесення інших судових витрат, то підстави для їх розподілу відсутні.

Керуючись статтями 6, 9, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:
Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ) щодо відмови в поновленні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) виплати пенсії за віком , призначеної відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ) поновити та виплачувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) пенсію за віком, призначену відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи з 01.02.2017.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог пункту 3 розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлений 06.07.2020.

Суддя В.П. Тимошенко