Справа № 640/25284/19
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2020-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2020 року м. Київ № 640/25284/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., вирішивши у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування звукозаписувальним засобом адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі також - відповідач), в якому просить:

- визнати бездіяльність відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що проявилася у невиконанні вимог законодавства України при прийнятті постанови від 18.11.2019 року про закінчення виконавчого провадження, протиправною;

- скасувати постанову від 18.11.2019 року про закінчення виконавчого провадження;

- зобов`язати Відповідача провести виконавчі дії в порядку, встановленому законодавством.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що відповідачем протиправно закінчено виконавче провадження №59294673 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки боржником рішення суду фактично не виконано в повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.01.2020 року повернуто позовну заяву позивачу.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2020 року ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 січня 2020 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.05.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, в якій встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.06.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 08.07.2020 року. Витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №59294673.

Через канцелярію суду 30.06.2020 року відповідачем подано копії матеріалів виконавчого провадження №59294673.

Через канцелярію суду 01.07.2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого, проти задоволення позову заперечує.

На переконання відповідача, боржником надано належні докази фактичного виконання рішення суду, з огляду на що, державним виконавцем правомірно закінчено виконавче провадження №59294673 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".

У судове засідання 08.07.2020 року прибула представник відповідача. Позивачем надано клопотання про розгляд справи за його відсутності.

З огляду на наявність у матеріалах справи матеріалів виконавчого провадження, клопотання позивача, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи за відсутності позивача.

Заслухавши вступне слово представника відповідача, дослідивши докази, які містяться у матеріалах справи, суд видалився до нарадчої кімнати для прийняття рішення з метою підготовки повного рішення в порядку частини першої статті 271 Кодексу адміністративного судочинства України.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, представники сторін у судове засідання на проголошення повного рішення не прибули.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.01.2019 року в адміністративній справі №826/5820/18 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо невиконання пункту 16 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-VIII. Зобов`язано Кабінет Міністрів України забезпечити прийняття нормативно-правового акта про умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури. В іншій частині адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2019 року апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, треті особи - Пенсійний фонд України, Міністерство соціальної політики України про визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання вчинити дії - повернуто особі, яка її подала.

Окружним адміністративним судом міста Києва 22.04.2019 року видано виконавчий лист №826/5820/18 з метою виконання рішення суду, яке набрало законної сили, в частині зобов`язання Кабінету Міністрів України забезпечити прийняття нормативно-правового акта про умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2019 року апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України - залишено без задоволення. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2019 року - без змін.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі також - державний виконавець) від 29.07.2019 року відкрито виконавче провадження №59294673 з виконання виконавчого листа від 22.04.2019 року №826/5820/18.

Державним виконавцем винесено Вимогу від 22.08.2019 року №59294673/7-20.1, в якій просить Кабінет Міністрів України повідомити про стан виконання рішення суду, про заходи, які вжиті на його виконання та посадових осіб, на яких покладено обов`язок його виконання; надати відповідне письмове пояснення в триденний термін з моменту отримання даної вимоги.

Листом Секретаріату Кабінету Міністрів України від 09.09.2019 року №18645/0/2-19 (вх. Міністерства юстиції України 11123-4-19 від 10.09.2019) адресованому, зокрема, Міністерству юстиції України, розглянувши вимогу державного виконавця від 22.08.2019 року №59294673/7-20.1, надіслано копії резолюції Віце-прем`єр-міністра України від 30.07.2019 року №20378/13/1-18 та лист заступника Державного секретаря Кабінету Міністрів України від 06.08.2019 року №15994/0/2-19.

Постановою державного виконавця від 18.11.2019 року закінчено виконавче провадження №59294673, в мотивувальній частині якої зазначено, що відповідно до листа Секретаріату Кабінету Міністрів України від 09.09.2019 року №18645/0/2-19 рішення суду боржником виконано, та відповідно до пункту 9 частини першої статі 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Вважаючи постанову державного виконавця від 18.11.2019 року про закінчення виконавчого провадження №59294673 протиправною, оскільки рішення суду не виконано в повному обсязі, позивач - стягувач у виконавчому провадженні, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (із змінами і доповненнями) (далі - Закон №1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пунктом 1 частиною першою статті 3 Закону №1404 встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною першою, пунктами 16, 18 частини третьої статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Частиною четвертою статті 19 Закону №1404 передбачено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Пунктом 6 частиною п`ятою статті 19 Закону №1404 встановлено, що боржник зобов`язаний надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Відповідно до мотивувальної частини змісту рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.01.2019 року в справі №715/5820/18: "…Згідно з пунктом 3 розділу І Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-VIII у статті 501 Закону України "Про прокуратуру" частину вісімнадцяту викладено у такій редакції: "Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України".

