Справа № 174/421/17(2-а/174/64/2017)
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2020-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року

м. Київ

справа № 174/421/17(2-а/174/64/2017)

адміністративне провадження № К/9901/59580/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючого - Тацій Л.В.,

суддів: Бучик А.Ю., Стеценка С.Г., -

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 22 січня 2018 року (прийняте судом у складі судді Борцової А.А.) та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2018 року (ухвалену судом у складі: головуючого судді Бишевської Н.А., суддів: Семененка Я.В., Добродняк І.Ю.) у справі за його позовом до Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (далі - управління ПФУ) про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив зобов`язати відповідача призначити йому пенсію на пільгових умовах за віком відповідно до пункту "б" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", починаючи з 09.03.2017.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області рішенням від 22 січня 2018 року відмовив у задоволенні позову.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 23 березня 2018 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив із того, що пільгові умови праці позивача на посадах машиніста бульдозеру та начальника дільниці за періоди з 11.04.1984 до 18.08.1996 та з 18.08.1996 по 17.07.1997 не підтверджені, тому відсутні підстави для призначення позивачу пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

20 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить судові рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

У скарзі, зокрема, посилається на те, що відомості, що містяться у його трудовій книжці, підтверджують його стаж роботи на посаді машиніста-бульдозеру тривалістю 12 років 4 місяці 1 тиждень та на посаді начальника дільниці тривалістю 5 місяців 2 тижні 3 дні.

Щодо атестації робочого місця зазначив, що в період з 21.08.1992 (початок обов`язкової атестації робочих місць за умовами праці в Україні) і по 10.02.1997 він працював у Російській Федерації, у зв`язку із чим на нього не розповсюджувалася норма про обов`язкову атестацію робочого місця.

Посилається на те, що формальна констатація факту його роботи за Списком № 2 випливає з трудової книжки та довідок і акта перевірки, які є у пенсійній справі.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 серпня 2018 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Анцупова Т.О., судді: Кравчук В.М., Стародуб О.П.

Верховний Суд ухвалою від 30 серпня 2018 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою позивача.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 червня 2019 року на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 13 червня 2019 року № 743/0/78-19 визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя Тацій Л.В., судді: Бучик А.Ю., Стеценко С.Г., справу передано головуючому судді.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорта.

Згідно із записами у трудовій книжці ОСОБА_1 працював:

- з 25.01.1980 по 11.05.1981 - трактористом відділення № 3 Єгорьєвського зернорадгоспу;

- з 06.07.1983 по 16.03.1981 - трактористом 5 розряду, скреперистом Мамонитовської ДПМКМ;

- з 11.04.1984 по 10.01.1993 - прийнятий в члени старательської артілі «XXI з`їзду КПРС» копальні «П`ятилітка» (у подальшому артіль старателів «Колима») Оротуканського гірничо-збагачувального комбінату північно-східного виробничого об`єднання «Північносхідзолото» машиністом бульдозера на промсезон;

- 18.08.1996 - переведено начальником дільниці;

- 10.02.1997 - звільнено за переводом в район Крайньої Півночі ТОВ «Тарин» за згодою керівників;

- з 10.02.1997 по 01.06.1998 - начальник дільниці в районі Крайньої Півночі ТОВ «Тарин» в порядку переводу зі старательської артілі «Колима»;

- з 22.03.2000 по 01.09.2001 - машиніст бульдозеру Д-375, Т-500 за контрактом в ТОВ «Витязь» Сусуманського району Магаданської області;

- з 02.09.2001 по 23.09.2002 - машиніст бульдозера Д-10 N, зайнятого на відкритих гірничих роботах у районі Крайньої Півночі ТОВ «Монолит», за контрактом;

- з 15.05.2008 - по 21.02.2012 - машиніст бульдозера 5 розряду ТОВ «БАТ» м. Вільногірська;

- з 02.03.2012 - перебування на обліку Криничанського центру зайнятості населення;

- з 25.04.2012 по 27.06.2012 - машиніст бульдозера 5 розряду ТОВ «БАТ» м. Вільногірська;

- з 03.09.2012 по 17.09.2012 - тракторист-машиніст фермерського господарства «Чайка»;

- з 10.12.2012 по 10.02.2013 - за строковим трудовим договором в гірничо-транспортному виробництві у ПрАТ «Кримський Титан» філія «ВГМК» машиністом бульдозера на допоміжних роботах відділення бульдозерної техніки, скреперів та автогрейдерів дільниці гірничо- технологічного транспорту в кар`єрі по 4 розряду;

