Справа № 826/4325/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2020-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2020 року м. Київ № 826/4325/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Добрянської Я.І.., розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Служби Безпеки України, Ради національної безпеки і оборони України

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

у березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Служби Безпеки України, Ради національної безпеки і оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, в якому просив:

- визнати незаконними та такими, що порушують конституційні права позивача, дії Служби Безпеки України, Ради національної безпеки і оборони України щодо обмеження порядку пересування осіб та вантажу вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей;

-зобов`язати Службу Безпеки України, скасувати Тимчасовий порядок контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей;

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що обмеження в`їзду та виїзду з території м.Донецька та інших міст, переміщенням транспортних засобів та вантажів порушує ст. 24,33,64 Конституції України, обмежує його конституційні права свободи пересування та вибору місця проживання, оскільки незаконно вимагається від них подання певних документів і отримання перепусток для виїзду та в`їзду з/до неконтрольованої території зони АТО.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.04.2015 року суддею Кармазіним О.А. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду в попередньому судовому засіданні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду від 12.05.2015 провадження в адміністративній справі зупинено до вирішення і набранням законної сили рішення в адміністративній справі №826/91858/15 та зобов`язано сторін негайно повідомити суд про усунення обставин, які зумовили зупинення провадження у справі.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 16.06.2015р. (розпорядження № 643) справу перерозподілено для подальшого судового розгляду на суддю Добрянську Я.І.

Ухвалою Окружного адміністративного суду від 19.06.2015 справу на стадії зупинення прийнято до провадження судді Добрянської Я.І. та зобов`язано сторін негайно повідомити суд про усунення обставин, які зумовили зупинення провадження у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду від 09.07.20р. провадження в адміністративній справі відновлено, продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (письмове провадження).

15.12.2017р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до КАС України, виклавши його в новій редакції.

Так, відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно з частиною третьою статті 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач-1 Служба Безпеки України у письмових заперечення на адміністративний позов зазначила, що потреба отримання дозволів на право переміщення осіб, транспортних засобів та вантажів з тимчасово неконтрольованої території на іншу територію україни та з території України до тимчасово неконтрольованих територій є важливим заходом, направленим на захист особи, держави і суспільства від тероризму, має тимчасовий характер та обмежена районом проведення АТО, положення Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей відповідають чинному законодавству України. Позовні вимоги вважають необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідач 2- Рада національної безпеки і оборони України своїми правами на подання заперечень на адміністративний позов не скористалася, а тому суд відповідно до положень ч.6 ст.162 КАС України вирішує спір за наявними матеріалами у справі

Проаналізувавши наявні у справі матеріали, суд вирішив продовжити розгляд справи без участі представників сторін у порядку письмового провадження.

Розглянувши адміністративний позов та додані до нього матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, зазначає наступне.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та підтверджується копією паспорта (а.с.18).

Наказом першого заступника керівника антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) С. М. Попко від 22 січня 2015 року N 27ог затверджено Тимчасовий порядок контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей.

Позивач не погоджуючись із діями відповідачів при прийнятті Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з положень Конституції України, Закону України «Про Службу безпеки України», Закону України «Про боротьбу з тероризмом», Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та інших нормативно правових актів, прийшов до такого.

Стаття 33 Конституції України, визначає, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Суд критично оцінює твердження позивача щодо відсутності воєнного чи надзвичайного стану, оскільки такі умови, згідно положень статті 64 Конституції України, не включають положення статті 33 цього ж закону.

Відтак Конституція України допускає обмеження права громадян на свободу пересування у випадках, встановлених законом.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» (далі - Закон № 638-IV):

- тероризм - суспільно небезпечна діяльність, яка полягає у свідомому, цілеспрямованому застосуванні насильства шляхом захоплення заручників, підпалів, убивств, тортур, залякування населення та органів влади або вчинення інших посягань на життя чи здоров`я ні в чому не винних людей або погрози вчинення злочинних дій з метою досягнення злочинних цілей;

- антитерористична операція - комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності;

- район проведення антитерористичної операції - визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція;

- режим у районі проведення антитерористичної операції - особливий порядок, який може вводитися в районі проведення антитерористичної операції на час її проведення і передбачати надання суб`єктам боротьби з тероризмом визначених цим Законом спеціальних повноважень, необхідних для звільнення заручників, забезпечення безпеки і здоров`я громадян, які опинилися в районі проведення антитерористичної операції, нормального функціонування державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій.

