Справа № 420/3914/20
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2020-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3914/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 24 лютого 2020 р. Головного управління ДПС в Одеській області, яким до ОСОБА_1 застосовано штраф у сумі 5000,00 грн. та податкового боргу у вигляді пені в сумі 10729,45 грн.

Позов вмотивовано наступним.

ОСОБА_1 вважає, що податкове повідомлення - рішення № від 24 лютого 2020 р. на суму штрафу 5 000,00 гривень, а також податкового боргу у вигляді пені в сумі 10729,45 грн. винесено Головним управлінням ДПС в Одеській області протиправно з порушенням визначеного законом порядку та не ґрунтується на нормах чинного податкового законодавства України.

09.10.2019 року Позивач отримав завірену копію податкового повідомлення - рішення форми "ф" №22367-13 від 19.07.2016 року про сплату транспортного податку за 2016 ріку у сумі 25000,00 грн. на транспортний засіб Toyota Land Cruiser 200, 2013 р. із супровідним листом ГУ ДПС в Одеській області № 15-32-51-05-09 від 09.10.2019 року.

До 09.10.2019 року Позивач не був обізнаний про наявність податкових зобов`язань.

Податкове зобов`язання встановлене зазначеним повідомленням - рішенням №22367-13 від 19.07.2016 року було повністю оплачено 11.11.2019 року.

20.02.2020 року Позивачем отримано Витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №64949200, у якому зазначалось, що легковий автомобіль Toyota Land Cruiser 200, рік випуску 2013, номерний знак НОМЕР_1 , який належить Позивачу на праві власності передано ГУ ДІІС в Одеській області 13.01.2020 р. у податкову заставу через наявність зобов`язання у розмірі 10729,45 грн.

Податковий орган повідомив Позивача, що до нього застосовані штрафні санкції за несвоєчасну сплату транспортного податку, а саме штрафу у розмірі 5000,00 грн. та пені у розмірі 10729,00 грн.

Жодних повідомлень-рішень або вимог стосовно зазначених штрафних санкцій від ГУ ДПС в Одеській області Позивач не отримував.

Відповіддю ГУ ДПС в Одеській області, на заяву позивача про скасування накладених штрафних санкцій у зв`язку зі сплатою транспортного податку, повідомлено, що згідно п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України Позивача притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20% погашеної суми податкового боргу, а саме за несвоєчасну сплату транспортного податку в сумі 25000 грн. згідно повідомленням-рішенням №22367-13 від 19.07.2016 року.

Також зазначено, що Позивачу нарахована пеня у порядку ст. 129.4 ІІК Україна, проте документальні підстави нарахування. її розмір та розрахунок Позивачу не наданий.

Згідно п.п. 267.8.1 н.267.8. ст.267 Податкового кодексу України, транспортний податок сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Позивач отримав завірену копію податкового повідомлення - рішення форми Ф №22367-13 від 19.07.2016 року про сплату транспортного податку 09.10.2019 р., таким чином кінцевий оплати транспортного податку для Позивача - 09.01.2020 р. Позивач повністю сплатив податкове зобов`язання 11 листопада 2019 року, отже в межах строку встановленого п.п. 267.8.1 п.267.8. сг.267 ПК України.

Окрім того, Акт №000572/15-32-51-05/ щодо несвоєчасної сплати суми податкового зобов`язання складений головним державним ревізором Північного управління у м. Одесі ГУ ДПС в Одеській області Баркар Наталією Миколаївною 24.02.2020 р.

Перевірку своєчасності сплати позивачем податкових зобов`язань з транспортного податку за 2016 рік відповідач провів пізніше 1095 дня, що настав за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання - 03.12.2016 р., який визначило ГУ ДФС в Одеській області в самому Акті.

Окрім того, позивачем не отримано рішення керівника контролюючого органу про опис майна. При складанні акту опису майна - легкового автомобіля Toyota Land Cruiser 200, 2013 р., номерний знак НОМЕР_1 , на який поширюється право податкової застави, Позивач присутній не був.

Таким чином, податковим повідомленням-рішенням № від 24 лютого 2020р. Головного управління ДФС в Одеській області до Позивача протиправно застосовані штрафні санкції у вигляді штрафу у розмірі 20% погашеної суми податкового боргу у сумі 5000, 00 гри. за начебто несвоєчасно сплачену суму.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 08.05.2020 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку ст. 262 КАС України).

Відповідно ст. 162 КАС України відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву.

13.05.2020 року ухвалу про відкриття провадження по справі направлено на електронну пошту Головного управління ДПС в Одеській області: .

Ухвалу доставлено на електронну адресу відповідача 13.05.2020 року, що підтверджується повідомленням отриманим на електронну пошту:

29.05.2020 року за №20705/20 від відповідача Головного управління ДПС в Одеській області надійшов відзив на адміністративний позов, за підписом представника відповідача А.О. Бутрик.

Відзив обґрунтовано наступним.