- з 11.02.2013 по 01.08.2013 - переведений в тому самому виробництві, відділенні та дільниці постійно машиністом бульдозеру на допоміжних роботах по 5, 6 розрядах;

- 01.01.2015 - звільнений у зв`язку з переводом до ДП «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» філія «Вільногірський ГМК»;

- 02.01.2015 - прийнятий по переводу в гірничо-транспортне виробництво ДП «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» філія «Вільногірський ГМК» машиністом бульдозера на допоміжних роботах відділення бульдозерної техніки, скреперів та автогрейдерів дільниці гірничо- технологічного транспорту в кар`єрі по 6 розряду;

- з 11.09.2015 - переведений в тому саме виробництві, відділенні та дільниці постійно машиністом бульдозеру на основних роботах по 7 розряду.

Відповідно до копії протоколу № 257 від 03.05.2017 та розрахунку стажу, ОСОБА_1 зараховано 13 років 2 місяці 2 дня за роботу у районах Крайньої Півночі за періоди: з 11.04.1984 по 31.12.1984, з 01.04.1985 по 31.12.1985, з 01.04.1986 по 31.12.1986, з 01.05.1987 по 31.12.1987, з 01.04.1988 по 31.12.1988, з 01.04.1989 по 31.12.1989, з 01.02.1990 по 31.10.1990, з 01.02.1991 по 31.10.1991, з 01.04.1992 по 31.10.1992, з 15.03.1993 по 31.10.1993, з 01.02.1994 по 31.10.1994, з 01.02.1995 по 31.10.1995, з 01.02.1996 по 31.10.1996, з 10.02.1997 по 01.06.1998, з 22.03.2000 по 30.06.2000, з 01.07.2000 по 01.09.2001, з 02.09.2001 по 23.09.2002, при цьому, дані про роботу у районах Крайньої Півночі за Списком № 2 відсутні; зараховано стаж за Списком № 2 - 3 роки 11 місяців 17 днів за періоди: з 18.12.2012 по 01.01.2015, з 02.01.2015 по 25.03.2015, з 27.03.2015 по 07.06.2015, з 11.06.2015 по 03.01.2016, з 07.01.2016 по 07.01.2016, з 09.01.2016 по 10.01.2016, з 13.01.2016 по 25.03.2016, з 28.03.2016 по 08.12.2016, при цьому виключені періоди за Списком №2: 26.03.2015, з 08.06.2015 по 10.06.2015, з 04.01.2016 по 06.01.2016, 08.01.2016, з 11.01.2016 по 12.01.2016, з 18.12.2012 по 01.01.2015, з 26.03.2016 по 27.03.2016, з 09.12.2016 по 31.03.2017.

14.04.2017 позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення».

30.05.2017 Кам`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровській області рішенням № 9210/05/37 відмовило ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком, та повідомило що позивачу зараховано 13 років 2 місяці 2 дня стажу роботи у районах Крайньої Півночі, тобто для призначення пенсії відсутній необхідний 15-річний стаж робіт у районах Крайньої Півночі, а стаж роботи в шкідливих умовах за Списком № 2 складає 3 роки 11 місяців 17 днів, при умові, що право на пенсію на пільгових умовах мають чоловіки, які мають не менше 5 років стажу роботи в шкідливих умовах за Списком № 2, тому в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах також відмовлено.

Не погодившись з вказаними висновками пенсійного органу, позивач звернувся до суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у межах доводів касаційної скарги перевірив постановлені у цій справі судові рішення, обговорив доводи касаційної скарги і дійшов висновку про таке.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України, у редакції, чинній до 08.02.2020) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Проте зазначеним вимогам процесуального закону рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 22 січня 2018 року та постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2018 року не відповідають, а доводи касаційної скарги є частково обґрунтованими з огляду на таке.

Як встановили суди першої та апеляційної інстанцій, спірними у цій справі є періоди роботи позивача в районах Крайньої Півночі Російської Федерації машиністом бульдозеру та начальником дільниці з 11.04.1984 до 18.08.1996 та з 18.08.1996 по 17.07.1997 (часу набрання чинності Федеральним Законом «Про основи охорони праці в Російській Федерації», коли стала необхідна атестація робочих місць за умовами праці), оскільки відповідач не зарахував їх до пільгового стажу за Списком № 2 з огляду на непідтвердження пільгових умов праці відповідними документами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідно до трудової книжки, ОСОБА_1 працював у спірний період в районах Крайньої Півночі Російської Федерації машиністом бульдозеру та начальником дільниці з 11.04.1984 до 18.08.1996, з 18.08.1996 по 01.06.1998, однак дані про зайнятість позивача у шкідливих умовах упродовж повного робочого дня на вказаних роботах, не зазначені.

Відповідно до акта перевірки первинних документів від 02.03.2012 року № 22, проведеною Державною установою управління Пенсійного фонду Російської Федерації в Ягоднінському районі Магаданської області, які підтверджують факт роботи ОСОБА_1 у старательській артілі «XXI з`їзду КПРС» копальні «П`ятилітка» (в подальшому артіль старателів «Колима») Оротуканського гірничо-збагачувального комбінату виробничого об`єднання «Північносхідзолото», позивач ОСОБА_1 працював машиністом бульдозера та начальником дільниці у період з 11.04.1984 по 01.06.1998, заробітна плата нараховувалась за фактично відпрацьований час: у 1984, 1985 та 1986 роках - з квітня по грудень, у 1987 році - з травня по грудень, у 1988 та 1989 роках - з квітня по грудень, в 1990 та 1991 роках - з лютого по жовтень, у 1992 році - з квітня по жовтень, у 1993 році - з березня по жовтень, у 1994, 1995 та 1996 роках - з лютого по жовтень, в 1997 році - заробітна плата не нараховувалась.

Проаналізувавши вказаний документ, суди дійшли висновку, що фактично підтверджено нарахування позивачу заробітної плати за роботу у вказані періоди часу, однак дані про зайнятість позивача у шкідливих умовах упродовж повного робочого дня на вказаних роботах, характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; проведення атестації робочих місць, відсутні.

Проте із зазначеного акта вбачається, що перевірка первинних документів була проведена саме на підтвердження факту роботи ОСОБА_1 у виробництві «Відкриті гірничі роботи і роботи на поверхні кар`єрів, копалин», що дає право на призначення дострокової трудової пенсії по старості відповідно до статті 27.1.2 Федерального закону від 17 грудня 2001 року № 173-ФЗ «Про трудові пенсії в Російській Федерації», при цьому, підтверджено щоденну зайнятість, не менше 80% робочого часу, в умовах, що дають право на пенсію у зв`язку з особливими умовами праці із зазначенням років та місяців у які за таку роботу була виплачена заробітна плата.

Понад те, відповідно до частини другої статті 6 Угоди «Про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення» від 13 березня 1992 року для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.

Згідно із абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Частиною другою статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 14 листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а та від 16 квітня 2020 року у справі № 555/2250/16-а.

До того ж, що стосується атестації робочих місць, то 19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанову у справі № 520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19), в якій зазначено, що з метою дотримання завдань адміністративного судочинства та забезпечення конституційних гарантій осіб на пенсійне забезпечення Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10 вересня 2013 року у справі №21-183а13, від 25 листопада 2014 року у справі №21-519а14, від 10 й 17 березня 2015 року у справах №21-51а15, та №21-585а14, від 14 квітня 2015 року у справі №21-383а14, від 2 грудня 2015 року у справі №21-1329а15, від 10 лютого 2016 року у справі №21-5432а15 та від 12 квітня 2016 у справі №21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Так, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Однак, суди першої та апеляційної інстанцій належним чином не дослідили акт перевірки від 02 березня 2012 року, складений управлінням Пенсійного фонду Російської Федерації в Ягоднинському районі Магаданської області, у якому підтверджено щоденну зайнятість, не менш ніж 80 % робочого часу, в умовах, що дають право на пенсію у зв`язку з особливими умовами праці позивача на виробництві «відкриті гірничі роботи і роботи на поверхні кар`єрів, копалин», що, як зазначено у цьому акті, дає право на призначення дострокової трудової пенсії по старості відповідно до статті 27.1.2 Федерального закону від 17.12.2001 № 173-ФЗ «Про трудові пенсії в Російській Федерації», і як наслідок не з`ясовували наявність (відсутність) достатнього пільгового стажу позивача з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду з приводу того, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах (така правова позиція може бути застосована за аналогією і щодо атестації робочих місць за умовами праці в Російській Федерації, до того ж суди не з`ясовували з якого часу у цій країні введено обов`язковою таку атестацію).

З огляду на викладене, оскаржувані судові рішення не є такими, що ухвалені на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому слід зазначити, що Верховний Суд відповідно до статті 341 КАС України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.

Отже, суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що у відповідності до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України є підставою для скасування судових рішень і направлення справи на новий судовий розгляд.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові і дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог 242 КАС України.

З огляду на викладене, керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", статтями 242, 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 22 січня 2018 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2018 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.В. Тацій

Судді : А.Ю. Бучик

С.Г. Стеценко