Справа № 500/1038/20
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2020-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1038/20

02 липня 2020 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мандзія О.П.

за участю:

секретаря судового засідання Порплиці Т.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Магдич О.О.

представника відповідача 1 Дядишин Л.В.

представника відповідача 2 Дядишин Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського районного відділу Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області, Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області, про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області (далі - відповідач 1, УДМС України в Тернопільській області), в якому просить визнати протиправними та скасувати рішення УДМС України в Тернопільській області (Тернопільський районний відділ) без номера і дати про скасування дозволу на імміграцію від 25.01.2018 року та посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 06.02.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 , громадянин Сірійської Арабської Республіки, перебуває у шлюбі з громадянкою України з 03.05.1990 року. Позивачу видано 07.07.2016 року посвідку на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_2 та 06.02.2018 року посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 із реєстрацією місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Проте дозвіл на імміграцію від 25.01.2018 року, з посиланням на п.6 ч.1 ст.12 Закону України "Про імміграцію", та посвідка на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 06.02.2018 року, з посиланням на пп.1 п.64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №321, відповідачем, без зазначення підстав та мотивів, скасовано. Вказані законодавчі норми, як і зміст оспорюваного рішення, не дають інформації про те, які саме дії чи бездіяльність з боку позивача слугували для прийняття такого.

За таких обставин, вважає спірне рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 30.04.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

На виконання вимог вказаної ухвали, 21.05.2020 року УДМС України в Тернопільській області подано до суду відзив на позовну заяву (а.с.27-34). Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що за результатами розгляду справи та не виявленням підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію відповідно до ст.10 Закону України "Про імміграцію", 25.01.2018 року рішенням Тернопільського районного сектору УДМС України в Тернопільській області громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 надано дозвіл на імміграцію №6. УДМС в Тернопільській області 06.02.2018 року прийнято рішення про документування громадянина Сирії ОСОБА_1 посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 . При розгляді 08.02.2020 року матеріалів справи про надання дозволу на імміграцію в Україну з`ясувалось, що персональні дані заявника у свідоцтві про шлюб серії НОМЕР_3 від 21.03.1994 року не відповідають даним, вказаним у його паспорті НОМЕР_6, який виданий 16.05.2013 року, строком дії до 15.05.2019 року, місце видачі Дамаск. Зокрема, згідно перекладу паспортного документа НОМЕР_6 прізвище іноземця зазначено як " ОСОБА_1 ", ім`я - " ОСОБА_1 ", однак в свідоцтві про шлюб серії НОМЕР_4 від 21.03.1994 року прізвище іноземця зазначено як "ОСОБА_1", ім`я - " ОСОБА_1 ". Тобто іноземець під час подачі документів на отримання дозволу на імміграцію подав про себе свідомо неправдиві відомості, а тому, на думку відповідача, вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 11.02.2020 за №2 є безпідставними та необґрунтованими. Просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 15.06.2020 року, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, згідно ч.7, 8 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), залучено до участі в справі в якості співвідповідача Тернопільський районний відділ УДМС України в Тернопільській області (далі - відповідач 2).

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав, наведених в позові (а.с.1-4) та у відповіді на відзив (а.с.71-74), просили позов задовольнити в повному обсязі. Звернули увагу суду, що розбіжність у написанні імені виникла в результаті того, що частка " ОСОБА_1 " є загальновживаною до усіх чоловічих імен згідно сірійського правопису. Так звана "неправдивість" свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 21.03.1994 року не була виявлена в результаті перевірки 08.02.2020 року. Питання різного написання прізвища позивача досліджувалось і було проаналізоване в процесі видачі дозволу на імміграцію 25.01.2018 року. Крім цього, 07.09.2018 року на підставі актового запису про шлюб №542 від 03.05.1990 року, позивачу повторно видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 , де прізвище нареченого вже вказано з часткою " ОСОБА_1 ". На момент складання висновку про скасування дозволу на імміграцію від 08.02.2020 року, обидва свідоцтва про шлюб були у розпорядженні Тернопільського районного відділу УДМС України в Тернопільській області. Надав усі оригінали паспортних документів для перевірки судом.

Додатково повідомив, що у зв`язку з одруженням ще в час Українсько РСР, його дружина в 1994 році самостійно на території України отримала нове свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 21.03.1994 року та повернулась у Сирію.

