Справа № 2040/6701/18
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 р.Справа № 2040/6701/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представника позивача: Ісачкіна Е.А.

представника відповідача: Чернишова К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАЄВИД АГРО" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., м. Харків, повний текст складено 25.11.19 року по справі № 2040/6701/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАЄВИД АГРО"

до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області , Заступника начальника відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства оперативного реагування Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Сем`яна Вадима Анатолійовича , Головного спеціаліста відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства оперативного раегування Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Харківській області - державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Тертичного Андрія Сергійовича

про визнання дій протиправними та скасування приписів,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КРАЄВИД АГРО" (надалі за текстом також - позивач, ТОВ "КРАЄВИД АГРО") звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (надалі також - відповідач-1), заступника начальника відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства оперативного реагування Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Сем`яна Вадима Анатолійовича (надалі також - відповідач-2), головного спеціаліста відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства оперативного реагування Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Харківській області - державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Тертичного Андрія Сергійовича (надалі також - відповідач-3), в якому просило суд:

- скасувати приписи державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Тертичного А. С., № 468-ДК/0373/ПР/03/01/-18, № 468-ДК/0374/ПР/03/01/-18, № 468-ДК/0375/ПР/03/01/-18, № 468-ДК/0376/ПР/03/01/-18. № 468-ДК/0377/ПР/03/01/-18 від 20.07.2018 року;

- визнати протиправними дії державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Тертичного А. С., щодо проведення перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАЄВИД АГРО", складення приписів № 468-ДК/0373/ПР/03/01/-18, № 468-ДК/0374/ПР/03/01/-18, № 468-ДК/0375/ПР/03/01/-18, № 468-ДК/0376/ПР/03/01/-18, № 468-ДК/0377/ПР/03/01/-18 від 20.07.2018 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погодившись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, ТОВ "КРАЄВИД АГРО" оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

У апеляційній скарзі та додаткових поясненнях позивач посилається на те, що у рішенні судом першої інстанції не враховані обставини справи та нормативно-правове обґрунтування, наведені ним у позовній заяві та додаткових поясненнях до позовної заяви. Водночас, зазначає, що суд першої інстанції врахувавши, що чинним законодавством розділено відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки та порушення строків повернення тимчасово зайнятих земельних ділянок, не встановив конкретний момент, з якого у позивача повинен виникнути обов`язок повернути земельні ділянки і чи виник такий обов`язок на дату винесення оскаржуваних приписів взагалі. Вважає, що встановлення такого факту є визначальним для визначення наявності чи відсутності порушення та його кваліфікації (за наявності). Зазначає, що посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 25.01.2019 у справі № 823/1154/18 є необґрунтованим, оскільки обставини у такій справі та у справі № 2040/6701/18 не є тотожними. На підтвердження своїх доводів про те, що судом першої інстанції зроблено хибний висновок про нерозповсюдження положень Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» посилається висновки Верховного Суду, сформовані у постанові від 10.07.2018 у справі №818/1511/17. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність факту використання спірних земельних ділянок (здійснення посівів соняшнику) ТОВ «КРАЄВИД АГРО», взявши до уваги неналежні докази, а саме Акти перевірки відповідача. Просить урахувати висновки Верховного Суду, сформовані у постанові від 19.06.2019 у справі №910/4055/18, та висновки Великої Палати Верховного Суду, сформовані у постанові від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц. За результатами апеляційного розгляду ТОВ «КРАЄВИД АГРО» просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Від Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Просить врахувати, що оскільки уповноваженою особою відповідача-1 здійснювалася перевірка не суб`єкта господарювання (позивача), а об`єкта - земель в адміністративних межах Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, на спірні правовідносини сторін не поширюється Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Посилається на висновки Верховного Суду, сформовані у постановах від 17.09.2019 у справі № 806/1723/18, від 09.10.2019 у справі № 724/1843/18. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заступник начальника відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства оперативного реагування Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Сем`ян Вадим Анатолійович своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Головний спеціаліст відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства оперативного реагування Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Харківській області - державний інспектор у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Тертичний Андрій Сергійович своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

У судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав, а представник відповідача-1 наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з урахуванням такого.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, що на підставі розпорядження голови Барвінківської районної державної адміністрації «Про передачу земельної ділянки в оренду ТОВ "КРАЄВИД АГРО" на території Іванівської сільської ради» № 204 від 03.06.2008 між Барвінківською районною державною адміністрацією та ТОВ "КРАЄВИД АГРО" 24.10.2008 зі строком дії до 01.01.2018 включно було укладено:

- договір оренди землі щодо земельної ділянки для сільськогосподарського використання площею 20,1404 га, у тому числі ріллі 20,1404 га, яка знаходиться на території Іванівської сільської ради із земель державного резервного фонду, нормативна грошова оцінка землі станом на 01.01.2008 становила 203 969,95 грн /т.1 а.с. 17-22/;

- договір оренди землі щодо земельної ділянки для сільськогосподарського використання площею 31,0352 га, у тому числі ріллі 31,0352 га, яка знаходиться на території Іванівської сільської ради із земель державного резервного фонду, нормативна грошова оцінка землі станом на 01.01.2008 становила 314 305,98 грн /т.1 а.с. 23-28/;

- договір оренди землі щодо земельної ділянки для сільськогосподарського використання площею 65,4241 га, у тому числі ріллі 65,4241 га, яка знаходиться на території Іванівської сільської ради із земель державного резервного фонду, нормативна грошова оцінка землі станом на 01.01.2008 становила 662576,23 грн /т.1 а.с. 29-34/;

- договір оренди землі щодо земельної ділянки для сільськогосподарського використання площею 55,1617 га, у тому числі ріллі 55,1617 га, яка знаходиться на території Іванівської сільської ради із земель державного резервного фонду, нормативна грошова оцінка землі станом на 01.01.2008 становила 558644,77 грн /т.1 а.с. 35-40/;

- договір оренди землі щодо земельної ділянки для сільськогосподарського використання площею 31,0300 га, у тому числі ріллі 31,0300 га, яка знаходиться на території Іванівської сільської ради із земель державного резервного фонду, нормативна грошова оцінка землі станом на 01.01.2008 становила 314253,32 грн /т.1 а.с. 41-46/.

17.07.2018 Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області видано наказ від № 468-ДК «Про здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності», об`єктом перевірки яким визначено земельні ділянки, розташовані на території Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області: площею 65,4241 га з кадастровим номером :01:000:0288; площею 31,0352 га з кадастровим номером :01:000:0287; площею 55,1617 га з кадастровим номером :01:000:0289; площею 20,1404 га з кадастровим номером :01:000:0286; площею 31,0300 га з кадастровим номером :01:000:0290.

26.07.2018 ТОВ "КРАЄВИД АГРО" засобами поштового зв`язку отримало приписи державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Тертичного А. С. (надалі за текстом також - оскаржувані приписи) № 468-ДК/0373/ПР/03/01/-18, № 468-ДК/0374/ПР/03/01/-18, № 468-ДК/0375/ПР/03/01/-18, № 468-ДК/0376/ПР/03/01/-18, № 468-ДК/0377/ПР/03/01/-18 від 20.07.2018 /т.1 а.с. 57-66/, які були складені на підставі Актів обстеження земельних ділянок на території Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області № 468-ДК/435/АП/09/01/-18, № 468-ДК/436/АП/09/01/-18, № 468-ДК/437/АП/09/01/-18, № 468-ДК/438/АП/09/01/-18, № 468-ДК/439/АП/09/01/-18 від 18.07.2018 /т.1 а.с.67-81/ та Актів перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки № 468-ДК/597/АП/09/01/-18, № 468-ДК/598/АП/09/01/-18, № 468-ДК/599/АП/09/01/-18, № 468-ДК/600/АП/09/01/-18, № 468-ДК/601/АП/09/01/-18 від 20.07.2018 /т.1 а.с. 82-91/.

Не погоджуючись із винесеними приписами № 468-ДК/0373/ПР/03/01/-18, № 468-ДК/0374/ПР/03/01/-18, № 468-ДК/0375/ПР/03/01/-18, № 468-ДК/0376/ПР/03/01/-18, № 468-ДК/0377/ПР/03/01/-18 від 20.07.2018, позивач звернувся до адміністративного позову із відповідним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог, а також з того, що ТОВ «КРАЄВИД АГРО» користувалось земельною ділянкою площею 65,4241 га з кадастровим номером :01:000:0288; земельною ділянкою площею 31,0352 га з кадастровим номером :01:000:0287; земельною ділянкою площею 55,1617 га з кадастровим номером :01:000:0289; земельною ділянкою площею 20,1404 га з кадастровим номером :01:000:0286; земельною ділянкою площею 31,0300 га з кадастровим номером :01:000:0290 без правовстановлюючих документів, а тому приписи № 468-ДК/0373/ПР/03/01/-18, № 468-ДК/0374/ПР/03/01/-18, № 468-ДК/0375/ПР/03/01/-18, № 468-ДК/0376/ПР/03/01/-18, № 468-ДК/0377/ПР/03/01/-18 від 20.07.2018 винесені відповідно до чинного законодавства.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

За частиною першою статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно із частинами першою, другою статті 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Відповідно до статті 187 Земельного кодексу України контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

Згідно зі статтею 188 Земельного кодексу України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом.

Правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель визначені Законом України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" від 19 червня 2003 року № 963-IV.

Відповідно до статті 2 вказаного Закону, основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є, зокрема, забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України.

Статтею 4 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" передбачено, що об`єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України.

Згідно зі статтею 5 вказаного Закону, органом, який здійснює державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, проведення моніторингу родючості ґрунтів є центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15, передбачено, що державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Системний аналіз вказаних положень земельного законодавства дає підстави дійти висновку про те, що Головне управління Держгеокадастру у Харківській області наділено повноваженнями щодо здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. Водночас, об`єктом контролю є всі землі на території України, а також порядок їх використання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами.

Повноваження центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі встановлені статтею 6 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", до яких належить, зокрема, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині:

- додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю;

- виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням;

- додержання вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових угод, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок;

- ведення державного обліку і реєстрації земель, достовірності інформації про земельні ділянки та їх використання.

Відповідно до статті 9 вказаного Закону державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом:

- проведення перевірок;

- розгляду звернень юридичних і фізичних осіб;

- участі у прийнятті в експлуатацію меліоративних систем і рекультивованих земель, захисних лісонасаджень, протиерозійних гідротехнічних споруд та інших об`єктів, які споруджуються з метою підвищення родючості ґрунтів та забезпечення охорони земель;

- розгляду документації із землеустрою, пов`язаної з використанням та охороною земель;

- проведення моніторингу ґрунтів та агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення.

Згідно зі статтею 10 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право, зокрема:

- давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків;

- складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності.

Враховуючи зазначене, колегія суддів доходить до висновку, що державний контроль за охороною та використанням земель може здійснюватися посадовими особами Держгеокадастру та його територіальних органів, які є державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, у тому числі, шляхом проведення перевірок. Для реалізації завдань у сфері здійснення контролю за використанням та охороною земель державний інспектор має право, зокрема, видавати приписи, складати акти перевірки або протоколи про адміністративні правопорушення з метою притягнення винних осіб до відповідальності. Водночас, порядок проведення перевірки, види та порядок складання документів за наслідками перевірок у даній сфері, як слідує зі змісту статей 9-10 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", визначається іншими нормативно-правовими актами. Приписи про усунення виявлених порушень мають надаватися лише тим особам, які безпосередньо вчинили порушення вимог земельного законодавства.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 20 лютого 2020 року у справі № 1940/1655/18, а також у постановах від 17.09.2019 у справі № 806/1723/18, від 09.10.2019 у справі № 724/1843/18, на які посилається відповідач-1 у відзиві на апеляційну скаргу.

Посилання позивача на висновки Верховного Суду, сформовані у постанові від 10.07.2018 у справі № 818/1511/17, в обґрунтування того, що судом першої інстанції зроблено хибний висновок про нерозповсюдження положень Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», не заслуговує на увагу, оскільки правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду 20 лютого 2020 року у справі №1940/1655/18, мають перевагу у часі.

Водночас, колегія суддів зазначає, шо відповідно до частини першої статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

За статтею 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно із положеннями статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочинну щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що будь-які дії, направлені на фактичне використання земельної ділянки без оформлення права власності на земельну ділянку або права постійного користування чи права оренди земельної ділянки в порядку, визначеному Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", є самовільним заняттям земельної ділянки.

Згідно з статтею 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

Так, судом першої інстанції під час судового розгляду було встановлено та позивачем не спростовано відсутність в останнього правовстановлюючих документів на користування земельною ділянкою площею 65,4241 га з кадастровим номером :01:000:0288; земельною ділянкою площею 31,0352 га з кадастровим номером :01:000:0287; земельною ділянкою площею 55,1617 га з кадастровим номером :01:000:0289; земельною ділянкою площею 20,1404 га з кадастровим номером :01:000:0286; земельною ділянкою площею 31,0300 га з кадастровим номером :01:000:0290 на час проведення перевірки державним інспектором, а саме, станом на 20 липня 2018 року.

У ході судового розгляду також встановлено, що рішенням Господарського суду Харківської області від 28.01.2019 у справі № 922/1287/18, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду Харківської області від 28.05.2019, за позовом ТОВ «КРАЄВИД АГРО» до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про поновлення договорів оренди земельних ділянок з кадастровими номерами :01:000:0286, :01:000:0287, :01:000:0288, :01:000:0289, :01:000:0290, відмовлено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На час розгляду адміністративної справи № 2040/6701/18 рішення у справі № 922/1287/18 набрало законної сили, в ході розгляду справи сторонами іншого не повідомлено, а судом не встановлено.

Щодо посилання представника позивача в судовому засіданні на повернення земельних ділянок, колегія суддів апеляційної інстанції зауважує на те, що вказаний факт мав місце вже після винесення оскаржуваних приписів і рішення господарського суду та не заперечується сторонами у справі.

Приймаючи до уваги вищевикладене, коли після закінчення строку дії договорів оренди їх не було поновлено чи продовжено на новий строк і орендар не звільняє земельні ділянки та продовжує використовувати їх далі, має місце самовільне зайняття земельної ділянки.

Отже, при проведенні перевірки стану додержання вимог земельного законодавства щодо використання та охорони земель усіх категорій та форм власності земель в адміністративних межах Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, посадовою особою відповідача встановлені порушення вимог земельного законодавства, що полягають в самовільному зайнятті та використанні ТОВ «КРАЄВИД АГРО» земельних ділянок в адміністративних межах Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області з кадастровими номерами :01:000:0286, :01:000:0287, :01:000:0288, :01:000:0289, :01:000:0290, що є порушенням статей 125, 126 Земельного кодексу України.

Суд звертає увагу на те, що позивачем не заперечується факт використання земельних ділянок в адміністративних межах Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, які були об`єктом перевірки посадовою особою відповідача, проте позивач посилається на те, що зазначеними земельними ділянками він користується добросовісно відповідно до договорів оренди землі, укладених 24 жовтня 2008 року з Барвінківською районною державною адміністрацією, оскільки протягом місячного строку з дати закінчення строку дії таких договорів ТОВ «КРАЄВИД АГРО» не отримувало від ГУ Держгеокадастру у Харківській області листа-повідомлення про заперечення у поновленні договорів оренди, а відтак, ТОВ «КРАЄВИД АГРО» вважало їх поновленими.

Колегія суддів зауважує на те, що цим доводам була надана оцінка судом першої інстанції, зокрема, було зазначено, що посилання позивача у позовній заяві на той факт, що зі змісту актів обстеження неможливо дослідити, яким чином порушено вимоги земельного законодавства, виявлені в результаті перевірки, є необґрунтованими у зв`язку з тим, що в усіх документах, які складалися та які направлялися ТОВ «КРАЄВИД АГРО» чітко вказано, що земельна ділянка використовується позивачем без документів, які підтверджують право власності/користування земельною ділянкою, що є порушенням вимог земельного законодавства, а саме вимог статей 125, 126 Земельного кодексу України, які закріплюють те, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та державою встановлено обов`язковість державної реєстрації прав власності та речових прав, похідних від прав власності на земельні ділянки (Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно»). Використання земельних ділянок здійснювалося ТОВ "КРАЄВИД АГРО" після закінчення строку дій договорів оренди землі від 24.10.2008.

