Справа № 640/14771/20
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2020-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

07 липня 2020 року м. Київ № 640/14771/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Катющенко В.П., вивчивши позовну заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (03680, м. Київ, вул. Народного ополчення, 9), Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3), співробітника Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Сухар Юлії Віталіївни (03680, м. Київ, вул. Народного ополчення, 9), Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (02094, м. Київ, вул. Краківська, 20), Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6) про визнання протиправними дій та бездіяльності, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття у виконавчому провадженні ВП 47081437 щодо боржника ОСОБА_1 усіх вжитих виконавцем заходів виконання рішення суду та невнесення відповідних відомостей до реєстру;

- визнати протиправними дії працівника Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_2 по вилученню 19.03.2017 транспортного засобу Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 ;

- визнати протиправною бездіяльність Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, що полягає у відмові повернути транспортний засіб Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 ;

- стягнути солідарно з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, а також Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди 250316,64 грн.

Пунктом 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Згідно з частиною першою статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що основною вимогою є бездіяльність Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття у виконавчому провадженні ВП 47081437 щодо боржника ОСОБА_1 усіх вжитих виконавцем заходів виконання рішення суду та невнесення відповідних відомостей до реєстру, позаяк саме вказана бездіяльність стала наслідком безпідставного, на думку позивача, вилучення патрульною поліцією його транспортного засобу. Відповідно, вимоги позивача, заявлені до інших відповідачів, - є похідними.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 № ETS N 005, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997, проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Так, частиною першою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Указана норма кореспондує положенням частин другої та четвертої статті 82 Закону України 21.04.1999 N 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на момент повернення виконавчого документа стягувачеві постановою від 15.12.2016 та на яку посилався державний виконавець), відповідно до яких боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ.

При цьому, суд враховує, що до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених частиною першою статті 3 Закону України "Про виконавче провадження", крім тих, відносно яких законом встановлено інший, виключний порядок їх оскарження.

Розділом VІІ Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців при виконанні судових рішень, ухвалених за правилами цивільного судочинства.

Так, відповідно до статті 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Таким чином, скарги щодо виконання рішень, ухвал місцевих загальних судів, які винесені відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства мають розглядатися в порядку статті 447 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з частиною першою статті 448 Цивільного процесуального кодексу України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Як вбачається з позовної заяви та документів, доданих до неї, позивач оскаржує бездіяльність Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), вчинену в межах виконавчого провадження ВП № 47081437 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "КБ "Надра" заборгованості в розмірі 279766,27 грн.

Таким чином, оскільки виконавчий лист, виданий Дніпровським районним судом м. Києва на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва в цивільній справі, а предметом оскарження є бездіяльність Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття у виконавчому провадженні ВП 47081437 щодо боржника ОСОБА_1 усіх вжитих виконавцем заходів виконання рішення суду та невнесення відповідних відомостей до реєстру, й позивач є боржником у вказаному виконавчому провадженні, суд дійшов висновку, що даний спір у зазначеній частині не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем у позовній заяві об`єднано позовні вимоги, які належить розглядати в порядку різного судочинства.

Згідно з частиною шостою статті 21 та частиною четвертою статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог.

Згідно з пунктом 6 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Враховуючи, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, а у суду в даному випадку відсутні підстави для застосування положень статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.

Керуючись статтями 21, 169, 172, 243 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини сьомої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала суду про повернення позовної заяви може бути оскаржена. Згідно частини першої статті 295 та частини першої статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII.

Суддя В.П. Катющенко