Справа № 380/4197/20
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2020-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/4197/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Карп`як О.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом за позовом Державного підприємства «Львіввугілля» в особі ВП«Шахта «Межирічанська» Державного підприємства «Львіввугілля» до Червоноградського міського відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною і скасування постанови,-

в с т а н о в и в:

До суду надійшла позовна заява Державного підприємства «Львіввугілля» (80000, Львівська область, м. Сокаль, вул. Б.Хмельницького, 26) в особі «Шахта «Межирічанська» Державного підприємства «Львіввугілля» (80100, Львівська область, м. Червоноград, вул. Львівська, 68) до Червоноградського міського відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (80100, Львівська область, м. Червоноград, вул. Мазепи, 16) про визнання протиправною і скасування постанови ВП № 62014188 про арешт майна боржника від 07.05.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає наступне. 07.05.2020 року старшим держаним виконавцем Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Стельмах А.П, при примусовому виконанні вимоги № Ю-596-25У, виданої 14.02.2020 року Головним управлінням ДПС у Львівській області, винесено постанову про арешт майна боржника (виконавче провадження ВП № 62014188). Позивач вважає таку постанову протиправною, з огляду на наступне. На виконання статей 6 та 7 Закону України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств» Кабінет Міністрів України затвердив перелік об`єктів державної власності, які підлягають приватизації у 2015-2017 роках (постанова від 12.05.2015 № 271 «Про проведення прозорої та конкурентної приватизації у 2015-2017 роках»). Відповідно до цього Переліку приватизації у 2015-2017 рр. підлягають, зокрема, відокремлені підрозділи ДП «Львіввугілля», а саме «Шахта «Межирічанська». Внесення у цей перелік надає ВП «Шахта «Межирічанська» статусу об`єкта приватизації на який розповсюджується положення про мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна, а тому відчужувати майно підприємства, заборонено. Крім того, згідно Положення про ВП «Шахта «Межирічанська», остання не має статусу юридичної особи. Мораторій на примусову реалізацію майна передбачений ст. 1 Закону Україну «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» та ст. 13 Закону України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств» розповсюджується під час примусового виконання рішень органами державної виконавчої служби. Майно ДП «Львіввугілля» «Шахта «Межирічанська» перебуває в податковій заставі. Тому спірну постанову вважає протиправною та просить її скасувати.

Ухвалою суду від 04 червня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін з особливостями встановленими ст. ст. 268, 287 КАС України.

Відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав. Копію ухвали про відкриття провадження отримано представником відповідача 16.06.2020 року.

Ухвалою від 06.07.2020 суд ухвалив перейти до розгляду в порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

Головним управлінням ДПС у Львівській області прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю-596-25У від 14.02.2020 року.

Старшим держаним виконавцем Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Стельмах А.П, при примусовому виконанні вищевказаної вимоги винесено постанову про арешт майна боржника від 07 травня 2020 року (виконавче провадження ВП № 62014188).

Позивач вважаючи постанову відповідача про арешт майна боржника протиправною та такою, що підлягає скасуванню, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 1 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначено статтею 48 Закону №1404-VIII згідно до ч.1, ч.2 якої звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Статтею 52 Закону № 1404-VIII визначені особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичної особи, фізичної особи підприємця, за приписами частини 1 якої виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов`язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

За приписами частини 5 цієї статті у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Відповідно до вимог частини 2 статті 56 Закону № 1404-VIII арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» № 2269-VIII визначено, що законодавство України про приватизацію складається з цього Закону, інших законодавчих актів. Галузеві особливості приватизації об`єктів державної власності можуть встановлюватися виключно законами.

Особливості приватизації державного майна вугледобувних підприємств та особливості їх діяльності у післяприватизаційний період визначені Законом України від 12 квітня 2012 року № 4650-VI «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств» (далі - Закон України № 4650-VI).

У відповідності до вимог статті 3 цього Закону приватизація вугледобувних підприємств здійснюється відповідно до законодавства з питань приватизації з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України № 4650-VI особливими умовами приватизації вугледобувних підприємств є, зокрема, встановлення на строк до трьох років з моменту завершення приватизації мораторію на застосування процедури примусової реалізації майна об`єктів приватизації шляхом зупинення виконавчого провадження та мораторію на порушення справ про банкрутство вугледобувних підприємств, які поширюються лише на борги, що утворилися на момент завершення приватизації. Мораторій не застосовується щодо рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування і заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів Пенсійного фонду України, а також щодо рішень про стягнення заборгованості за електричну енергію і послуги з її передачі та розподілу.

Відповідно до статті 13 цього Закону з метою недопущення банкрутства вугледобувних підприємств і збереження сировинної бази металургійного та енергетичного комплексів з моменту прийняття рішення про приватизацію підприємства до моменту завершення приватизації встановлюються мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна об`єктів приватизації шляхом зупинення виконавчого провадження та мораторій на порушення справ про банкрутство вугледобувних підприємств.

За приписами частини 2 цієї статті на строк до трьох років з моменту завершення приватизації встановлюються мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна об`єктів приватизації шляхом зупинення виконавчого провадження та мораторій на порушення справ про банкрутство вугледобувних підприємств, які поширюються лише на борги, що утворилися на момент завершення приватизації.

Аналіз наведених норм у сукупності дозволяє дійти висновку про те, що для вугледобувних підприємств Законом України № 4650-VI визначено особливі умови приватизації, зокрема, шляхом встановлення відповідного мораторію під час виконавчого провадження.

Абзацом першим статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» від 13 квітня 2017 року № 2021 регламентовано, що тимчасово, до 1 січня 2022 року, підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", знімаються арешти та заборони відчуження майна у таких виконавчих провадженнях, крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Вугледобувне підприємство - гірниче підприємство, основним видом економічної діяльності якого є підземне або відкрите добування вугілля, до складу якого можуть входити шахти, шахтоуправління, розрізи та інші відокремлені підрозділи, що виконують допоміжні функції (пункт 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 квітня 2012 року № 4650-VI "Про особливості приватизації вугледобувних підприємств").

ДП «Львіввугілля», діє відповідно до Статуту, затвердженого наказом Міненерго України №437 від 22.11.2019 року.

Згідно п.2.2.1. Статуту ДП «Львіввугілля» основним напрямком діяльності підприємства є добування та збагачення кам`яного вугілля.

Відокремлений підрозділ «Шахта «Межирічанська» Державного підприємства -Львіввугілля» створено згідно з наказом ДП «Львіввугілля» від 12.02.2003 року №5 «Про створення відокремлених підрозділів ДП «Львіввугілля».

ВП «Шахта «Межирічанська» ДП «Львіввугілля» діє відповідно до «Положення про відокремлений підрозділ «Шахта «Межирічанська» Державного підприємства «Львіввугілля», затвердженого т.в.о. генеральним директором ДП «Львіввугілля» 27.12.2019 року та погодженого Міністерством енергетики та захисту довкілля 26.12.2019 року.

Згідно п.2.2.1 видом діяльності, який здійснює підрозділ є добування кам`яного вугілля.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2015 № 271 затверджено перелік об`єктів державної власності, що підлягають приватизації у 2015 році. Подальшими змінами затверджено перелік об`єктів державної власності, що підлягають приватизації у 2015 - 2017 роках.

До вказаного переліку включено відокремлені підрозділи позивача, які перебували у зазначеному переліку і станом на дату прийняття оспорюваного рішення, в тому числі код 26359901 - "Шахта "Межирічанська" Державного підприємства "Львіввугілля".

Таким чином, на позивача, як на державне вугледобувне підприємство розповсюджуються положення Закону № 2021.

Однак, відповідно до ст.1 Закону №2021, вказані норми не застосовуються щодо стягнення заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Спірна постанова винесена при примусовому виконанні вимоги №Ю-596-25У від 14.02.2020, винесеної ГУ ДПС у Львівській області.

Позивачем не подано доказів того, що виконавче провадження ВП №62014188 щодо примусового виконання вимоги №Ю-596-25У від 14.02.2020, винесеної ГУ ДПС у Львівській області не стосується стягнення боргу із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

З огляду на зазначене, позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Позивачем не обґрунтовано підстав вважати, що оскаржувана постанова про арешт, прийнята без дотримання та врахування ст.1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» із застереженнями, наведених у цій нормі.

Згідно з вимогами статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.139 КАС України, судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 271, 272, 287, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову Державного підприємства «Львіввугілля» в особі «Шахта «Межирічанська» Державного підприємства «Львіввугілля» до Червоноградського міського відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною і скасування постанови відмовити повністю.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня їх проголошення до суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд.

Повне судове рішення складено 06.07.2020 року.

Суддя Карп`як Оксана Орестівна