Справа № 480/2017/20
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2020-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 липня 2020 р. Справа №480/2017/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Осіпової О.О., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного МУ Мністерства юстиції (м.Суми) Ричкаля С.П. про визнання дій протиправними та скасування постанов,-
В С Т А Н О В И В:
Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного МУ Міністерства юстиції (м.Суми) Ричкаля С.П., в якому просить:
- визнати дії відповідача у виконавчому провадженні № 61191258 від 06.02.2020 щодо накладення на позивача штрафу та інших виконавчих зборів незаконними та скасувати постанови про їх накладення та стягнення.
Свої вимоги мотивує тим, що оскаржувані постанови є протиправними, оскільки в порушення норм ст. ст. 18, 39, 63 Закону України «Про виконавче провадження», приймаючи рішення про відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем незаконно та всупереч обставинам справи прийнято постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та застосування штрафу за невиконання рішення суду, при цьому здійснення військовою частиною НОМЕР_1 заходів із виконання рішення суду не прийнято до уваги. Позивачем 19.02.2020р. за вих.№ 76-359 повідомлено державного виконавця про добровільне виконання рішення суду у справі № 480/4308/19 згідно з наказом командира військової частини від 12.02.2020р. № 31, до якого включено пункт щодо здійснення виплати ОСОБА_1 коштів в сумі 27 065,50 грн. та надано копію цього наказу. Станом на 12.02.2020р. виплата ОСОБА_1 коштів заборгованості була не можлива, оскільки згідно з правилами фінансування бюджетних установ (отримувачів бюджетних коштів) потреба в коштах на лютий 2020 року була подана до 28.01.2020. Кошти на виконання рішення суду були замовлені 28.02.2020р. на підставі наказу командира частини від 12.02.2020р. № 31 та виплачені після їх надходження 13.03.2020р.
Ухвалою від 31.03.2020р. заяву військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про забезпечення позову задоволено. Заборонено головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ричкалю С.П. стягнення коштів з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України за постановами від 06.02.2020 по виконавчому провадженню № 61191258 щодо накладення на позивача штрафу та інших виконавчих зборів до вирішення справи по суті та набрання рішенням законної сили.
02.04.2020р. від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог (а.с.10-11), в якій позовні вимоги доповнені наступним чином «Кошти, перелічені Охтирському управлінню Державної казначейської служби України Сумської області Головного управління Державної казначейської служби України на виконання виконавчого провадження 61191258 від 06.02.2020р. щодо накладення на Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України штрафу та інших виконавчих, зборів повернути в/ч НОМЕР_1 за реквізитами: Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України АДРЕСА_1 ; НОМЕР_2 (ЗФ); банк: Держказначейська служба України м.Київ, МФО 820172; Код 14323534. Прийняти рішення щодо стягнення коштів судового збору в сумі 2102,00 грн. на користь в/ч НОМЕР_1 за реквізитами: Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України АДРЕСА_1 ,; НОМЕР_3 ; банк: Держказначейська служба України м.Київ, МФО 820172; Код 14323534».
03.04.2020р. провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
17.04.2020р. від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог (а.с.20), в якій також просить визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ричкаля С.П., викладені в п.2 резолютивної частини постанови у виконавчому провадженні №61531320 щодо виведення в окреме провадження постанови про стягнення виконавчого збору від 13.03.2020р. та постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 03.04.2020р., незаконними та скасувати п.2 резолютивної частин постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ричкаля С.П., викладені у виконавчому провадженні №61531320.
17.04.2020р. від представника позивача надійшла заява про виправлення описки в ухвалі (а.с.19) та заява про забезпечення позову (а.с.29-30).
21.04.2020р. за наслідками повторного автоматизованого розподілу справа була розподілена судді Осіповій О.О. внаслідок перебування судді Шаповала М.М. у відпустці, справа прийнята до провадження та її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Ухвалою від 21.04.2020р. у задоволенні заяви представника Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про виправлення описки у судовому рішенні від 31.03.2020р. відмовлено.
Того ж дня судом винесено ухвалу про залишення без руху заяви про збільшення позовних вимог, а також ухвалу про повернення без розгляду заяви про забезпечення позову.
23.04.2020р. від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог та забезпечення позову (а.с.51-54), в якій позовні вимоги викладені наступним чином: «Визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ричкаля С.П. у виконавчому провадженні №61191258 щодо накладення на військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України штрафу та інших виконавчих зборів, а також виведення даних постанов в окремі провадження незаконними та скасувати їх». Крім того, представником військової частини заявлено клопотання про постановлення ухвали про відкладення сплати судового збору за заяву про забезпечення позову до вирішення справи по суті та набрання рішенням законної сили.
