Справа № 461/6442/19
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2020-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

06 липня 2020 рокуЛьвівСправа № 461/6442/19 пров. № А/857/5507/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Довгої О. І.
суддів -Запотічного І. І.
Матковської З. М.

перевіривши апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Львів) на рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 вересня 2019 року у справі № 461/6442/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Львівська митниця ДФС про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ухвалою судді Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2020 року апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з порушеннями строків на подання апеляційної скарги.

Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення із штриховим ідентифікатором № 047 копію зазначеної ухвали скаржник отримав 09 червня 2020 року.

На виконання вимог ухвали суду 17 червня 2020 року до Восьмого апеляційного адміністративного суду надійшла заява відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Львів) про заміну сторони у справі та поновлення строку на апеляційне оскарження.

В обгрунтування заяви про заміну учасника справи відділ примусового виконання рішень Управління забезпеення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Львів) зазначає, що 09 жовтня 2019 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Деякі питання територіальних органів Міністртва юстиції", відповідно до якої міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, що утворюються згідно цієї постанови є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції, які ліквідуються. Так, згідно постанови Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Львів) є правонаступником Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Головного територіального управління юстиції у Львівській області та Головного територіального управління юстиції у Рівненській області. Станом на момент подачі апеляційної скарги утворено Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції України (м.Львів), а відтак Головне територіальне управління юстиції у Львівській області, до складу якого й входив відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області припинив виконання своїх повноважень. Відтак, заявник просить, на підставі ст.52 Кодексу адміністративного судочинства України, замінити відповідача у справі з відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області на відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Львів).

Відповідно до ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив. Отже, за наведеного апеляційний суд задовольняє заяву про заміну сторони у справі.

Поряд з цим, щодо пропуску строку на подання апеляційної скарги скаржник покликається на те, що йому не було відомо про прийняте у справі рішення, оскільки розгляд справи відбувався без участі його представника. Стверджує, що не отримував жодних повідомлень про хід розгляду справи, як і не отримував копії оскарженого ним рішення.

Проаналізувавши матеріали справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження з огляду на наступне.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені у ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України. Згідно частини шостої цієї статті апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Згідно із пунктом шостим частини п`ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Закріплений у статті 6 КАС України принцип верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява №23436/03).

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходив з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» від 06 жовтня 2015 року суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є обмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання апеляційної скарги.

Строки подання апеляційних скарг у цій категорії справ визначені статтею 287 КАС України.

Аналіз наведеного законодавства дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями можуть скористатися правом їх оскарження у апеляційному порядку, яке повинно бути реалізовано у встановлений вказаним кодексом строк. При цьому усі учасники судового процесу рівні перед законом і судом.

Як вбачається зі змісту заяви апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження, причиною пропуску такого строку є невчасне отримання судового рішення.

На переконання суду вказані апелянтом причини пропуску строку не можуть вважатись поважними з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішення суду у цій справі проголошене 25 вересня 2019 року за відсутності представника відповідача.

Суд наголошує на тому, що апелянт є правонаступником первинного відповідача, а отже усі дії та бездіяльність його попередника стосуються його правонаступника та підлягають врахуванню при вирішенні тієї чи іншої правової ситуація (як матеріально-правової, так і процесуально-правової).

Матеріалами справи підтверджується, що 03 вересня 2019 року представник первинного відповідача Курман Б.Г. брав участь у судовому засіданні по розгляду справи №46/6442/19. Надалі, суд першої інстанції направляв повістки про виклик представника відповідача в судове засідання на розгляд справи, в тому числі й на 25 вересня 2020 року. Останнє було скеровано на електронну пошту відповідача, проте представник відповідача в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи з тих чи інших причин не подавав.

Надалі, після прийняття оскарженого відповідачем рішення суду, первинний відповідач/його правонаступник аж до 17 квітня 2020 року (до моменту звернення позивача до державного виконавця) жодним чином не цікавились щодо ходу та результатів розгляду цієї адміністративної справи.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Пономарьов проти України" вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Водночас, у справі "Трух проти України" суд зазначив, що доступ сторін до письмової копії остаточного рішення суду першої інстанції є важливим фактором для ефективної підготовки апеляції. Поки стаття 6 § 1 Конвенції зобов`язує Державу повідомляти сторони провадження про юридичні рішення (див. серед інших, Sutter v. Switzerland, judgment of 22 February 1984, Series A no.74, §§ 31-33), це не означає, що сторони не потребують ознайомлення особисто з письмовими текстами рішення коли це потрібно. Той факт, що заявник не дізнався про повний текст рішення не може приписуватись Уряду за порушення. Сама ж правова позиція ЄСПЛ у цьому контексті зводиться до того, що заявник повинен показати, що він вживав резонні/обґрунтовані заходи для того, щоб ознайомитись особисто з повним текстом рішення.

Встановлені судом обставини, які підтверджуються наявними у справі письмовими документами, зумовлюють висновок про процесуальну незацікавленість Закарпатської митниці у розгляді та вирішення справи, зважаючи на її пасивну процесуальну поведінку. У цій ситуації задоволення клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги становитеме втручання у принцип res judicata, через що причини наведені апелянтом не можуть бути обгрунтованими підставами для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Керуючись статтями 52, 286, 295, 298, 299, 325 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

заяву відділу примусового виконання рішень Управління забезпеення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Львів) про заміну сторони у справі № 461/6442/19 задовольнити.

У справі №461/6442/19 замінити відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області його парвноаступником - відділ примусового виконання рішень Управління забезпеення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Львів).

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Львів) на Галицького районного суду м. Львова від 25 вересня 2019 року у справі № 461/6442/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Львівська митниця ДФС про визнання протиправною та скасування постанови.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
З. М. Матковська