Справа № 320/1804/20
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2020-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1804/20 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Щавінський В.Р.
Суддя-доповідач: Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду 10 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області про зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, в якому просив суд:

- визнати протиправною відмову Управління соціального захисту Вишгородської районної державної адміністрації Київської області щодо не здійснення виплати компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати сум щорічної допомоги на оздоровлення згідно з рішенням судів у справах №2-2725/10 та №А-635/11;

- стягнути з Управління соціального захисту Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати сум щорічної допомоги на оздоровлення, які виплачені на виконання рішень судів у справах: №2-2725/10 в сумі 6761,27 грн. та №А-635/11 в сумі 6834,98 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду 10 квітня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняте нове, яким задовольнити позовні вимоги. На думку апелянта, він має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати сум щорічної допомоги на оздоровлення згідно з рішенням судів у справах №2-2725/10 та №А-635/11 відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав. В суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що спір має приватноправовий характер і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 присуджені виплати сум щорічної допомоги на оздоровлення згідно з рішенням судів у справах №2-2725/10 та №А-635/11.

Позивач є спадкоємцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

20.08.2019 позивачу були виплачено суми щорічної допомоги на оздоровлення згідно з рішенням судів у справах №2-2725/10 та №А-635/11.

Позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області із заявою про виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати сум щорічної допомоги на оздоровлення згідно з рішенням судів у справах №2-2725/10 та №А-635/11 відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Відповідач листом від 08.01.2020 №57 відмовив позивачу, мотивуючи тим, що виплата коштів по рішеннях судів не передбачена бюджетними програмами, а тому є нецільовим використанням бюджетних коштів.

Вважаючи відмову Управління соціального захисту Вишгородської районної державної адміністрації Київської області щодо не здійснення виплати компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати сум щорічної допомоги на оздоровлення згідно з рішенням судів у справах №2-2725/10 та №А-635/11 протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, дійшов висновку, що безпідставними є доводи позивача про те, що він, як син та спадкоємець першої черги за законом має право на отримання компенсації втрати частини у зв`язку з порушенням строків виплати сум щорічної допомоги на оздоровлення, що належали спадкодавцеві, на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», оскільки вказаний Закон не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У свою чергу, пунктами 1 і 2 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна із сторін здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна із сторін є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суд повинен виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Насамперед, спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Спір є приватноправовим, також, у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Лише та обставина, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, в даному випадку Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, не змінює правову природу спірних правовідносин та не робить спір публічно-правовим, оскільки фактично наявний спір цивільне право, предметом якого є майнова вимога позивача визнати за ним в порядку спадкування право власності на майно - грошові кошти.

Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом до управління соціального захисту населення Вишгородської РДА про стягнення компенсації втрати доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати відповідно до постанов Вишгородського районного суду у справах № 2-2725/10 та А-635/11.

Так, з наявної у матеріалах справи ухвали Вишгородського районний суд Київської області від 28 грудня 2017 року у справі № 363/5016/17 вбачається, що Вишгородським районним судом Київської області було видано виконавчий лист на виконання постанови суду № А-635/11.

02.08.2013 виконавчий лист направлено до Державної казначейської служби України. ОСОБА_2 є стороною виконавчого провадження стягувачем, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявник ОСОБА_1 є сином померлого ОСОБА_2 та його спадкоємцем.

Вишгородський районний суд Київської області зазначив за необхідне замінити сторону виконавчого провадження, оскільки на частину спадкового майна заявником було отримано свідоцтво про право на спадщину за законом, а у видачі свідоцтва про право на спадщину на грошові кошти, які мають бути виплачені УСЗН Вишгородської районної державної адміністрації Київської області за рішенням судів відмовлено, а його померлий батько є стягувачем по справі, тому просить суд замінити стягувача ОСОБА_2 у виконавчому провадженні щодо виконання постанови суду у справі № А-635/11, його правонаступником ОСОБА_1 .

З аналізу вищезазначеного колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, а стосується захисту приватних інтересів позивача, що пов`язані з вимогою позивача визнати за ним в порядку спадкування права власності на грошові кошти, а саме6 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати сум щорічної допомоги на оздоровлення згідно з рішенням судів у справах №2-2725/10 та №А-635/11.

Таким чином, зважаючи на характер правовідносин та склад учасників у даній справі, зазначений спір має розглядатися в порядку цивільного судочинства. Натомість, ознаки публічно-правового спору відсутні, а тому даний спір не належить до розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію викладену Європейським судом з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року, в якій Судом зазначено, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Частиною 1 ст.319 КАС України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком розгляду апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку щодо наявності підстав для закриття провадження у даній справі, у відповідності до п.1 ч.1 ст.238 КАС України, оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись ст. ст. 238, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року - скасувати.

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області про зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Вказати, що даний спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Ганечко О.М.