Головним управлінням ДПС в Одеській області проведено камеральну перевірку щодо своєчасності сплати суми податкового зобов`язання з транспортного податку ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт від 24.02.2020 №000572/15-32-51-05/.

Перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 на порушення вимог підпункту 267.8.1 пункту 267.8 статті 267 Податкового кодексу України допущено несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов`язань з транспортного податку із затримкою більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання.

За результатами розгляду матеріалів перевірки ГУ ДПС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 24.02.2020 року № щодо застосування штрафних санкцій у розмірі 5000,00 грн. (20%).

У зв`язку із здійсненням сплати зобов`язання з транспортного податку 11.11.2019 року розмірі 25000 грн., в інтегрованій картці платника автоматично нараховано суму пені у загальному розмірі 10729,45 грн. (за період затримки сплати з 04.03.2017 року по 11.11.2019 року).

Застосована штрафна санкція за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання з плати за землю згідно податкового повідомлення-рішення 24.02.2020 року № , є повністю обґрунтованою.

Відтак, Головне управління ДПС в Одеській області діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами та іншими нормативними актами України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

19.07.2016 року ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області відносно ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 - далі), ІПН НОМЕР_2 винесено податкове повідомлення-рішення №22367-13, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб 25000,00 грн., податковий період - 60 днів з дня вручення.

09.10.2019 року Головним управлінням ДПС в Одеській області відповіддю за №15-32-51-05-09) позивача повідомлено про розгляд листа (за вх 02.10.2019 року №14523/Б/15-32 щодо надання копії податкового повідомлення-рішення про сплату транспортного податку за 2016 рік, зокрема зазначено, що податкове повідомлення-рішення №22367-13 від 19.07.2016 року надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення Укрпоштою та 06.10.2016 року повернуто до ГУ ДПС в Одеській області з причин закінчення встановленого строку зберігання. До відповіді Головного управління ДПС в Одеській області надано належним чином завірену копію податкового повідомлення-рішення №22367-13 від 19.07.2016 року.

Квитанцією АТ «УКРСИББАНК» від 11.11.2019 року (документ №20530974) позивачем сплачено 25000,00 грн - транспортний податок за повідомленням №22367-13.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №64949200 від 22.02.2020 року, об`єктом обтяження є автомобіль легковий Toyota Land Cruiser 200, рік випуску 2013, номерний знак НОМЕР_1 , відомості про обмеження відчуження6 заборонено відчужувати, боржник: ОСОБА_1 , код НОМЕР_2 , обтяжувач: Головне управління ДПС в Одеській області, код 43142370, розмір основного зобов`язання: 10729,45 грн., термін дії: 13.01.2025 року.

24.02.2020 року Головним управлінням ДПС в Одеській області складено Акт №000572/15-32-51-05/ щодо несвоєчасності сплати суми податкового зобов`язання з транспортного податку, в якому зазначено, що строк сплати податкового зобов`язання 25000,00 грн. - 03.12.2016 року, а сплачено 04.12.2019 року, відтак до позивача застосовано строф у розмірі 20% - 5000,00 грн.

24.02.2020 року Головним управлінням ДПС в Одеській області винесено податкове повідомлення-рішення №№, яким до позивача, за затримку на 1073 календарних дні сплати грошового зобов`язання у сумі 25000, 00 грн., застосовано штраф у 20% у сумі 5000, 00 грн.

24.02.2020 року позивач звернувся до Головного управління ДПС в Одеській області, щодо скасування накладених штрафних санкцій у розмірі 10729,45 грн і пені у розмірі 5000,00 грн., а також просив надати копію податкового повідомлення-рішення, яке повернулось до ГУ ДПС в Одеській області 06.10.2016 року. Заяву зареєстровано у ГУ ДПС в Одеській області 03.03.2020 року №25565/5/15-32.

Відповідно до ІКП, загальна сума пені ОСОБА_1 становить 10729,45 грн.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд перевіряє дії відповідача на відповідність вимогам ч.2-3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У «Науковому висновку щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією», опублікованому на офіційному сайті Верховного Суду, зазначено, що «критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття».

Відповідно до ст. 6 Конвенції «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Конституція України (в редакції станом на 30.09.2016 року) містить статтю 124 «…Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.», яка визначає можливість судового захисту за наявності юридичного спору.

Підставами юридичного спору є винесення позивачем податкового повідомлення-рішення № щодо застосування штрафу у сумі 5000,00 грн. та податкового боргу у вигляді пені в сумі 10729,45 грн.

Податковий кодекс України (ПК України - далі) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно п.п. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.

Відповідно до п.п 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України( в редакції, що діяла станом на час прийняття спірних рішень), об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Пунктом 267.4 ст. 267 ПК України визначено, що ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до п.п. 267.6.1 п. 267.6 ст. 267 ПК України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно з п.п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України, податкове повідомлення-рішення про сплату суми податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 01 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об`єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об`єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Обчислення суми податку з об`єкта оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку починаючи з 1 січня поточного року та включаючи місяць, в якому термін використання легкового автомобіля досягне 5 років.