Статтею 3 Закону закріплені основні принципи боротьби з тероризмом, зокрема, пріоритетність попереджувальних заходів. Одним з яких є здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей.

Відповідно до ст. 4 Закону, суб`єктами, які безпосередньо здійснюють боротьбу з тероризмом у межах своєї компетенції, є: Служба безпеки України, яка є головним органом у загальнодержавній системі боротьби з терористичною діяльністю.

На Антитерористичний центр при Службі безпеки України покладається, зокрема, організація і проведення антитерористичних операцій та координація діяльності суб`єктів, які ведуть боротьбу з тероризмом чи залучаються до конкретних антитерористичних операцій (ст. 7 Закону).

Для безпосереднього управління конкретною антитерористичною операцією та керівництва силами і засобами, які залучаються до здійснення антитерористичних заходів, утворюється оперативний штаб, очолюваний керівником Антитерористичного центру при Службі безпеки України (координаційної групи відповідного регіонального органу Служби безпеки України) або особою, яка його заміщує.

Відповідно до ст. 12 Закону, законні вимоги учасників антитерористичної операції є обов`язковими для громадян і посадових осіб.

Відповідно до ст. 15 Закону, у районі проведення антитерористичної операції на час її проведення може бути встановлено спеціальний порядок, зокрема:

1) застосовувати відповідно до законодавства України зброю і спеціальні засоби;

2) затримувати і доставляти в органи внутрішніх справ осіб, які вчинили або вчиняють правопорушення чи інші дії, що перешкоджають виконанню законних вимог осіб, залучених до антитерористичної операції, або дії, пов`язані з несанкціонованою спробою проникнення в район проведення антитерористичної операції і перешкоджання її проведенню;

3) перевіряти у громадян і посадових осіб документи, що посвідчують особу, а в разі відсутності документів - затримувати їх для встановлення особи;

4) здійснювати в районі проведення антитерористичної операції особистий догляд громадян, огляд речей, що при них знаходяться, транспортних засобів та речей, які ними перевозяться;

5) тимчасово обмежувати або забороняти рух транспортних засобів і пішоходів на вулицях та дорогах, не допускати транспортні засоби, у тому числі транспортні засоби дипломатичних представництв і консульських установ, та громадян на окремі ділянки місцевості та об`єкти, виводити громадян з окремих ділянок місцевості та об`єктів, відбуксировувати транспортні засоби;

Таким чином, відповідно до законодавства, в зоні проведення антитерористичної операції права і свободи громадянина щодо свободи пересування можуть бути обмежені в рамках закону.

Аналіз зазначених вище норми законів України в сукупності дає підстави суду дійти до висновку, що дії відповідачів щодо прийняття Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, спрямовані на захист переміщених осіб в зоні проведення антитерористичної операції. Тимчасовий порядок відповідає вимогам законодавства України, а права і свободи громадянина щодо свободи пересування можуть бути обмежені в рамках закону.

Також суд вважає, безпідставними доводи позивача про порушення Радою безпеки і оборони України вимог ст.107 Конституції України щодо введення в дію рішень зазначеного органу Указом Президента України, оскільки рішення про затвердження Тимчасового порядку приймалось АТЦ при СБУ, в порядку визначеному Законом.

Згідно абзацу 7 частини 1 статті 13 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (№ 1382-IV від 11.12.2003) вільний вибір місця проживання обмежується в адміністративно-територіальних одиницях, які знаходяться на тимчасово окупованих територіях.

Постановою Верховної Ради України від 17 березня 2015 року N 254-VIII визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Частинами 3,4 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основоположних свобод встановлено, шо на здійснення права на свободу пересування не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Право на вільне пересування і обрання місця проживання можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Стаття 17 Конституції України, визначає, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Згідно ст.68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до покладених Законом України «Про Службу безпеки України» завдань СБУ зобов`язана вживати заходів, в т.ч. превентивних, для захисту територіальної цілосності, інтересів держави та прав громадян.

Відтак, вказане додатково спростовує доводи позивача щодо відсутності правових підстав для обмеження права громадянина на свободу пересування і проживання у випадках, встановлених законом, зокрема у зоні АТО.

З урахуванням зазначено, суд приходить до висновку, що при прийняті Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей відповідачі діяли в межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку суду, відповідачі покладений на них обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виконали, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Зважаючи, що у задоволенні позову сторони відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, - судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити..

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 255 КАС України та може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська