Справа № 640/3170/20
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2020-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/3170/20 Суддя (судді) першої інстанції: Маруліна Л.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Земляної Г.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Баришнікова Артема Дмитровича про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Приватного виконавця виконавчого органу Миколаївської області Баришнікова Артема Дмитровича, в якому просила суд визнати неправомірною та скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 14 січня 2020 року, прийняту приватним виконавцем Баришніковим Артемом Дмитровичем у виконавчому провадженні № 60975501.

Позов обґрунтовано тим, що позивач є боржником за виконавчим листом №755/7385/15-ц, виданим 17 червня 2015 року Дніпровським районним судом міста Києва, який перебував на виконанні Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва (ВП №48705877). Старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Шереметом О.В. 10 листопада 2019 року постановлено стягнути з боржника залишок виконавчого збору у розмірі 18853, 84 грн. Згодом виконавчий лист №755/7385/15-ц від 17 червня 2015 року стягувачем повторно пред`явлено до примусового виконання приватному виконавцю виконавчого органу Миколаївської області Баришнікову А.Д. Постановою приватного виконавця виконавчого органу Миколаївської області Баришнікова А.Д. від 14 січня 2020 року про стягнення з боржника основної винагороди розраховано основну винагороду приватного виконавця у сумі 19 928, 17 грн., яка підлягає стягненню з боржника.

З огляду на вказані обставини, позивач вважає, що відбувається подвійне стягнення з останньої виконавчого збору та основної винагороди виконавця на підставі одного й того самого виконавчого листа №755/7385/15-ц від 17 червня 2015 року, що суперечить положенням Закону України «Про виконавче провадження.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2020 року в задоволенні даного адміністративного позову - відмовлено.

Приймаючи таке рішення, суд вважав безпідставним посилання позивача на стягнення з неї виконавчого збору як на підставу для скасування спірної постанови, оскільки виконавчий збір та основна винагорода приватного виконавця не є тотожними поняттями та стягнення виконавчого збору не перешкоджає стягненню основної суми винагороди приватного виконавця.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що в результаті винесення відповідачем оскаржуваної постанови відбувається одночасне стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору і основної винагороди приватного виконавця за примусове виконання одного і того ж виконавчого листа, що суперечить вимогам законодавства, оскільки основна винагорода приватного виконавця за одним виконавчим документом може бути стягнута лише один раз і лише у разі фактичного виконання рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Дніпровським районним судом міста Києва 17 червня 2015 року видано виконавчий лист у справі №755/7385/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості по договору кредиту в сумі 292 401 грн. 47 коп., третейського збору у сумі 3 324 грн. 01 коп., судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп.

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Шеремета О.В. від 15 вересня 2015 року відкрито виконавче провадження №48705877 з метою примусового виконання вказаного виконавчого листа.

Старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Шереметом О.В. 10 листопада 2019 року постановлено стягнути з боржника залишок виконавчого збору у розмірі 18 853, 84 грн.

У межах виконавчого провадження №48705877 старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Шереметом О.В. винесено постанову від 22 листопада 2019 року про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.1 ч.1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

14 січня 2020 року до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. надійшла заява про вчинення виконавчих дій (вх.№67). До заяви долучено оригінал виконавчого листа Дніпровського районного суду міста Києва №755/7385/15-ц від 22 липня 2015 року, на зворотній стороні якого міститься відмітка державного виконавця Шеремета О.В. про причини повернення виконавчого листа стягувачу та про результати виконання рішення суду, а саме: «Стягнуто на користь стягувача 96 687, 00 грн., виконавчого збору 10 743, 00 грн. Залишок боргу складає 199 281, 48 грн., виконавчого збору - 18 853, 84 грн.».

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. від 14 січня 2020 року відкрито виконавче провадження №60975501 з примусового виконання виконавчого листа від 17 червня 2015 року №755/7385/15-ц в межах залишку нестягнутого боргу.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. від 14 січня 2020 року стягнуто з боржника основну винагороду приватного виконавця у сумі 19 928, 17 грн.

Вважаючи постанову приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. від 14 січня 2020 року про стягнення з боржника основної винагороди протиправною у зв`язку із наявністю постанови старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Шеремета О.В. від 10 листопада 2019 року про стягнення з боржника виконавчого збору, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.1 ч.1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч.1 статті 5 цього Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право вибору стягувача щодо пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців.

