Справа № 340/2102/19
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2020-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

08 липня 2020 року м. Дніпросправа № 340/2102/19

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),
суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,
за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,
розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року (головуючий суддя Брегей Р.І.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Дніпровської митниці Держмитслужби

про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови у митному оформленні (випуску) товарів, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду із позовом до Дніпровської митниці Держмитслужби (правонаступник Кіровоградської митниці ДФС, далі Відповідач), в якому просив суд:

- скасувати рішення Кіровоградської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA901000/2019/000234/2 від 05.08.2019 року;

- скасувати картку відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Кіровоградської митниці ДФС №UА901010/2019/00347 від 05.08.2019 року;

- стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Кіровоградської митниці ДФС (Юридична адреса 25006, м. Кропивницький, вул. Кавалерійська, 15, тимчасова адреса 25030, м. Кропивницький, вул. Лавандова, 276, код ЄДРПОУ: 003) судовий збір за подачу позову в розмірі 768,40 та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Мотивуючи адміністративний позов Позивач, зокрема, зазначив, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості не містить обґрунтування причин через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, оскільки Відповідачем не зазначено, які саме документи, надані Позивачем в підтвердження митної вартості товару, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари. Крім того, Позивач вказав і про те, що Відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за другорядним методом. З огляду на вказане, Позивач вважає спірні рішення такими, що підлягають скасуванню, оскільки винесені з порушенням вимог чинного митного законодавства.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року у справі №340/2102/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови у митному оформленні (випуску) товарів - задоволено (а.с.155-160).

Відповідач - Дніпровська митниця Держмитслужби, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (а.с.165-168).

В апеляційній скарзі Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано у тому числі тим, що суд першої інстанції не дослідив належним чином тих обставин, що як при здійсненні митного оформлення, так і при винесенні рішення про коригування митної вартості Позивачем не було надано будь-яких документів, які б могли підтвердити заявлену ним митну вартість. При цьому, Відповідач вказав і про те, що у зв`язку з ненаданням квитанції, чека або іншого еквівалентного по змісту документу, який підтверджує сплачену за товар суму, як того вимагає ст. 368 МК України, у митниці були відсутні підстави для оформлення оспорюваного автомобіля за ціною договору (контракту).

Представник Позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

03 липня 2020 року на електронну пошту Третього апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання за вх. №35452/20 від Відповідача про розгляд справи №340/2102/19 в порядку письмового провадження без участі Кіровоградської митниці ДФС.

Крім того, на адресу Третього апеляційного адміністративного суду від Дніпровської митниці Держмитслужби надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги, в якому останній, зокрема, просив суд здійснити заміну відповідача - Кіровоградську митницю Державної фіскальної служби на правонаступника - Дніпровську митницю Держмитслужби.

06 липня 2020 року на адресу Третього апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Прибори Івана Івановича про заміну відповідача правонаступником в адміністративній справі №340/2102/19.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2020 року здійснено заміну Відповідача - Кіровоградської митниці Державної фіскальної служби на правонаступника - Дніпровську митницю Держмитслужби в адміністративній справі №340/2102/19 за позовом ОСОБА_2 до Кіровоградської митниці Державної фіскальної служби про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання своїх представників не направили, про причини їх неявки суд не сповістили.

Клопотань від учасників справи про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 25.07.2019 року Позивачем, за посередництвом декларанта, подано до Відповідача митну декларацію №UA901010/2019/009505, якою було задекларовано для митного оформлення товар, який ввозиться на територію України, а саме: легковий автомобіль Skoda Yeti, номер кузова НОМЕР_1 , календарний рік виготовлення 31.05.2013, робочий об`єм циліндрів двигуна 1968 см. куб. (а.с.78).

У вказаній митній декларації Позивачем самостійно визначено митну вартість товару за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), яка складає 1250 Євро - графа 42 митної декларації.

На підтвердження заявленої митної вартості автомобіля Позивачем надано: акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу UA205160/2019/00245 від 17.07.2019, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 11.07.2019, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 24.07.2013, висновок експертного товарознавчого дослідження №132 від 24.07.2019, договір купівлі-продажу бувшого у вжитку транспортного засобу з аукціону №50-IL-11382 від 19.11.2018, договір про надання послуг митного брокера №90 від 25.07.2019, платіжне доручення 0.0..1 від 12.07.2019, митну декларацію країни відправлення 19LTKC0100EK137303 від 12.07.2019.

Відповідачем розпочату процедуру консультацій із позивачем, зокрема, запропоновано надати касовий або товарний чек (квитанцію, інший еквівалентний по змісту документ, який підтверджує сплачений за товар суму). Крім того, запропоновано надати інші додаткові в разі їх наявності, документи для підтвердження заявленої митної вартості, наприклад:

- документ про страхову вартість автомобілю;

- рахунки про здійснення платежів третім особам та договір (угода, контракт) із третіми особами, пов`язаними із даною угодою (а.с.76).

Декларантом, який діяв від імені Позивача, було додатково надано Відповідачу: виписку з переліку т/з для продажу з аукціону головним комісаріатом поліції округу Паневежис №50-IL від 05.11.2018, висновок експерта №132 від 24.07.2019, договір купівлі-продажу №50-IL-11382 від 19.11.2018.

Відповідач, за результатами розгляду поданої Позивачем митної декларації та додаткових документів, відмовив у митному оформленні товарів та прийняв картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA901010/2019/00347 від 05.08.2019 року та рішення про коригування митної вартості товарів №UA901000/2019/000234/2 від 05.08.2019 року, яким вартість автомобіля визначена у розмірі 6500 Євро на підставі ст. 64 МК України за резервним методом (а.с.53-56).

В графі 33 рішення про коригування митної вартості, як підставу для коригування зазначено, зокрема, наступне: «…Враховуючи вищезазначене, зокрема інформацію згідно ПІК ЄАІС ДФС та з додаткових джерел інформації (SCHWACKE), не надання декларантом додаткових документів, можливість надання яких передбачена ст. 53 та 368 МКУ (окрім вищенаведених), у відповідності до п. 2 частини 2 статті 55 МКУ виникають обґрунтовані сумніви щодо достовірності відомостей про вартість товару, зазначену в МД, в зв`язку з чим метод визначення вартості за заявою декларанта, не може бути застосований. Цінову інформацію про ідентичні та подібні товари в розумінні ст. 59, 60 та з урахуванням положень ст . 61 МКУ у максимально наближений до дати експорту товару в Україну термін як у митниці, так і у декларанта не виявлено. У відповідності до положень ст. 54, 55 МКУ та враховуючи встановлену ст. 57 МКУ послідовність застосування методів визначення митної вартості та інформацію про фізичний стан мотоциклу, митну вартість товару визначено резервним методом згідно ст. 64 МКУ на рівні 6500 Євро. При визначенні митної вартості використана інформація з МД від 13.02.2019 №UA204020/2019/001379 (легковий автомобіль, марки - Skoda, модель - Yeti, бувший у використанні, МВВ6, країна походження - невідома, країна виробництва - Чехія, виробник Skoda, календарний та модельний рік виготовлення 2013, МВВ 6, робочий об`єм циліндрів двигуна 1968 см. куб., товар експортовано в Україну із країни ЄС фізичною особою)…» (а.с. 54).

Правомірність прийняття Відповідачем картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA901010/2019/00347 від 05.08.2019 року та рішення про коригування митної вартості товарів №UA901000/2019/000234/2 від 05.08.2019 року є предметом судового розгляду у даній справі.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції зокрема виходив з того, що оскільки вартість автомобіля після дорожньо-транспортної події, який ще не відремонтований, набагато нижча, ніж вартість такого ж автомобіля, який не брав участі у дорожньо-транспортній події або після ремонту, тому обраний Відповідачем товар у якості подібного товару, задекларованому Позивачем, не відповідає вимогам ч. 2 та ч. 3 ст. 60 МК України, що, у свою чергу, свідчить про протиправність прийнятих Відповідачем спірних рішень.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 1 Митного кодексу України (далі МК України) визначено, що законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відповідно до частини 6 статті 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом, Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Положеннями статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначено як вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частинами 1, 2 статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною 4 статті 58 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 МК України).

За змістом частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Стаття 53 МК України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МК України).

Згідно частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В силу вимог частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин 1 та 2 статті 53 МК України слідує, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Згідно частини 3 статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 5 статті 54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Судом встановлено, що в спірному випадку декларантом для підтвердження обґрунтованості заявленої у декларації митної вартості товару подані документи, передбачені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, які не в повній мірі давали змогу Відповідачу визначити митну вартість товару за ціною договору, що слугувало підставою для витребування Відповідачем додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості автомобіля.

Однак, Позивач не надав додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості автомобіля, що підтверджують фактично сплачену суму коштів, тому у Відповідача виник обов`язок відкоригувати митну вартість товару на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог МК України.

Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, наведені у статті 57 МК України.

Згідно даної статті такими методами є 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ст.60 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів полягає в наступному.

У разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.

Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку.

Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

У разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.

У разі якщо кошти та витрати, зазначені в пунктах 5-7 частини десятої статті 58 цього Кодексу, включаються у вартість операції, здійснюється коригування для врахування значної різниці у таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та відповідними подібними (аналогічними) товарами, що зумовлено різницею у відстанях і способах транспортування.

У разі якщо для цілей застосування цього методу виявляється більш як одна вартість договору щодо подібних (аналогічних) товарів, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша така вартість.

При цьому, митний орган при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, має діяти у спосіб, визначений Митний кодекс України, зокрема, ч.6 ст.54 МК України, яка, як зазначено вище, визначає підстави, за наявності яких митний орган відмовляє декларанту у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю, а відомості, які містяться в ЄАІС ДМСУ, мають допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень.

Колегія суддів зазначає про те, що в межах спірних правовідносин подібним може вважатись транспортний засіб, який перебував у такому ж стані, тобто, до ремонту після дорожньо-транспортної події.

При цьому, суд першої інстанції правильно вказав про те, що вартість автомобіля після дорожньо-транспортної події, який ще не відремонтований, набагато нижча, ніж вартість такого ж автомобіля, який не брав участі у дорожньо-транспортній події або після ремонту.

З матеріалів справи встановлено, що спірний товар за МД UA901010/2019/009505 має наступні характеристики: легковий автомобіль; марка Skoda; модель Yeti; номер кузова НОМЕР_1 ; календарний рік виготовлення 31.05.2013; модельний рік виготовлення 2013; робочий об`єм циліндрів двигуна 1968 см. куб.; номер шасі т.з. грузовий; загальна кількість місць включаючи місце водія 5; призначення для перевезення пасажирів по дорогах загального користування; тип двигуна дизельний; потужність двигуна 103 КВТ; номер двигуна нема даних; такий, що був у використанні, не містить у своєму складі передавача; тип кузова універсал; колір білий; кількість дверей 5; категорія М1; дата введення в експлуатацію - 24.07.2013; колісна формула 4х4; екологічний рівень не нижче євро 2; показник одометра 273406 км; торговельна марка Skoda; виробник Skoda Auto A.S.; країна виробництва CZ; наявні пошкодження згідно висновка №132 від 24.07.2019: пошкодження крила лівого заднього, копоту, правого крила заднього, двері передньої правої, пошкодження даху, крила правого переднього, пошкодження лівої фари, гратки радіатору.

Обраний Відповідачем товар, в якості подібного (аналогічного) за МД №UA204020/2019/001379 має наступні характеристики: легковий автомобіль, марки - Skoda, модель - Yeti, бувший у використанні, МВВ6, країна походження - невідома, країна виробництва - Чехія, виробник Skoda, календарний та модельний рік виготовлення 2013, МВВ 6, робочий об`єм циліндрів двигуна 1968 см. куб., товар експортовано в Україну із країни ЄС фізичною особою.

З аналізу вищенаведеного випливає те, що спірний товар за МД UA901010/2019/009505, та порівнюваний товар за митною декларацією №UA204020/2019/001379, не є подібними (аналогічними) товарами в розумінні частин другої та третьої статті 60 МК України, що дає підстави стверджувати про безпідставність в застосуванні до спірного товару другорядного методу визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для скасування спірної картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA901010/2019/00347 від 05.08.2019 року та рішення про коригування митної вартості товарів №UA901000/2019/000234/2 від 05.08.2019 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення позовних вимог прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги Відповідача висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу Відповідача - без задоволення.

Поряд із зазначеним, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З урахуванням того, що представником Позивача до закінчення судових дебатів подано заяву про надання суду апеляційної інстанції доказів оплати понесених останнім витрат на правничу допомогу надану в суді апеляційної інстанції протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що питання щодо розподілу судових витрат буде вирішено після спливу п`ятиденного строку для подання доказів оплати витрат на правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року у справі №340/2102/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
В повному обсязі постанова складена 09 липня 2020 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова