Справа № 240/3460/20
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2020-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
06 липня 2020 року м. Житомир справа № 240/3460/20
категорія 106030000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Романченка Є.Ю.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить:
- визнати протиправними дії Житомирського обласного військового комісаріату щодо виплати щомісячної грошової винагороди, індексації грошового забезпечення, матеріальної допомоги, грошової допомоги на оздоровлення, одноразової премії, винагороди за участь в АТО, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, винагороди за тривалість безперервної служби за період з 01.01.2014 по 28.02.2015 у меншому розмірі, з розрахунку посадового окладу - 1474 грн;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 виплатити заборгованість за період з 01.01.2014 по 28.02.2015, виходячи з розрахунку посадового окладу в розмірі 2014 грн, сум щомісячної грошової винагороди, індексації грошового забезпечення, матеріальної допомоги, грошової допомоги на оздоровлення, одноразової премії, винагороди за участь в АТО, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, винагороди за тривалість безперервної служби, відповідно до довідки Житомирського обласного військового комісаріату від 12.03.2020 №1468.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що в період проходження служби та при звільненні йому виплату грошового забезпечення було проведено, виходячи із посадового окладу в розмірі 1474 грн, замість належного 2014 грн. На виконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 18.08.2015 в справі № 806/1189/15 відповідачем проведено перерахунок і виплату основних складових його грошового забезпечення, виходячи із посадового окладу в розмірі 2014 грн. Однак решта грошового забезпечення, а саме суми щомісячної грошової винагороди, індексації грошового забезпечення, матеріальної допомоги, грошової допомоги на оздоровлення, одноразової премії, винагороди за участь в АТО, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, винагороди за тривалість безперервної служби, розмір яких залежать від розміру посадового окладу, перераховані не були. На своє звернення щодо перерахунку та виплати вказаних складових грошового забезпечення позивач отримав відповідь ІНФОРМАЦІЯ_3 у листі від 24.02.2020 про відсутність підстав для виплати суми складових грошового забезпечення. Позивач вважає, що ІНФОРМАЦІЯ_4 протиправно не виплатив йому різницю суми складових грошового забезпечення, виходячи з розрахунку посадового окладу в розмірі 2014 грн, а тому його права на належний розмір грошового забезпечення підлягають захисту в судовому порядку.
Ухвалою суду вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
ІНФОРМАЦІЯ_5 , на виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження в адміністративній справі, направлено до суду відзив на позов, у якому відповідач просив позовні вимоги залишити без задоволення за безпідставністю. Заперечуючи проти пред`явлених позовних вимог відповідач стверджує, що Житомирським обласним військовим комісаріатом не виплачувались грошові кошти позивачу через відсутність бюджетних асигнувань, установлених кошторисом.
Суд, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними ст.ст. 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов наступних висновків.
Встановлено, що позивач проходив військову службу у Збройних силах України на посаді начальника відділу зв`язку та інформаційних систем - заступника начальника штабу управління 8 армійського корпусу Сухопутних військ Збройних Сил України.
Наказом Міністерства оборони України № 95 від 17.02.2015 позивача звільнено в запас відповідно до підпункту "б" (за станом здоров`я) частини 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 28.02.2015 №45 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 28.02.2015.
Судовим рішенням у справі № 806/1189/15 встановлено, що розмір посадового окладу ОСОБА_1 у період з 01.01.2014 по 28.02.2015 повинен становити на 3% нижче від посадового окладу начальника штабу та мав бути визначений в розмірі 2014 грн. У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що дії ІНФОРМАЦІЯ_1 по встановленню позивачу посадового окладу в розмірі 1474 грн є протиправними.