Відповідно до пункту 1 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-VIII цей Закон набирає чинності з 01 січня 2015 року, крім пункту 42 розділу I цього Закону, який набирає чинності з 25 квітня 2015 року.

Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-VIII встановлено Кабінету Міністрів України у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом:

забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону;

забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Наведені правові норми вказують, що у місячний строк з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-VIII, а саме з 01 січня 2015 року, Кабінет Міністрів України зобов`язаний забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону, у тому числі щодо визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури.".

Отже, на переконання суду, зобов`язання Кабінету Міністрів України "забезпечити" прийняття нормативно-правового акта про умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, про що зазначено у резолютивній частині рішення, розуміє під собою виконання Кабінетом Міністрів України - боржником у виконавчому провадженні №59294673, пункту 16 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України".

Так, ЄСПЛ неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що Уряд, як такий, який має право законодавчої ініціативи, має створювати умови щодо належного приведення законодавчої бази у відповідність до стандартів забезпечення соціальних гарантій громадян.

Аналогічну позицію Європейського суду з прав людини викладено, зокрема, в таких рішеннях: "Суханов та Ільченко проти України", "Будченко проти України", "Кечко проти України", "Ромашов проти України", "Шевченко проти України".

Тобто, належними доказами фактичного виконання рішення суду від 31.01.2019 року у справі №826/5820/18 є докази прийняття відповідного нормативно-правового акта.

Водночас, з матеріалів справи, а саме, копій виконавчого провадження №59294673, судом встановлено, що підставою винесення оскаржуваної позивачем постанови та висновку про фактичне виконання судового рішення є лист Секретаріату Кабінету Міністрів України від 09.09.2019 року №18645/0/2-19 (вх. Міністерства юстиції України 11123-4-19 від 10.09.2019) адресований, зокрема, Міністерству юстиції України, наступного змісту: розглянувши вимогу державного виконавця від 22.08.2019 року №59294673/7-20.1, надсилаємо копії резолюції Віце-прем`єр-міністра України від 30.07.2019 року №20378/13/1-18 та лист заступника Державного секретаря Кабінету Міністрів України від 06.08.2019 року №15994/0/2-19.

Судом також досліджено додатки до цього листа Секретаріату Кабінету Міністрів України від 09.09.2019 року №18645/0/2-19, а саме, копію резолюції Віце-прем`єр-міністра України від 30.07.2019 року №20378/13/1-18 та копію листа заступника Державного секретаря Кабінету Міністрів України від 06.08.2019 року №15994/0/2-19.

Зміст копії резолюції Віце-прем`єр-міністра України від 30.07.2019 року №20378/13/1-18 "До рішення окружного адміністративного суду м. Києва від 31.01.19 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.07.19 у справі №826/8520/18" Мінсоцполітики, Мінфін, Мінекономрозвитку, Мін`юст, Пенсійному фонду: "Прошу розглянути та подати Кабінетові Міністрів в установленому порядку узгоджені пропозиції".

До резолюції долучено копії рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.01.2019 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2019 року у справі №826/8520/18.

Зміст листа заступника Державного секретаря Кабінету Міністрів України від 06.08.2019 року №15994/0/2-19: "Відповідно до §146 Регламенту Кабінету Міністрів України надсилаємо лист Мін`юсту від 29 липня 2019 р. №59294673/7 і постанову про відкриття виконавчого провадження від 29 липня 2019 р. ВП №59294673 для розгляду та внесення відповідних пропозицій щодо забезпечення виконання рішення суду разом з проектом відповідного акта Кабінету Міністрів України".

Жодних додатків до цього листа копії матеріалів виконавчого провадження №59294673, надані відповідачем для долучення судом до матеріалів справи, не містять.

