Справа № 120/1013/20-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2020-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 липня 2020 р. Справа № 120/1013/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року позивач ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Корнійчук С.А., звернулась до суду з позовом до Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення відповідача за № 197 від 08.10.2019 року про відмову позивачу у наданні згоди на поділ земельної ділянки та наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, комунальної форми власності, орієнтованою площею 2,0 гектара з метою подальшої передачі безоплатно у власність на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області та зобов`язати відповідача надати відповідний дозвіл.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11.07.2019 року по справі № 120/1703/19-а, на 35 сесії 7 скликання Якушинецької сільської ради відповідачем прийнято рішення № 197 від 08.10.2019 року про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, для ведення особистого селянського господарства, комунальної форми власності, орієнтовною площею 2,0 га з кадастровим номером :03:001:0056 з метою подальшої передачі безоплатно у власність, оскільки відповідна земельна ділянка перебуває в користуванні громадян, а позивач не надала погодження землекористувачів на вилучення з їх користування, а також необхідність здійснення розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. З вказаною відмовою позивач не погоджується, вважає її протиправною і такою, що не відповідає вимогам ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України. Зокрема, вказує на те, що право власності на земельні ділянки не виникає на підставі лише одного рішення органу місцевого самоврядування, а згідно інформації ДЗК від 02.03.2020 року, спірна земельна ділянка відноситься до земель запасу та право власності на неї відсутнє, що повністю спростовує висновки відповідача про перебування цієї ділянки в користуванні. Окрім того зазначає, що оскільки земельна ділянка, частину якої позивач бажає отримати у власність, є сформованою, має кадастровий номер, тому в цьому випадку підлягає застосуванню спеціальна норма - ст. 79-1 ЗК України, за якою формування земельної ділянки здійснюється в порядку відведення шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок. За таких обставин, вважаючи, що її права у зв`язку з прийняттям відповідачем оскаржуваного рішення є порушеними, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 03.04.2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлені строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення.

24.04.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вказує на те, що земельна ділянка яку бажає отримати позивач, знаходиться в урочищі «Майдан» на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області та рішенням сільської ради № 48 від 22.12.1992 року відповідні земельні ділянки на даній місцевості було надано під городи в постійне користування 65 громадянам. При цьому позивачем до поданого клопотання не було надано згоди відповідних землекористувачів на припинення їх права користування спірною земельною ділянкою. Окрім того відповідач зазначає, що іншою підставою для відмови у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою є те, що спірна земельна ділянка яку бажає поділити позивач з кадастровим номером :03:001:0056, площею 10,6263, га сформована з цільовим призначенням "землі запасу" (код Класифікації видів цільового призначення земель 16.00), а позивач бажає отримати земельну ділянку з цільовим призначенням "для ведення особистого селянського господарства" (код Класифікації видів цільового призначення земель 01.03), тобто позивачем буде змінюватись цільове призначення земельної ділянки, у зв`язку з чим в силу положень ст. 50 Закону України «Про землеустрій» має виготовлятися проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Натомість позивач звернулась із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Тобто вид документації, на яку бажає отримати дозвіл позивач, не відповідає вимогам чинного законодавства. Також відповідач звертає увагу суду на те, що станом на 15.04.2020 року такої земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0056 не існує, оскільки наразі у зв`язку з оформленням трьом землекористувачам права власності, змінилася площа, конфігурація та кадастровий номер земельної ділянки, поділ якої бажав робити позивач. За таких обставин відповідач вважає, що діяв правомірно, а тому в позові просить суд відмовити.

Відповіді на відзив від позивача не надходило, що не є перешкодою для розгляду даної справи по суті.

Враховуючи, що головуючий по даній справі суддя в період часу з 09.06.2020 року по 03.07.2020 року перебував у відпустці, тому рішення у даній справі прийняте судом 06.07.2020 року.

Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив таке.

13.02.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області з клопотанням надати їй дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, з кадастровим номером: :03:001:0056 (земельний масив розміром 10,6263 га, землі запасу), комунальної форми власності, орієнтовною площею 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області. До клопотання позивач надала копії паспорта та ідентифікаційного коду, графічний матеріал на бажану земельну ділянку із позначенням місця її розташування.

Оскільки вказане клопотання на розгляд сесії сільської ради не вносилось, позивач оскаржила відповідну бездіяльність відповідача до суду.

Судом встановлено, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11.07.2019 року по справі № 120/1703/19-а позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області та зобов`язано останню розглянути клопотання ОСОБА_1 від 13.02.2019 року на сесії сільської ради та прийняти мотивоване рішення, яким вирішити питання по суті заявленого клопотання щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, комунальної форми власності, орієнтовною площею 2,0 га, з метою подальшої передачі безоплатно у власність, яка знаходиться на території Якушинецької сільської ради (Якушинецька ОТГ) Вінницького району Вінницької області.

На виконання даного судового рішення, Якушинецькою сільською радою розглянуто клопотання ОСОБА_1 від 13.02.2019 року та за результатами його розгляду прийнято рішення № 197 від 08.10.2019 року, яким відмовлено позивачу у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, комунальної форми власності, орієнтованою площею 2,0 гектара на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області.

Як слідує зі змісту даного рішення, причиною відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_1 слугували дві обставини. Перша з них полягає в тому, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0056 перебуває в користуванні громадян і позивач не надала погодження землекористувачів на її вилучення. Другою ж підставою слугувала та обставина, що оскільки при зміні цільового призначення земельної ділянки згідно ст. 50 Закону України «Про землеустрій» має розроблятися проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а позивач звернулася із клопотанням про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, тому вид документації, на розроблення якої позивач бажає отримати дозвіл, не відповідає вимогам діючого земельного законодавства.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню відповідача, суд керується такими мотивами.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Законом України "Про Державний земельний кадастр", Законом України «Про землеустрій».

Відповідно до ст. 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Конкретні категорії земель визначені у частині першій статті 19 ЗК України, до яких зокрема належать землі сільськогосподарського призначення.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

В силу положень п. "а" ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються громадянам у власність та надаються у користування для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 ЗК України земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.

Отже, законом передбачено право громадян України на безоплатне набуття у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель державної та комунальної власності сільськогосподарського призначення.

Порядок набуття відповідного права визначається главою 19 Розділу IV Земельного кодексу України.

Так, згідно із ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями статті 118 ЗК України. Зокрема, частиною шостою цієї статті визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Так, як зазначалося судом вище, однією з підстав для відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою стало посилання відповідача на те, що зазначена на графічних матеріалах земельна ділянка згідно з рішенням Якушинецької сільської ради народних депутатів від 22.12.1992 року № 48 надана в постійне користування під городи 65 громадянам.

З цього приводу суд враховує що дійсно, в силу вимог ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Водночас судом встановлено, що земельна ділянка за кадастровим номером :03:001:0056 площею 10,4763 га, щодо якої позивач подала клопотанням про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, на момент винесення відповідачем оскаржуваного рішення (08.10.2019 року) згідно інформації з державного земельного кадастру, була зареєстрована за Якушинецькою сільською радою, дата реєстрації 28.01.2019р.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Разом із тим силу приписів ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

В даному випадку відповідач належними і допустимим доказами не довів тієї обставини, що спірна земельна ділянка перебуває у законному користуванні інших осіб - громадян, у зв`язку з чим необхідна згода таких осіб на вилучення земельної ділянки.

Що ж до посилання відповідача на рішенням Якушинецької сільської ради народних депутатів від 22.12.1992 року №48, яким громадянам в постійне користування надано під городи земельні ділянки, то суд враховує, що на час прийняття цього рішення діяв Земельний кодекс України в редакції Закону від 19 грудня 1990 року № 561-XII (далі - Кодекс).

Згідно з ч. 1 ст. 22 цього Кодексу право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Крім того, частиною першою статті 23 Кодексу було визначено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

За наведених вище обставин суд вважає, що право власності (постійного користування) на земельну ділянку не могло виникати на підставі одного лише рішення органу місцевого самоврядування, а тому зазначення в оскаржуваній відмові у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою такої підстави як відсутність погодження землекористувачів на вилучення земельної ділянки є неправомірним.

Що ж до іншої підстави, яка була врахована відповідачем при прийняті оскаржуваного рішення № 197 від 08.10.2019 року, та стосується необхідності в розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а не технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, то суд зазначає наступне.

Згідно частин першої та другої статті 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Відповідно до частини п`ятої статті 79-1 ЗК України формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Згідно частини шостої та сьомої статті 79-1 ЗК України формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Частинами дев`ятою та десятою статті 79-1 Земельного кодексу передбачено, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Виходячи з аналізу положень частин п`ятої-десятої статті 79-1 ЗК України можна дійти висновку, що підставою для формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, є технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

В той же час згідно з частиною першою статті 50 Закону України "Про землеустрій" проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Отже, формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. А у разі, якщо цільове призначення земельної ділянки підлягає зміні, то в цьому випадку необхідним є розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Із матеріалів справи слідує, що позивач звернулася до відповідача із клопотанням про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, з кадастровим номером :03:001:0056.

Разом із тим, судом встановлено, що згідно витягу з Державного земельного кадастру НВ-018 від 23.11.2018 року, інформації Державного земельного кадастру від 02.03.2020 року, цільове призначення земельної ділянки площею 10,4763 га з кадастровим номером :03:001:0056 - « 16.00 Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у користування громадянам чи юридичним особам)».