Після виплати, на виконання судового рішення в справі № 806/1189/15, заборгованості грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 28.02.2015, виходячи з розрахунку посадового окладу в розмірі 2014 грн, позивачем з`ясовано, що за вказаний період не була врахована та не виплачувалась заборгованість з наступних складових грошового забезпечення: щомісячна грошова винагорода, індексація грошового забезпечення, матеріальна допомога, грошова допомога на оздоровлення, одноразові премії, винагорода за участь в АТО, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, винагорода за тривалість безперервної служби, виходячи з розрахунку посадового окладу в розмірі 2014 грн. У зв`язку з цим позивач звернувся із відповідною заявою до відповідача.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у листі від 24.02.2020 № 9/151 повідомив, що відповідно до постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 28.04.2015 у справі № 806/1189/15, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 виплачено заборгованість грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 28.02.2015, виходячи з розрахунку посадового окладу в розмірі 2014 грн, а саме виплачені: посадовий оклад у розмірі 2014 грн, надбавка за вислугу років, надбавка за виконання особливо важливих завдань, надбавка за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, надбавка за безперервний стаж на шифрувальній роботі, надбавка за знання іноземної мови, премія, що підтверджується довідкою від 08.06.2016 № 3728. При цьому вказано, що решта складових грошового забезпечення, а саме щомісячна грошова винагорода, індексація грошового забезпечення, матеріальна допомога, грошова допомога на оздоровлення, одноразові премії, винагорода за участь в АТО, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, винагорода за тривалість безперервної служби, які позивач отримував за період з 01.01.2014 по 28.02.2015 не були перераховані, виходячи з розрахунку посадового окладу в розмірі 2014 грн і не виплачені. Вказано на відсутність підстав для виплати різниці суми складових грошового забезпечення, оскільки військової частиною НОМЕР_2 не здійснено перерахунок вказаних складових грошового забезпечення, виходячи з розрахунку посадового окладу в розмірі 2014,00 грн. До відповіді додано довідку за період з 01.01.2014 до 28.02.2015 з помісячним розрахунком вищевказаних виплат, виходячи з розрахунку посадового окладу в розмірі 2014 грн.
Вважаючи протиправними вказані дії відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом порушеного права.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).
Відповідно до частини другої статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі статтею 40 Закону № 2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України Про Збройні Сили України, ;Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, ;Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, ;Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей та іншими законами.
Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ).
Відповідно до статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Матеріалами справи підтверджено, що в період з 01.01.2014 по 28.02.2015 позивачу виплачувались додаткові види грошового забезпечення, а саме: щомісячна грошова винагорода, матеріальна допомога (жовтень 2014 р.), грошова допомога на оздоровлення (вересень 2014 р., лютий 2015 р.), одноразові премії (квітень 2014 р., грудень 2014 р.), винагорода за участь в АТО (серпень 2014 р., вересень 2014 р.), компенсації за невикористані дні щорічної відпустки (лютий 2015 р.), винагорода за тривалість безперервної служби (серпень 2014 р.), розраховані, виходячи із розміру посадового окладу в сумі 1474 грн. Докази виплати позивачу індексації грошового забезпечення у вказаний період відсутні.
Суд ураховує, що постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 28.04.2015 в справі № 806/1189/15, яка набрала законної сили 18.08.2015, встановлено, що розмір посадового окладу ОСОБА_1 у період з 01.01.2014 по 28.02.2015 повинен становити на 3% нижче від посадового окладу начальника штабу та мав бути визначений в розмірі 2014 грн. У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що дії ІНФОРМАЦІЯ_1 по встановленню позивачу посадового окладу в розмірі 1474 грн є протиправними.
Відповідно до частини 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент розгляду та вирішення даної справи, далі КАС України), судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно із частиною 4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Ураховуючи наведене, суд констатує, що обставини встановлені судовим рішенням в адміністративній справі № 806/1189/15 щодо наявності у позивача в період з 01.01.2014 до 28.02.2015 права на встановлення посадового окладу в розмірі 2014 грн не підлягають доказуванню у цій справі.
Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що складові грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2014 по 28.02.2015, а саме щомісячна грошова винагорода, матеріальна допомога (жовтень 2014 р.), грошова допомога на оздоровлення (вересень 2014 р., лютий 2015 р.), одноразові премії (квітень 2014 р., грудень 2014 р.), винагорода за участь в АТО (серпень 2014 р., вересень 2014 р.), компенсації за невикористані дні щорічної відпустки (лютий 2015 р.), винагорода за тривалість безперервної служби (серпень 2014 р.), повинні бути обраховані з врахуванням розміру посадового окладу в сумі 2014,00 грн.
Відповідач вказаного права позивача не заперечує, розрахунок додаткових видів грошового забезпечення, виходячи з посадового окладу в сумі 2014 грн, наведено самостійно ІНФОРМАЦІЯ_4 у довідці від 12.03.2020 № 1468.
Аргументи відповідача щодо відсутності фінансових ресурсів для виплати перерахованих складових грошового забезпечення за період з 01.01.2014 до 28.02.2015, суд відхиляє та зазначає, що згідно зі ч.ч. 1, 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі "Кечко проти України" (рішення від 08 листопада 2005 року), в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі № 21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі № 21- 44а10).
Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.
За наведених обставин, суд приходить до висновку, що доводи відповідача щодо відсутності бюджетного фінансування не можуть бути підставою для неперерахування та відмови у виплаті позивачу належних сум грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 28.02.2015, а саме щомісячної грошової винагороди, матеріальної допомоги (жовтень 2014 р.), грошової допомоги на оздоровлення (вересень 2014 р., лютий 2015 р.), одноразової премії (квітень 2014 р., грудень 2014 р.), винагороди за участь в АТО (серпень 2014 р., вересень 2014 р.), компенсації за невикористані дні щорічної відпустки (лютий 2015 р.), винагороди за тривалість безперервної служби (серпень 2014 р.), обрахованих з врахуванням розміру посадового окладу в сумі 2014,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 ст. 77 згаданого Кодексу).
За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Беручи до уваги приписи зазначених норм, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов необхідно задовольнити частково шляхом визнання протиправними дій Житомирського обласного військового комісаріату щодо відмови в проведенні перерахунку та виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 28.02.2015, а саме щомісячної грошової винагороди, матеріальної допомоги (жовтень 2014 р.), грошової допомоги на оздоровлення (вересень 2014 р., лютий 2015 р.), одноразової премії (квітень 2014 р., грудень 2014 р.), винагороди за участь в АТО (серпень 2014 р., вересень 2014 р.), компенсації за невикористані дні щорічної відпустки (лютий 2015 р.), винагороди за тривалість безперервної служби (серпень 2014 р.), виходячи з розміру посадового окладу в сумі 2014,00 грн та зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити такі складові грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 28.02.2015, виходячи з розрахунку посадового окладу в розмірі 2014 грн, з урахуванням раніше проведених виплат.
Враховуючи відсутність судових витрат у даній адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.
Керуючись статтями 72-78, 90, 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Житомирського обласного військового комісаріату ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови в проведенні перерахунку та виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 28.02.2015, а саме щомісячної грошової винагороди, матеріальної допомоги (жовтень 2014 р.), грошової допомоги на оздоровлення (вересень 2014 р., лютий 2015 р.), одноразової премії (квітень 2014 р., грудень 2014 р.), винагороди за участь в АТО (серпень 2014 р., вересень 2014 р.), компенсації за невикористані дні щорічної відпустки (лютий 2015 р.), винагороди за тривалість безперервної служби (серпень 2014 р.), виходячи з розміру посадового окладу в сумі 2014,00 грн.
Зобов`язати Житомирський обласний військовий комісаріат перерахувати та виплатити ОСОБА_1 складові грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 28.02.2015, а саме щомісячної грошової винагороди, матеріальної допомоги (жовтень 2014 р.), грошової допомоги на оздоровлення (вересень 2014 р., лютий 2015 р.), одноразової премії (квітень 2014 р., грудень 2014 р.), винагороди за участь в АТО (серпень 2014 р., вересень 2014 р.), компенсації за невикористані дні щорічної відпустки (лютий 2015 р.), винагороди за тривалість безперервної служби (серпень 2014 р.), виходячи з розміру посадового окладу в сумі 2014,00 грн, з урахуванням раніше проведених виплат.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів п. 3 розд. VI, пп. 15.5 п. 15 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Ю. Романченко