В судовому засіданні представник відповідачів позовні вимоги не визнав, з мотивів викладених у відзиві (а.с.27-34). Наголосив, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, оскільки іноземцем свідомо надано неправдиві відомості про себе. Довідка ж, видана Посольством Сирійської Арабської Республіки в Києві, де міститься інформація, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є однією і тією ж особою, жодним чином не роз`яснює причини та підстави зміни персональних даних іноземця.

За клопотанням представника відповідачів, викликано та допитано в судовому засіданні в якості свідка - головного спеціаліста Тернопільського районного відділу УДМС України в Тернопільській області ОСОБА_7, яка погоджувала висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 08.02.2020 року та приймала відповідне рішення. З приводу обставин, які стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення, свідок пояснила, що ОСОБА_1 у вересні 2019 року звернувся до Президента України з клопотанням про прийняття до громадянства як особа, яка перебуває в шлюбі з громадянкою України понад два роки. УДМС України в Тернопільській області здійснено перевірку законності надання дозволу на імміграцію громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 та при розгляді матеріалів справи з`ясувалось, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей. Повідомила, що в розпорядженні Тернопільського районного відділу УДМС України в Тернопільській були відомості про наявність довідки посольства Сирійської Арабської Республіки в Києві від 30.06.2016 року № Д/103.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, покази свідка, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Сірійської Арабської Республіки, про що свідчить паспортний документ № НОМЕР_6 , виданий 16.05.2013 року Дамбус, терміном дії до 15.05.2019 року (а.с.7-11).

Також у позивача наявний паспорт громадянина Сирійської Республіки ОСОБА_5 , який за його словами був дійсний до 1993 року з відміткою про одруження тернопільського бюро ЗАГС від 03.05.1990 року (а.с. 76 - 78).

Згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , виданим 21.03.1994 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільської міської адміністрації Тернопільської області, ОСОБА_5 03.05.1990 року зареєстрував шлюб з громадянкою України ОСОБА_6 (а.с.42). На підставі актового запису про шлюб №542 від 03.05.1990 року, 07.09.2018 року повторно видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 , де прізвище позивача вказано " ОСОБА_1 " (а.с.43).

Довідкою від 30.06.2016 року консульський відділ Посольства Сирійської Арабської Республіки в Києві засвідчив, що громадянин Сірійської Арабської Республіки ОСОБА_5 , паспорт НОМЕР_7 (а.с.76-78), та ОСОБА_1 , паспорт № НОМЕР_6 (а.с.7-11), є одна й та ж сама особа (а.с.44).

ОСОБА_1 видано 07.07.2016 року посвідку на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_2 із реєстрацією місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12-13).

Тернопільським районним сектором УДМС України в Тернопільській області, у відповідності до п.1 ч.3 ст.4 Закону України "Про імміграцію", 25.01.2018 року прийнято рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну №6 (а.с.44). Громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 документований посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 (а.с.14-16).

Також, повторно, Тернопільським міським відділом ДРАЦС видано 07.09.2018 року свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_5 із зазначенням прізвища ОСОБА_1 , ім`я ОСОБА_1 (а.с. 17).

У зв`язку з зверненням із заявою про прийняття до громадянства України, Тернопільським районним відділом УДМС України в Тернопільській області проведено перевірку матеріалів справи про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , за результатами якої 08.02.2020 року складено висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 (а.с.35-37).

При розгляді матеріалів справи, з`ясувалось, що персональні дані заявника у свідоцтві про шлюб серії НОМЕР_3 від 21.03.1994 року не відповідають даним, вказаним у його паспорті НОМЕР_6, який виданий 16.05.2013 року, строк дії до 15.05.2019 року, місце видачі Дамаск. Зокрема, згідно перекладу паспортного документа НОМЕР_6 прізвище іноземця зазначено як " ОСОБА_1 ", ім`я - " ОСОБА_1 ", однак, в свідоцтві про шлюб серії НОМЕР_4 від21.03.1994 року прізвище іноземця зазначено як "ОСОБА_1", ім`я - " ОСОБА_1 ". До матеріалів справи долучена копія довідки виданої Посольством Сирійської Арабської Республіки в Києві, де міститься інформація, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є однією і тією ж особою, проте, жодним чином не роз`яснено причини та підстави зміни персональних даних іноземця.

Так, 11.02.2020 року Тернопільським районним відділом УДМС України в Тернопільській області прийнято рішення №2 про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 25.01.2018 року, на підставі п.6 ч.1 ст.12 Закону України "Про імміграцію". Видана на підставі цього рішення посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 06.02.2018 року скасована на підставі вимог пп.1 п.64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №321 (а.с.39).

Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість висновків відповідача, і винесених на підставі них спірного рішення на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно зі ст.4 Закону Україну "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства в порядку, визначеному законом України про імміграцію, можуть, зокрема, іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Умови та порядок імміграції в України іноземців та осіб без громадянства, регулюється Законом України "Про імміграцію" від 07.06.2001 року №2491-III (далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Закон №2491-III)

Положеннями ст.1 Закону №2491-III передбачено, що імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію;

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №2491-III, дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається, зокрема, одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України (п.1 ч.3 ст.4 Закону №2491-III).

Статтею 6 Закону №2491-ІІІ визначено повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, за приписами ч.1 якої, зокрема: організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні; організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються.

У свою чергу, умови, порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання про надання дозволу на імміграцію, визначені ст.9 Закону №2491-III, відповідно до ч.5 якої для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається (ч.10 ст.9 Закону №2491-III).

З аналізу вищенаведених норм Закону України "Про імміграцію" вбачається, що для оформлення дозволу на імміграцію заявник повинен подати заяву з доданням певного пакету документів. У разі ж ненадання особою повного пакету документів, заява про надання дозволу на імміграцію не приймається та дозвіл на імміграцію не видається.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію, визначено відповідним Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року №1983 (далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Порядок №1983).

Згідно з п.12 Порядку №1983, територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам; здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Пунктом 14 Порядку №1983 визначено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію", надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби.

У разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу (п.16 Порядку №1983).

З аналізу вищевикладеного вбачається, що прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Матеріали справи свідчать, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення став висновок Тернопільського районного відділу УДМС України в Тернопільській області від 08.02.2020 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 .

У вказаному висновку зазначено, що при розгляді матеріалів справи, з`ясувалось, що персональні дані заявника у свідоцтві про шлюб серії НОМЕР_3 від 21.03.1994 року не відповідають даним, вказаним у його паспорті НОМЕР_6, який виданий 16.05.2013 року, строк дії до 15.05.2019 року, місце видачі Дамаск. Зокрема, згідно перекладу паспортного документа НОМЕР_6 прізвище іноземця зазначено як " ОСОБА_1 ", ім`я - " ОСОБА_1 ", однак в свідоцтві про шлюб серії НОМЕР_4 від 21.03.1994 року прізвище іноземця зазначено як "ОСОБА_1", ім`я - " ОСОБА_1 ".

До матеріалів справи долучена копія довідки виданої Посольством Сирійської Арабської Республіки в Києві, де міститься інформація, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є однією і тією ж особою, проте, жодним чином не роз`яснено причини та підстави зміни персональних даних іноземця.

Тобто іноземець під час подачі документів на отримання дозволу на імміграцію подав про себе свідомо неправдиві відомості.

Як наслідок, рішенням Тернопільського районного відділу УДМС України в Тернопільській області №2 від 11.02.2020 року позивачу скасовано дозвіл на імміграцію в Україну від 25.01.2018 року, на підставі п.6 ч.1 ст.12 Закону №2491-III. Видана на підставі цього рішення посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 06.02.2018 року скасована на підставі вимог пп.1 п.64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №321.

Суд звертає увагу, що за приписами пп.1 п.64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №321, посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України "Про імміграцію".

У свою чергу, ст.12 Закону № 2491-III встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Так, п.1 ч.1 ст.12 Закону № 2491-III встановлено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність, а відповідно до п.6 ч.1 ст.12 Закону № 2491-III - в інших випадках, передбачених законами України.

Проте, оскаржуване рішення, а також висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , жодних посилань на інші закони України, які б вказували на наявність тих обставин, які стали підставою для скасування дозволу на імміграцію в Україну від 25.01.2018 року, як це визначено в п.6 ч.1 ст.12 Закону №2491-III, не містять.

Тобто, у спірному рішенні відсутня вказівка на відповідну норму Закону, на підставі якої скасовано дозвіл на імміграцію в Україну.

З приводу доводів відповідачів, що під час подачі документів на отримання дозволу на імміграцію позивач подав про себе свідомо неправдиві відомості - згідно перекладу паспортного документа НОМЕР_6 прізвище іноземця зазначено як " ОСОБА_1 ", ім`я - " ОСОБА_1 ", однак в свідоцтві про шлюб серії НОМЕР_4 від 21.03.1994 року прізвище іноземця зазначено як "ОСОБА_1", ім`я - " ОСОБА_1 ", то такі є безпідставним, оскільки на час укладення шлюбу посвідчення його особи та громадянство Сірійської Арабської Республіки було підтверджено паспортним документом №393412.