У відповідності до статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення (ч. 1 ст. 20 ЗК України).

Класифікація видів цільового призначення земель в Україні затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 548 від 23.07.2010р., який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.11.2010р. № 1011/18306.

Згідно даної Класифікації видів цільового призначення земель, землі сільськогосподарського призначення відносяться до Секції А розділу 1, підрозділом 01.03 якого є землі «для ведення особистого селянського господарства». В той же час землі запасу відносяться до Секції К розділу 16, підрозділ 16.00 «землі запасу».

Тобто, землі сільськогосподарського призначення та землі запасу відносяться до різних видів цільового призначення земель.

Відповідно до частини 2 статті 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр" відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Так, як уже наголошувалося судом вище, в Державному земельному кадастрі містилась інформація про цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0056 як « 16.00 Землі запасу» (а.с. 13, 44). Відтак, позивач бажаючи отримати у власність таку земельну ділянку з метою ведення особистого селянського господарства, фактично має ставити питання щодо зміни її цільового призначення з « 16.00 землі запасу» на « 01.03 землі сільськогосподарського призначення - для ведення особистого селянського господарства» шляхом отримання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо її відведення.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про землеустрій":

- проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом.

- технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.

Відповідно до статті 25 цього ж Закону документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Видами документації із землеустрою є, зокрема: й) технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Таким чином, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок є різними за своєю суттю документами із землеустрою, не є тотожними за процедурою виконання цієї документації.

При цьому, за положеннями ст. 50 Закону України "Про землеустрій" у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок складають саме проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Однак, позивач звертаючись до Якушинецької сільської ради з клопотанням про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства не звернула увагу на те, що бажана земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0056 за своїм цільовим призначенням відноситься до категорії земель запасу, а тому отримання її у власність для ведення особистого селянського господарства може здійснюватися виключно за проектом землеустрою щодо її відведення, оскільки передбачається зміна цільового призначення такої земельної ділянки.

Таким чином оскільки позивач звернулася до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, а не розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що суперечить вимогам статті 50 Закону України «Про землеустрій», статті 20 ЗК України, тому відмова відповідача у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок саме із цих підстав є правомірною.

Про необхідність складання проекту землеустрою та застосування подальшої відповідної процедури у разі переведення земельної ділянки з однієї категорії, визначеної статтею 19 ЗК України, в іншу висловлено і Верховним Судом у постанові від 31.07.2019 у справі N 806/5308/15.

Крім того, при розгляді даної справи слід врахувати і викладені відповідачем у своєму відзиві пояснення про те, що станом на 15.04.2020 року земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0056, поділ якої бажав робити позивач, уже не існує у зв`язку з зі зміною її площі, конфігурації та кадастрового номера. Наведене підтверджується і загальнодоступною інформацією з публічно кадастрової карти України (https://map.land.gov.ua/?cc=3461340.,6177585.367221659&z=7.5&l=kadastr&bl=ortho10k_all) про відсутність відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0056.

Даний факт лише додатково підтверджує висновок суду про те, що до спірних правовідносин частина шоста статті 79-1 ЗК України, яка встановлює, що формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, здійснюється на підставі відповідної технічної документації із землеустрою, застосуванню не підлягає.

Таким чином суд вважає, що хоч і частина мотивів, якими керувався відповідач приймаючи оскаржуване рішення № 197 від 08.10.2019 року свого підтвердження не знайшла, проте необхідність формування бажаного для позивача об`єкта саме на підставі проекту землеустрою щодо відведення, а не за технічною документацією щодо поділу та об`єднання земельних ділянок є самостійною та водночас достатньою правовою підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у наданні відповідного дозволу.

За таких обставин суд доходить висновку про відсутність правових підстав для скасування рішення Якушинецької сільської ради № 197 від 08.10.2019 року про відмову позивачу у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства. Як наслідок, відсутні підстави для задоволення і похідних вимог про зобов`язання відповідача надати відповідний дозвіл.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій і докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити повністю.

З урахуванням вимог ст. 139 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір позивачу не присуджується.

Керуючись ст.ст. 9, 72, 77, 90, 139, 242, 243, 245, 246, 248, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні вимог адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки на апеляційне оскарження, визначені ст. 295 КАС України, продовжуються на строк дії такого карантину.

Реквізити сторін:

1) Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) Представник позивача: адвокат Корнійчук Сергій Анатолійович (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса для листування: вул. Соборна, 8, а/с 258, м. Вінниця, 21050 );

3) Відповідач: Якушинецька сільська рада Вінницького району Вінницької області (, місцезнаходження: вул. Новоселів, 1 с. Якушинці, Вінницький район, Вінницька область, 23222).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович