Справа № 560/3817/19
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2020-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/3817/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Божук Д.А.

Суддя-доповідач - Кузьмишин В.М.

08 липня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Сушка О.О. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року (прийняте в м. Хмельницький 24.01.2020) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог.

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, в якому просив:

- визнати протиправним рішення №2139 від 15.11.2019 Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця України;

- скасувати рішення №2139 від 15.11.2019 Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.01.2020 позов задоволено в повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивачем було надано свідоцтво про народження, в якому данні суперечать актовому запису №22, складеному 22.08.1953 виконавчим комітетом Олександро-Калинівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області. Крім того вони не відповідають даним з Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Відзив/заперечення на апеляційну скаргу.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2020 року апеляційну скаргу залишено без руху.

На виконання вимог ухвали від 17 березня 2020 року Управлінням Державної міграційної служби України в Хмельницькій області на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду 07 квітня 2020 року надійшло платіжне доручення №1425.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року відкрито апеляційне провадження у вищевказаній справі.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2020 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Російської Федерації, що підтверджується паспортом № НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Ново-Оленівка Костянтинівського району Донецької області.

Позивач звернувся з заявою від 15.05.2019 до сектору централізованого оформлення документів для іноземців та осіб без громадянства відділу у справах іноземців та осіб без громадянства Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про надання йому дозволу га імміграцію в Україну на підставі пункту 3 частини 3 статті 4 Закону України "Про імміграцію". До заяви, зокрема, було додано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 .

Відповідно до відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян інформація щодо народження громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відсутня.

Відповідач звернувся з запитом від 27.05.2019 №6801.4-5127/6801.4.1-19 до головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо підтвердження факту видачі свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серії НОМЕР_2 .

За змістом відповіді головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 18.06.2019 №3-20-246/03.1-33 актового запису про народження щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не виявлено. Наявний актовий запис про народження №22, складений 10.08.1953 року виконавчим комітетом Олександро-Калинівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі якого було видане свідоцтво про народження НОМЕР_2 .

Відповідно до повторно виданого свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 .

За результатами розгляду заяви громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 про надання дозволу на імміграцію в Україну складено висновок від 15.11.2019 про наявність підстав для відмови в задоволенні заяви. За його змістом, не виявлено актового запису, на підставі якого видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 .

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 05.11.2019 у справі №682/2396/19 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме неправильності відомостей про дату його народження, ІНФОРМАЦІЯ_4 , в актовому записі цивільного стану №22, складеному 10.08.1953 виконавчим комітетом Олександро-Калинівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, змінивши дату народження з 14.07.1953 на 26.06.1953.

Рішенням управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області від 15.11.2019 №2139 громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , уродженцю України, відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 6 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію".

Позивач, вважаючи вказане рішення відповідача протиправним, звернувся до суду з адміністративнеим позовом з метою захисту своїх порушених прав.

Мотивувальна частина.

Позиція Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус, основні права, свободи та обов`язки іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні і порядок вирішення питань, пов`язаних з їх в`їздом в Україну або виїздом з України регулюється Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно до статті 4 якого, іноземці та особи без громадянства в порядку, визначеному законом України про імміграцію, можуть, зокрема, іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України «Про імміграцію» від 07.06.2001 № 2491-ІІІ.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про імміграцію» визначено, що імміграція - прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

У розумінні статті 1 Закону України «Про імміграцію» іммігрантом є іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Згідно положень частини першої та другої статті 4 зазначеного Закону дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції. Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів.

Статтею 6 Закону України «Про імміграцію» визначено, що Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції:

1) організовує роботу з прийняття заяв разом із визначеними цим Законом документами щодо надання дозволу на імміграцію від осіб, які перебувають в Україні на законних підставах;

2) організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні;

3) організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються;

4) організовує роботу з видання та вилучення у випадках, передбачених цим Законом, посвідок на постійне проживання;

5) забезпечує ведення обліку осіб, які подали заяви про надання дозволу на імміграцію, та осіб, яким надано такий дозвіл.

Стаття 9 Закону України "Про імміграцію" встановлює умови, порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання дозволу на імміграцію. Так, заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до органів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем їх проживання.

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров`я.

Статтею 10 Закону України «Про імміграцію» встановлені підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію, зокрема дозвіл на імміграцію не надається:

1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку;

2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено;

3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я;

4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи;

5) особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Положення пунктів 1, 3 не поширюються на осіб, зазначених у пунктах 1, 3 частини третьої статті 4 цього Закону.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983 (далі по тексту - Порядок № 1983).

Відповідно до п. 12 Порядку № 1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію:

- формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію;

- надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції Департаменту чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам;

- здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Отже, прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які, на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації та матеріалів справи, приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Згідно матеріалів справи, позивач звернувся з заявою до Управлінян ДМС в Хмельницькій області з клопотанням про надання дозволу на імміграцію в Україну, до якої долучив документи згідно вказаного Управлінням ДМС переліку.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію надається поза квотою імміграції особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Стаття 8 Закону України "Про громадянство України" встановлює порядок набуття громадянства України за територіальним походженням.

Так, особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Як було встановлено судом першої інстанції, та не заперечується сторонами ОСОБА_1 , згідно даних його паспорту громадянина Російської Федерації № НОМЕР_4 , вид. 15.03.2018 р. є громадянином Російської Федерації. Крім того, в заяві про надання дозволу на імміграцію в Україну позивачем зазначено, що він є уродженцем с. Ново-Еленовка Колстянтинівського району, Донецької (Сталінської) області, що підтверджується свідоцтвом про його народження.

Також судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач станом на 24 серпня 1991 року (момент припинення Радянського Союзу) не проживав в Україні та після розпаду Радянського Союзу отримав паспорт громадянина Російської Федерації. Однак, після виходу на пенсію вирішив повернутися в Україну. Також позивачем була придбана квартира у м.Славута, Хмельницької області.

Тобто, з наведеного вбачається, що наявні підстави для набуття ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну, згідно п.3 ч.3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», за територіальним походженням оскільки він є особою, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Згідно матеріалів справи встановлено, що рішенням УДМС в Хмельницькій області від 15.11.2019 року відмовлено позивачу у справі у наданні дозволу на імміграцію на підставі п.6 ст. 10 Закону України «Про імміграцію в Україну», а саме: в інших випадках, передбачених законами України.

При цьому, відповідачем в оскаржуваному рішенні не зазначено, який саме випадок для відмови позивачу передбачений Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Висновки суду за результатами розгляду справи.

На думку колегії суддів, правомірність прийнятого рішення про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну № 02139 від 15.11.2019 р. відповідачем не доведено, а тому судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Сушко О.О. Ватаманюк Р.В.