Ухвалою суду від 23.04.2020р. клопотання представника позивача про відстрочення сплати судового збору за заяву про забезпечення позову задоволено та відстрочено Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України сплату судового збору до набрання рішенням у справі № 480/2017/20 законної сили; заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено; заборонено головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ричкалю С.П. стягнення коштів з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України за постановами від 06.02.2020 та 05.03.2020 по виконавчому провадженню № 61191258 щодо накладення штрафу та інших виконавчих зборів, а також виведення даних постанов в окремі провадження до набрання рішенням у справі № 480/2017/20 законної сили.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступні підстави.
Судом встановлено, що на виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області надійшов виконавчий лист № 480/4308/19, виданий 27.01.2020р. Сумським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік включно, в кількості 70 днів, у зв`язку із звільненням з військової служби у запас, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 27.08.2019р. (а.с.84,98).
06.02.2020р. державним виконавцем відповідно до ст. ст. 3, 4, 24, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого документа, копії якої направлено сторонам відповідно до ст. 28 вказаного Закону (а.с.86).
Також у вказаному листі містилося клопотання про закриття виконавчого провадження №61191258.
26.02.2020р. до відділу надійшла заява стягувача, в якій повідомляється, що рішення суду у справі № 480/4308/19 не виконано, оскільки на картковий рахунок грошові кошти не перераховані. В той же час всі необхідні документи, в тому числі реквізити для перерахування коштів, були завчасно надані боржнику (а.с.91).
05.03.2020р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ричкалем С.П. винесена постанова ВП№61191258 про накладення штрафу у розмірі 5100грн. (а.с.92).
05.03.2020р. на виконання до Охтирського Управління Державної казначейської служби України відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року №845 направлені процесуальні документи, винесені в межах виконавчого провадження АСВП 61191258 (а.с.93).
Грошові кошти у сумі 1732,60 грн. та 192,00 грн., що надійшли на депозитний рахунок відділу державної виконавчої служби, були розподілені відповідно до ст. 45, 47 Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується розпорядженням від 30.03.2020р.(а.с.99).
Відповідно до заяви стягувача від 26.03.2020р. на виконання рішення суду боржником грошову компенсацію відпустки виплачено в повному обсязі 13.03.2020р.(а.с.96,зворотній бік).
Листом від 26.03.2020р. військова частина повідомила державного виконавця про виконання рішення суду (а.с.99, зворотній бік), в якому зазначено, що «станом на 12.02.2020р. виплата ОСОБА_2 коштів заборгованості не була можлива, оскільки згідно з правилами фінансування бюджетних установ (отримувачів бюджетних коштів) потреба в коштах на лютий 2020 року була подана до 28.01.2020р. Кошти на виконання рішення суду були замовлені 28.02.2020р. на підставі наказу командира частини від 12.02.2020р. №31 та виплачені після їх надходження 13.03.2020р.».
Для підтвердження проведеної виплати позивачем направлено державному виконавцю витяг з розрахункової відомості від 12.03.2020р. №24 щодо виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учаснику бойових дій (а.с.100).
03.04.2020р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ричкалем С.П. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження згідно з п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням боржником рішення суду (а.с.97).
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до статей 14, 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Частинами 2 та 4 статті 372 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VIII (далі за текстом Закон №1404-VIII).
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Отже, виконавець зобов`язаний вжити усіх необхідних заходів щодо своєчасного і в повному обсязі виконання судового рішення.
Відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії передбачена ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження".
Відповідно до цієї норми у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Вказаною нормою встановлено визначальну ознаку для накладення на боржника штрафу, а саме не виконання рішення суду без поважних причин. При цьому, поважними, в розумінні Закону України "Про виконавче провадження", можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що на час винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу 05.03.2020р. рішення суду не було виконане, оскільки станом на 12.02.2020р. виплата ОСОБА_1 коштів заборгованості була не можлива, адже згідно з правилами фінансування бюджетних установ (отримувачів бюджетних коштів) потреба в коштах на лютий 2020 року була подана до 28.01.2020. Кошти на виконання рішення суду були замовлені 28.02.2020р. на підставі наказу командира частини від 12.02.2020р. № 31 та виплачені після їх надходження 13.03.2020р.
Постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення можуть бути винесені лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.
Встановлені обставини справи, свідчать про те, що грошову компенсацію відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік включно, на виконання судового рішення, не було своєчасно виплачено стягувачу виключно внаслідок особливої процедури замовлення бюджетних коштів, що, на думку суду, є поважною причиною не виконання судового рішення у встановлений строк.
Так, відповідно до ст.ст. 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.
Отже, виплата грошових компенсацій військовослужбовцям здійснюється виключно за рахунок коштів Державного бюджету України з відповідним бюджетним призначенням.
Правова позиція з приводу того, що невиконання судового рішення позивачем в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, підтверджена постановою Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі №К/9901/1598/18, 405/3663/13-а.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Оскільки рішення суду не виконане з поважних причин, підстави для застосування штрафу, який передбачено ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження", відсутні.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне адміністративний позов задовольнити в частині визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 05.03.2020р. ВП№61191258.