Договори оренди землі від 24.10.2008 були укладені на виконання розпорядження голови Барвінківської районної державної адміністрації № 204 від 03.06.2008 «Про передачу земельних ділянок в оренду ТОВ «КРАЄВИД АГРО» на території Іванівської сільської ради».

З огляду на те, що рішення про передачу земельної ділянки в оренду містить конкретний (індивідуальний) припис, звернений до орендаря - укласти договір оренди землі і цей припис реалізується шляхом укладення між сторонами договору оренди, таке рішення є ненормативним (індивідуально-правовим) актом, який регулював правовідносини між сторонами, але вичерпав свою дію виконанням, тобто після укладення договору оренди.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини рішення від 16.04.2009 № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що до нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Аналогічний висновок міститься і в постанові Верховного Суду від 29.01.2019 у справі № 922/2632/17, який був урахований судом першої інстанції під час ухвалення рішення у цій справі.

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що за таких умов посилання позивача на те, що останній на законній підставі, а саме, на підставі рішення про передачу земельних ділянок в оренду, користувався земельними ділянками після припинення дії Договорів оренди землі від 24.10.2008 є таким, що не відповідає приписам чинного законодавства, адже розпорядження голови Барвінківської районної державної адміністрації від 03.06.2008 № 204 вичерпало свою дію фактом його виконання, а нове рішення про передачу позивачу земельних ділянок в оренду після припинення Договорів оренди землі від 24.10.2008 не приймалося.

Також, колегія суддів уважає, що судом першої інстанції правомірно враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 25.01.2019 у справі № 823/1154/18, предметом розгляду якої є правомірність дій та приписів державного інспектора за фактом виявлення самовільного зайняття земельних ділянок.

Посилання позивача на неможливість застосування вказаної постанови Верховного Суду у даній справі з огляду на те, що за обставинами у справі № 823/1154/18 земельна ділянка була повернута орендодавцю, а будь-яка інформація щодо судових спорів відносно поновлення договорів оренди відсутня, є необґрунтованим, оскільки правовий висновок Верховного Суду у справі № 823/1154/18 зводиться до того, що використання земельної ділянки після закінчення строку дії договору оренди землі кваліфікується як самовільне зайняття такої земельної ділянки незалежно від того, чи повернута земельна ділянка орендодавцю.

Також посилання позивача на висновки Верховного Суду, сформовані у постанові від 19.06.2019 у справі № 910/4055/18, та висновки Великої Палати Верховного Суду, сформовані у постанові від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, колегією суддів не приймається, оскільки обставини, які були предметом розгляду у вказаних справах, не є тотожними обставинам, які розглядаються у цій справі, адже у справах, що розглядалися, судом касаційної інстанції надавалася правова оцінка правомірності користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів у разі правомірності набуття та оформлення у встановленому законом порядку розташованого на ній майна, а не обставинам користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення.

Інші доводи та аргументи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків судів першої інстанції і свідчать про незгоду відповідача із правовою оцінкою суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд апеляційної інстанції також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 18390/91, пункт 29).

Враховуючи викладене, колегія суддів уважає правильним висновок суду першої інстанції, який відмовляючи у задоволенні позову дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а приписи державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Тертичного А. С. від 20 липня 2018 року № 468-ДК/0373/ПР/03/01/-18, № 468-ДК/0374/ПР/03/01/-18, № 468-ДК/0375/ПР/03/01/-18, № 468-ДК/0376/ПР/03/01/-18, № 468-ДК/0377/ПР/03/01/-18 винесені відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно установив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАЄВИД АГРО" залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 року по справі № 2040/6701/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 06.07.2020 року