Справа № 500/2239/19
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2239/19

06 липня 2020 рокум. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області до Тернопільського районного відділу ДВС Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Петриківська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області звернулася у Тернопільський окружний адміністративний суд з позовною заявою до Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання дій неправомірними головного державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Легус Т.М. щодо винесення постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 23.09.2019 та постанови про накладення штрафу від 23.09.2019 неправомірними; про скасування постанови про накладення штрафу від 23.09.2019 та постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 23.09.2019.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23.09.2019 головний державний виконавець Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Легус Т.М. (далі - державний виконавець), при примусовому виконанні виконавчого листа № 500/296/19 від 22.08.2019, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом, винесла постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 149,91 грн та постанову про накладення штрафу на боржника в сумі 10200 грн за повторне невиконання рішення суду. Позивач вважає, що оскаржені постанови є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, з огляду на наступне.

Зазначеним виконавчим листом було зобов`язано позивача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність площею 0,0359 га для індивідуального садівництва в межах с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області. Надалі, на виконання зазначеного виконавчого листа, позивачем на сорок четвертій сесії сьомого скликання було розглянуто клопотання ОСОБА_1 та за результатами голосування було відмовлено останній у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки у власність, а тому державний виконавець безпідставно дійшла висновку що позивач повторно не виконав без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення суду.

Ухвалою суду від 29.05.2020 допущено процесуальне правонаступництво шляхом заміни відповідача - Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області на відповідача - Тернопільський районний відділ ДВС Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ).

Водночас, зазначеною ухвалою суду залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 .

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви, в яких просять розглядати справу без їхньої участі в порядку письмового провадження.

При цьому, відповідач у відзиві на позов просить відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що державний виконавець винесла оскаржені постанови на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII (арк. справи 31-34)).

У зв`язку з неявкою у судове засідання 30.06.2020 всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, керуючись частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-IV (далі - КАС) не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Також з урахуванням заяв учасників справи про розгляд справи без їхньої участі - суд згідно ухвали від 30.06.2020 перейшов до розгляду справи № 500/2239/19 в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Як підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, на виконанні у Тернопільському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області перебувало виконавче провадження ВП № 59884539 на виконання виконавчого листа № 500/296/19, виданого 22.08.2019 Тернопільським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Петриківської сільської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність площею 0,0359 га для індивідуального садівництва в межах с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області. Згідно пункту 2 постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 59884539 від 23.08.2019 боржника зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Петриківська сільська рада листом від 05.09.2019 № 778, який надійшов на адресу Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 09.09.2019, повідомила про те, що сесію Петриківської сільської ради було скликано на 04.09.2019. У зв`язку з відсутністю кворуму дану сесію перенесено на 09.09.2019, на якій буде розглянуто заяву ОСОБА_1 (арк. справи 39).

Відповідно до акта державного виконавця від 06.09.2019, станом на дату складання такого акта рішення суду не виконано та встановлений новий строк виконання (арк. справи 37).

Надалі, 06.09.2019 в межах виконавчого провадження ВП № 59884539 державний виконавець винесла постанову про накладення штрафу у розмірі 5100 грн за невиконання рішення суду та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів (арк. справи 54).

Як підтверджується матеріалами справи, позивач оскаржував в судовому порядку зазначену постанову про накладення штрафу.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 у справі № 500/2098/19, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.05.2020 у задоволенні позовних вимог в частині скасування постанови про накладення штрафу від 06.09.2019 відмовлено (арк. справи 71-77, 126-129).

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи те, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 встановлено, що державний виконавець 06.09.2019 винесла постанову про накладення штрафу у розмірі 5100 грн за невиконання рішення суду на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законом № 1404-VIII, а також те, що зазначене рішення суду набрало законної сили, суд дійшов висновку, що ці обставини не підлягають доказуванню.

Надалі, на виконання зазначеного виконавчого листа, позивачем на сорок четвертій сесії сьомого скликання було розглянуто клопотання ОСОБА_1 та за результатами голосування було відмовлено останній у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки у власність, про що свідчить рішення від 09.09.2019 № 1853 та відповідний протокол (арк. справи 9, 141-147).

23.09.2019 державний виконавець склала акт, згідно якого встановила, що позивач повторно рішення суду не виконав (арк. справи 38).

На підставі чого, 23.09.2019 в межах виконавчого провадження ВП № 59884539 державний виконавець, при примусовому виконанні виконавчого листа № 500/296/19 від 22.08.2019, винесла постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 149,91 грн та постанову про накладення штрафу на боржника в сумі 10200 грн за повторне невиконання рішення суду (арк. справи 11, 13).

Водночас, 23.09.2019 державний виконавець винесла постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа та надіслано до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення за невиконання рішення суду (арк. справи 98).

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 3 Закону № 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 1404-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 26 Закону № 1404-VIII визначено підстави початку примусового виконання рішення виконавцем, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини шостої статті 26 Закону № 1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

За приписами пунктів 1, 16 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 13 Закону № 1404-VIII визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

За приписами частини першої статті 32 Закону № 1404-VIII за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів. Про відкладення проведення виконавчих дій виконавець виносить відповідну постанову.

Частиною першою та другою статті 75 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи зазначені норми права, суд дійшов висновку, що на момент прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлений факт невиконання боржником рішення суду у встановлений виконавцем строк, з приводу якого здійснюються заходи на його виконання. При цьому обов`язковою умовою накладення державним виконавцем штрафу є невиконання судового рішення боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість, у тому числі і фінансову, виконати судове рішення, проте не зробив цього.

Поважними причинами невиконання рішення суду в розумінні норм Закону №1404-VIII можуть вважатися обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Суд встановив, що, зокрема, оскарженою постановою на позивача накладено штраф у розмірі 10200 грн, на підставі статей 63, 75 Закону №1404-VIII, тобто за повторне невиконання боржником без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення суду № 500/296/19 (арк. справи 11).

При цьому, позивач вважає, що державний виконавець безпідставно дійшла висновку що позивач повторно не виконав без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення суду, оскільки, на виконання зазначеного виконавчого листа, позивачем на сорок четвертій сесії сьомого скликання було розглянуто клопотання ОСОБА_1 та за результатами голосування було відмовлено останній у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки у власність, на підтвердження чого надав рішення від 09.09.2019 № 1853 (арк. справи 9).

Однак, суд не погоджується із такими висновками, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Преамбула Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 280/97-ВР система місцевого самоврядування включає, зокрема сільську, селищну, міську раду.

Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання (частина перша статті 25 Закону № 280/97-ВР).

За приписами пункту 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону № 280/97-ВР секретар сільської, селищної, міської ради працює в раді на постійній основі. Секретар ради обирається радою з числа її депутатів на строк повноважень ради за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови.

Пунктом 4 частини третьої статті 50 Закону № 280/97-ВР визначено, що секретар сільської, селищної, міської ради організує підготовку сесій ради, питань, що вносяться на розгляд ради, забезпечує оприлюднення проектів рішень ради відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" та інших законів.

Згідно з підпунктом 2.1.10 пункту 2.1 "Порядок скликання та підготовки сесій" розділу 2 Регламенту роботи Петриківської сільської ради (додаток № 1 до рішення № 5 від 19.11.2015 (арк. справи 105-116) проект порядку денного готується сільським головою на основі проектів рішень та інших документів, поданих секретарем сільської ради, постійними комісіями, депутатами і повідомляється депутатам не пізніше як за 10 днів пленарного засідання ради.

Відповідно до підпункту 7 підпункту 2.2.9 пункту 2.2 "Порядок роботи сесії ради" розділу 2 Регламенту роботи Петриківської сільської ради головуючий на засіданні ради проводить голосування з питань, що потребують прийняття рішень сесією, ставить на голосування проекти рішень сесії, керує організацією початку роботою лічильної комісії та оголошує результати голосування.

Рішення, що вносяться на розгляд ради суб`єктами зазначеними у підпункті 2.1.10 Регламенту, подаються до секретаря сільської ради після їх погодження (візування) авторами проектів та відповідними посадовими особами сільської ради, підприємств, установ чи організацій, яких стосується запропонований проект рішення (пункт 6.1 розділу 6 зазначеного Регламенту).

Аналізуючи зазначені норми права, суд дійшов висновку, що на пленарних засіданнях сільської ради головуючий ставить на голосування відповідні проекти рішень, в даному випадку такий проект рішення мав стосуватися ОСОБА_1 щодо затвердження відповідного проекту землеустрою, або щодо відмови у затвердженні відповідного проекту землеустрою.

Натомість матеріалами справи підтверджується, що проект рішення Петриківської сільської ради щодо ОСОБА_1 підготовлено не було, відповідно і на розгляд пленарного засідання сесії Петриківської сільської ради такий не передавався, зокрема 09.09.2019. При цьому, протоколом сьомого скликання сорок четвертої сесії Петриківської сільської ради від 09.09.2019 підтверджується, що депутати утримались від прийняття рішення по заяві ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0359 га для індивідуального садівництва в межах с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області (арк. справи 144).

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позивачем в супереч вимог Закону № 280/97-ВР, та Закону № 1404-VIII не вчинено належних дій щодо виконання у встановлений виконавцем строк рішення суду № 500/296/19, зокрема щодо повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність, площею 0,0359 га для індивідуального садівництва, а тому 23.09.2019 державний виконавець правомірно в межах виконавчого провадження ВП № 59884539 винесла постанову про накладення штрафу на боржника в сумі 10200 грн за повторне невиконання рішення суду.

Водночас, відповідно до статті 42 Закону № 1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведення виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України. У випадку закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до пунктів 1, 2, 9 розділу І Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, затверджених наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2830/5, що зареєстровані в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1300/29430 до видів витрат виконавчого провадження відносяться:

виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари;

пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку.

плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII "Про виконавче провадження" плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

Суд встановив, що 23.09.2019 державний виконавець винесла постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 500/296/19 від 22.08.2019 та надіслано до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення за невиконання рішення суду (арк. справи 98).

Як підтверджуються постановою про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 23.09.2019 ВП № 59884539, державний виконавець під час організації виконавчих дій понесла витрати виконавчого провадження в сумі 149,91 грн, з них:

- з постанови про відкриття виконавчого провадження та супровідні листи до них (друк 6 аркушів) в сумі - 1,62 грн;

- з постанови про стягнення виконавчого збору та супровідні листи до них (друк 3 аркушів) в сумі - 0,81 грн;

- з постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та супровідні листи до них (друк 6 аркушів) в сумі - 1,62 грн;

- 6 постанов про накладення штрафу та супровідні листи до них (друк 12 аркушів) в сумі - 3,24 грн;

- з постанови про закінчення виконавчого провадження та супровідні листи до них (друк 6 аркушів) в сумі - 1,62 грн;

- 8 простих немаркованих листів без марки - 8 грн;

- 8 поштових марок V - 64 грн;

- та витрати, за користування АСВП - 69 грн. Всього: 149,91 грн.

Таким чином, враховуючи те, що державний виконавець винесла зазначену постанову про закінчення виконавчого провадження, а також те, що відповідач поніс витрати, пов`язані з організацією виконавчих дій, суд дійшов висновку, про правомірність винесення постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 23.09.2019 ВП № 59884539.

Відповідно до статей 9, 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Водночас, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що державний виконавець винесла оскаржені постанови на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законом № 1404-VIII, а тому позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що підлягають задоволенню.

У зв`язку з тим, що у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено в повному обсязі, керуючись приписами статті 139 КАС, судовий збір не повертається позивачу, та за відсутності понесених судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, такі судові витрати не належать стягненню з позивача на користь суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимоги Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області до Тернопільського районного відділу ДВС Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними головного державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Легус Т.М. щодо винесення постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 23.09.2019 та постанови про накладення штрафу від 23.09.2019 неправомірними; про скасування постанови про накладення штрафу від 23.09.2019 та постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 23.09.2019, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06.07.2020.

Реквізити учасників справи:

позивач - Петриківська сільськаї рада Тернопільського району Тернопільської області (місцезнаходження: вул. Шептицького, 118а, с. Петриків, Тернопільський район, Тернопільська область, 47720, );

відповідач - Тернопільський районний відділ ДВС Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ) (місцезнаходження: вул. Київська, 3А, м. Тернопіль, 46016, );

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.