Відповідності до п.1 ч.1 статті 26 вказаного Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно ч.5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

14 січня 2020 року від представника стягувана (за довіреністю) надійшла заява про примусове виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва №755/7385/15-ц від 17 червня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 292401,47 грн., третейський збір у сумі 3324,01 грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн. (залишок боргу 199 281,68 грн.), до заяви додано належно оформлений виконавчий документ.

В той же день за результатами розгляду заяви, керуючись статтями 3, 4, 24, 25-27 Закону України «Про виконавче провадження» відповідачем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №60975501, копія якої направлена боржникові для виконання рекомендованою кореспонденцією.

Відповідно до п.22 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮУ від 02 квітня 2012 року № 512/5, при закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Так, відповідно до відмітки у виконавчому документі Шевченківського районного відділу ДВС м. Києва залишок боргу складає 199 281,48 грн., виконавчого збору 18 853,84 грн.

Згідно п. 9 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Крім того, ч.3 статті 45 Закону передбачено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ч.1,2 статті 27 цього Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Таким чином, примусове виконання рішення розпочинається з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. При цьому, вже під час відкриття виконавчого провадження визначається виконавчий збір.

Відповідно до ч.1-4,7 статті 31 Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у виді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Так, 14 січня 2020 року відповідачем було винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні № 60975501 у сумі 19 928,17 грн., що складає 10 % від суми що підлягає стягненню (залишок боргу).

На виконання вимог вказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року № 643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі також - Порядок).

Відповідно до п.19 Порядку, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

За ч.6 статті 48 Закону № 1404 стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Проаналізувавши положення зазначених правових норм в аспекті спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що стягнення основної винагороди приватного виконавця пов`язується з початком примусового виконання. Останнє розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, разом з якою, з-поміж іншого, приватний виконавець зобов`язаний винести постанову про стягнення основної винагороди.

Таким чином, винесення приватним виконавцем Баришніковим А.Д. оскаржуваної постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 14 січня 2020 року у виконавчому провадженні № 60975501 є правомірним та відповідає вимогам наведених вище законодавчих актів.

Разом з тим, стягнення основної винагороди приватного виконавця за рішеннями майнового характеру відбувається після завершення виконавчого провадження (в тому числі, в разі повернення виконавчого документа стягувачу або закінчення виконавчого провадження), оскільки приватний виконавець зобов`язаний вирахувати розмір основної винагороди пропорційно від фактично стягнутої суми.

Слід зазначити, що в Законі № 1404-VIII передбачено випадки, коли виконавчий збір не стягується (ч.5 статті 27), а також умову, за якої виконавчий збір не підлягає стягненню (якщо відсутні визначені законом підстави для звільнення від його сплати).

В останньому випадку йдеться про ч.9 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», за якою виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно ч.3 статті 40 Закону у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», що і мало місце в даному випадку, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа

З огляду на встановлені в цій справі обставини і правове регулювання спірних відносин, з яких виник цей спір, на дату відкриття виконавчого провадження у державного виконавця не було законних підстав для того, щоб не вирішувати питання про стягнення виконавчого збору за вказаним виконавчим документом.

Аналогічну позицію у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2019 року по справі №295/13991/16-а.

Відтак, враховуючи викладене та те, що стягнення основної винагороди приватного виконавця є не правом, а обов`язком виконавця при відкритті виконавчою провадження, а також, те, що відсутні підстави, передбачені законом, для не стягнення основної винагороди приватного виконавця, спірна постанова є обґрунтованою та скасуванню не підлягає.

Щодо суми основної винагороди приватного виконавця, то відповідач розраховував її виходячи з 10% від суми, що підлягає стягненню за залишком боргу, про який вказано у відмітці державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби в м. Києві на виконавчому листі, а не від загальної суми всього боргу.

На підставі вище зазначеного колегія суддів звертає увагу на те, що приватний виконавець, отримавши виконавчий документ на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, діяв у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження» та у межах наданих йому повноважень, а тому жодних підстав для скасування оскаржуваної постанови про стягнення основної винагороди суд не вбачає.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, оскаржуване рішення прийнято відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 07 липня 2020 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Г.В. Земляна

Є.І. Мєзєнцев