При цьому, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 06.02.2020р. ВП№61191258 , оскільки відповідно до ч.ч.5, 6 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
У частині 1 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (ч.3 цієї ж статті).
Відповідно до частини 4 статті 27 Закону №1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.
Системний аналіз наведених норм дає підстави суду дійти висновку про наявність у державного виконавця обов`язку щодо зазначення останнім у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону, а також обов`язку щодо винесення, одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, постанови про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Частиною 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено випадки, у яких виконавчий збір не стягується:
1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;
2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;
3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;
5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;
6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення та спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини 7 ст.27 Закону №1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (ч.9 ст.27).
Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Частиною 4 статті 19 цього Закону передбачено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником.
Наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа передбачені у статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до частини 3 цієї статті у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Судом встановлено, що станом на 06.02.2020р. у матеріалах виконавчого провадження були відсутні будь-які докази того, що виконавчий лист № 480/4308/19, виданий 27.01.2020р. Сумським окружним адміністративним судом, був виконаний боржником до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
У зв`язку з цим державний виконавець 06.02.2020р. року виніс постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про стягнення виконавчого збору.
При цьому, суд зазначає, що аналіз статей 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, у якій, з-поміж іншого, державний виконавець зобов`язаний зазначити суму виконавчого збору, яка підлягає стягненню.
У Законі України «Про виконавче провадження» передбачені випадки, коли виконавчий збір не стягується (частина 5 статті 27), а також умову, за якої виконавчий збір не підлягає стягненню (якщо відсутні визначені законом підстави для звільнення від його сплати), зокрема згідно з частиною 9 статті 27 Закону №1404-VIIІ виконавчий збір не стягується, якщо рішення виконано до того, як відкрито виконавче провадження (відтак розпочато примусове виконання рішення).
Доказів того, що станом на час відкриття державним виконавцем виконавчого провадження ВП№61191258 позивачем було виконано у повному обсязі вимоги виконавчого листа, № 480/4308/19, виданого 27.01.2020р. Сумським окружним адміністративним судом, суду не надано.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі №820/5807/16, від 19 квітня 2018 року у справі №825/739/17.
Посилання позивача не вчинення державним виконавцем самостійних дій з примусового виконання рішення суду за виконавчим листом відхиляються судом, адже згідно з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 22.02.2018 року у справі №816/823/17, від 07.03.2018 у справі № 750/7624/17, частина 3 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" прямо передбачає обов`язок боржника сплати суми виконавчого збору при примусовому виконанні рішення немайнового характеру, тобто незалежно від провадження державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення.
До того ж, суд зазначає, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження.
Стягнення виконавчого збору є не правом державного виконавця, а є обов`язком при відкритті виконавчого провадження. При цьому суд враховує, що на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено.
Таким чином, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність у головного державного виконавця підстав для винесення постанови від 06.02.2020р. про стягнення виконавчого збору.
Отже, доводи позивача про протиправність оскаржуваної постанови є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Щодо позовних вимог про визнання дій державного виконавця щодо виведення даних постанов в окремі провадження незаконними суд вважає необхідним відмітити, що згідно з п. 16 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень №512/5 за наявності підстав для закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа виконавчий документ виводиться із зведеного виконавчого провадження за постановою виконавця про виведення виконавчого документа зі зведеного виконавчого провадження.
Враховуючи наявність підстав для закінчення виконавчого провадження згідно з п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням боржником рішення суду, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у цій частині.
Крім того, на думку суду, не підлягають задоволенню і позовні вимоги про визнання дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ричкаля С.П. у виконавчому провадженні №61191258 щодо накладення на військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України штрафу та інших виконавчих зборів незаконними, оскільки у даному випадку належним способом захисту порушеного права є не визнання дій щодо винесення спірних постанов протиправними, а визнання протиправними та скасування самих постанов.
Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Враховуючи висновок суду про часткове задоволення позовних вимог, на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору, пропорційна розміру задоволених позовних вимог, а саме 1051грн., при цьому, з огляду на ч.2 ст.133 КАС України, оскільки ухвалою суду від 23.04.2020р. клопотання представника позивача про відстрочення сплати судового збору за заяву про забезпечення позову задоволено у розмірі 630грн. та відстрочено Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України сплату судового збору до набрання рішенням у справі № 480/2017/20 законної сили, проте позовні вимоги були задоволені частково, то остаточний розмір судового збору, що підлягає стягненню на користь позивача, складає 735грн.70коп. (1051 630,60/2).
Керуючись ст.ст.132,139,242-246,255,287,293,295-297 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного МУ Мністерства юстиції (м.Суми) Ричкаля С.П. про визнання дій протиправними та скасування постанов задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 05.03.2020р. ВП№61191258.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 07 липня 2020 року.
Суддя О.О. Осіпова