Довідкою від 30.06.2016 року консульський відділ Посольства Сирійської Арабської Республіки в Києві засвідчив, що громадянин Сірійської Арабської Республіки ОСОБА_5 , паспорт НОМЕР_7 , та ОСОБА_1 , паспорт № НОМЕР_6 , є одна й та ж сама особа.

Питання ж різного написання прізвища позивача досліджувалось і було проаналізоване в процесі видачі дозволу на імміграцію в Україну 25.01.2018 року, а не виявлене в результаті перевірки 08.02.2020 року.

Як пояснив позивач, розбіжність у написанні імені виникла в результаті того, що частка " ОСОБА_1 " є загальновживаною до усіх чоловічих імен згідно сірійського правопису.

Тоді як, у розпорядженні Тернопільського районного відділу УДМС України в Тернопільській області на момент складання висновку про скасування дозволу на імміграцію від 08.02.2020 року було і свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 від 07.09.2018 року, де прізвище позивача вказано " ОСОБА_1 ", повторно видане відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільської міської адміністрації Тернопільської області на підставі актового запису про шлюб №542 від 03.05.1990 року, що додатково усувало можливі розбіжності в правописі прізвища позивача.

Суд наголошує, що відповідачами жодним чином не оспорюється факт подання позивачем усіх документів для отримання дозволу на імміграцію, які визначені Законом №2491-III та Порядком №1983, серед яких і свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 21.03.1994 року, внаслідок чого підстав для відмови в наданні дозволу на імміграцію в Україну не виявлено та в результаті - надано позивачу посвідку на постійне проживання в Україні.

Водночас, зазначення свідомо неправдивих відомостей чи подання підроблених документів є самостійною підставою для скасування дозволу на імміграцію в силу приписів п.1 ч.1 ст.12 Закону №2491-III, тоді як спірне рішення прийнято на підставі п.6 ч.1 ст.12 Закону №2491-III, тобто в інших випадках, передбачених законами України.

Покази свідка ОСОБА_7 суд не спростовують залишення поза увагою довідки консульського відділу Посольства Сирійської Арабської Республіки в Києві від 30.06.2016 року, згідно якої громадянин Сірійської Арабської Республіки ОСОБА_5 , паспорт НОМЕР_7 , та ОСОБА_1 , паспорт № НОМЕР_6 , є одна й та ж сама особа, та факту прийняття оскаржуваного рішення на підставі оцінки одного й того ж документа - свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 21.03.1994 року по різному при видачі дозволу імміграцію в Україну 25.01.2018 року та при проведенні перевірки згідно висновку від 08.02.2020 року.

Частиною 2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд ураховує правову позицію Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 20.01.2012 року "Рисовський проти України" зазначив, що ризик будь-якої помилки державного органу, повинен покладатись на саму державу та її органи.

Так, розглядаючи цю справу, Європейський суд зазначив, що принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Це є "гарантією стабільності суспільних відносин", яка породжує у громадян впевненість у тому, що їх існуюче правове становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, тому саме на державний орган покладається обов`язок виправити свої помилки.

Аналогічна позиція викладена, зокрема в рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 року №7-рп/2009, відповідно до якої, рішення суб`єкта владних повноважень повинні бути гарантією стабільності суспільних відносин, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Таким чином, встановленими судом обставинами справи доведено відсутність факту подачі неправдивих відомостей позивачем при отриманні дозволу на імміграцію та допущення відповідачем 2 надмірного формалізму щодо перевірки раніше затвердженого дозволу.

На підставі наведеного суд дійшов висновку про прийняття оспорюваного рішення від 11.02.2020 року №2 року, - необґрунтовано, непослідовно, непропорційно, без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, що не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті ч.2 ст.2 КАС України, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, не надали суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються їх заперечення, і не довели правомірності оскаржуваного рішення.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволення.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області Тернопільський районний відділ від 11.02.2020 року №2 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 липня 2020 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 місцезнаходження/місце проживання АДРЕСА_2 ЄДРПОУ/РНОКПП;

відповідач:

-Тернопільський районний відділ Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області місцезнаходження/місце проживання вул. Степова, 45,м. Тернопіль,46027 ЄДРПОУ/РНОКПП ;

-Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області місцезнаходження/місце проживання бульвар Шевченка, 10,м. Тернопіль,468;

третя особа:

- місцезнаходження/місце проживання ЄДРПОУ/РНОКПП

Головуючий суддя Мандзій О.П.