На переконання суду, вчинення Віце-прем`єр-міністра України від 30.07.2019 року №20378/13/1-18 резолюції відповідним міністрам, а також направлення заступником Державного секретаря Кабінету Міністрів України листа від 06.08.2019 року №15994/0/2-19 на адресу Мінсоцполітики та Мін`юста про внесення відповідних пропозицій щодо забезпечення виконання рішення суду не свідчить про фактичне виконання боржником рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.01.2019 року, яке набрало законної сили у відповідності до його змісту.

Крім того, суд зауважує, що під час здійснення дій з примусового виконання виконавчого листа, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва від 22.04.2019 року №826/5820/18, державний виконавець правом звернення до суду щодо роз`яснення судового рішення, передбаченим пунктом 10 частини третьої статті 18 Закону №1404, не скористався.

З огляду на встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині протиправності прийнятої постанови від 18.11.2019 року про закінчення виконавчого провадження та про їх задоволення.

Щодо протиправної бездіяльності державного виконавця під час прийняття постанови від 18.11.2019 року про закінчення виконавчого провадження, яка полягає у невиконанні приписів законодавства, суд зазначає наступне.

Протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих і обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що оскаржувану постанову державним виконавцем винесено 18.11.2019 року, в той час, як лист Секретаріату Кабінету Міністрів України від 09.09.2019 року №18645/0/2-19, на підставі якого державним виконавцем закінчено виконавче провадження №59294673, отримано 10.09.2019 року (вх. Міністерства юстиції України 11123-4-19), тобто, виконавче провадження №59294673 закінчено більше ніж через два місяці після отримання листа Кабінету Міністрів України.

Водночас, у матеріалах справи та виконавчого провадження відсутні докази перевірки державним виконавцем виконання боржником виконавчого документу в частині прийняття нормативно-правового акту.

Отже, з моменту отримання листа Кабінету Міністрів України від 09.09.2019 року №18645/0/2-19 до дня винесення оскаржуваної постанови, відповідачем не здійснено жодних передбачених Законом №1404 дій з перевірки фактичного виконання рішення суду боржником, з огляду на що, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності державного виконавця під час прийняття постанови від 18.11.2019 року про закінчення виконавчого провадження.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача провести виконавчі дії в порядку, встановленому законодавством, суд зазначає наступне.

Скасування судом постанови від 18.11.2019 року про закінчення виконавчого провадження №59294673, у разі набрання рішенням у цій справі законної сили, вже має своїм наслідком продовження вчинення державним виконавцем виконавчих дій, передбачених Законом №1404, зі стадії, що передувала винесенню скасованої постанови з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, не втручаючись у дискреційні повноваження такого суб`єкта, з огляду на що, зобов`язання відповідача провести виконавчі дії в порядку, встановленому законодавством, є передчасно заявленою позовною вимогою, та не підлягає задоволенню.

Виходячи з положень частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Частиною першою статті 6 Конвенції гарантовано право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі "Горнсбі проти Греції" Європейським судом з прав людини в пункті 40 рішення зазначено, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (пункт 68 рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції").

Європейський суд з прав людини в пункті 26 рішення у справі "Глоба проти України" відзначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення у справі "Бурдов проти Росії" (Burdov v. Russia), заява №59498/00, пункт 34, ECHR 2002-III, та рішення від 06.03.2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, пункт 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 07.06.2005 року у справі "Фуклев проти України" (Fuklev v. Ukraine), заява № 71186/01, п. 84).

В пункті 27 рішення у справі "Глоба проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Конституційний Суд України також неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року № 3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" зазначено, що судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.

Отже, оцінюючи дії саме державного виконавця, вчинені в межах виконавчого провадження №55929673, суд дійшов висновку, що державним виконавцем протиправно винесено постанову від 18.11.2019 року про закінчення виконавчого провадження №59294673, разом з тим, судом встановлено відсутність протиправної бездіяльності з боку відповідача.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та враховуючи, що судом не виявлено порушень відповідачем вимог законодавства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 11, 73 - 78, 90, 241- 246, 250, 271, 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати бездіяльність відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що проявилася у невиконанні вимог законодавства України при прийнятті постанови від 18.11.2019 року про закінчення виконавчого провадження, протиправною.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову від 18.11.2019 року про закінчення виконавчого провадження №59294673.

4. В іншій частині відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 287, 293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 );

Відповідач: Відділ примусового виконання рішень Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ).

Повне рішення складено 08.07.2020 року.

Суддя Л.О. Маруліна