За правилами підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Як передбачено підпунктом 14.1.39. пункту 14.1 статті 14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Таким чином, у разі незгоди з податковим повідомленням-рішенням, яким платнику податків визначено грошове зобов`язання, зокрема і з транспортного податку, останній має право оскаржити таке податкове повідомлення-рішення в адміністративному чи судовому порядку. Протягом строку оскарження грошове зобов`язання вважається неузгодженим.

Виходячи із визначення, зазначеного у підпункті 14.1.175. пункту 14.1 статті 14 ПК України визначення, податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, узгоджене грошове зобов`язання, проте не сплачене платником податків у добровільному порядку в строки визначені законодавством набуває статусу податкового боргу , з метою стягнення якого контролюючий орган має право звертатись з відповідним позовом до суду.

Загальні строки сплати податкового зобов`язання встановлені статтею 57 ПК України, відповідно до пункту 57.3 якої передбачено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Разом з тим, спеціальною нормою, а саме підпунктом 268.7.1 пункту 268.7 статті 268 Податкового кодексу України, визначено, що транспортний податок сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Згідно з пунктом 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше, ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

За правилами пункту 95.3 статті 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Таким чином, у разі несплати платником податків протягом 60 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, яким визначено до сплати транспортний податок, або ж закінчення процедури його оскарження, визначених контролюючим органом грошових зобов`язань, такі податкові зобов`язання вважаються узгодженими. Факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк.

Згідно із приписами статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У відповідності до пункту 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Згідно приписів пункту 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Стосовно податкового повідомлення-рішення № 22367-13 від 19.07.2016 року щодо встановлення податкового зобов`язання по транспортному податку у сумі 25000,00 грн., суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивачем отримано завірену копію податкового повідомлення - рішення форми "ф" № 22367-13 від 19.07.2016 року 09.10.2019 року разом із супровідним листом ГУ ДПС в Одеській області № 15-32-51-05-09 від 09.10.2019 року.

11.11.2019 року ОСОБА_1 здійснено оплату податкового зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням №22367-13 від 19.07.2016 року, що підтверджено квитанцією АТ «УКРСИББАНК» (документ №20530974).

Відповідач зазначає, що податкове повідомлення-рішення № 22367-13 від 19.07.2016 року направлено на поштову адресу ОСОБА_1 , повернулось на адресу податкового органу 06.10.2016 року.

Натомість, відповідачем не надано копії поштового повернення та не зазначено трек-номер поштового відправлення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року №270 затверджено Правила надання послуг поштового зв`язку (Правила - далі). Правила визначають порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулюють відносини між ними.

Відповідно до п. 117 Правил, після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику.

Повернення відправлень, від яких відмовився адресат або вручення яких неможливе, повинне здійснюватися негайно.

Невручені одержувачам або відправникам поштові відправлення, поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку протягом строку, визначеного цими Правилами. Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення вважаються такими, що не вручені, поштові перекази - не виплачені. Невручені поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку до закінчення шестимісячного строку з дня прийняття їх для пересилання, невиплачені поштові перекази - протягом трьох років з дня прийняття їх для пересилання (п. 119 Правил).

У Постанові від 24.04.2020 року по справі №640/21099/18 Верховний Суд дійшов наступного висновку.

«За таких обставин, оскільки відповідачем не надано доказів направлення податкового повідомлення-рішення від 22.06.2016 №22692-13 на адресу місця проживання відповідача або доказів його вручення останньому, тому правильним є висновок суду апеляційної інстанції, що це податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків, а визначені у ньому суми - неузгодженими».

З урахуванням викладеного, податкове повідомлення-рішення № 22367-13 від 19.07.2016 року не можливо вважати врученим позивачу, та, як наслідок, визначені у ньому суми є неузгодженими.

Суд погоджується з позицією позивача, що строк сплати (60 днів) податкового зобов`язання у сумі 25000, 00 грн., слід відраховувати саме від 09.10.2019 року - день отримання позивачем належним чином завіреної копії податкового повідомлення рішення.

Відповідно до п.126.1 ст.126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, він притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, що настають за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, що настають за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Згідно з пп.129.1.1 п.129.1 ст.129 ПК України після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Нарахування пені фізичним особам - платникам транспортного податку розпочинається від першого робочого дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні згідно з Податковим кодексом.

Пеня, визначена пп.129.1.1 п.129.1 ст.129 ПК України, нараховується на суму податкового боргу (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Нацбанку України, що діє на день виникнення такого податкового боргу або на день його (його частини) погашення, залежно від того, яка з цих ставок є більшою, за кожний календарний день прострочення у його сплаті (п.129.4 ст.129 ПК України).

24.02.2020 року Головним управлінням ДПС в Одеській області складено Акт №000572/15-32-51-05/ щодо несвоєчасності сплати суми податкового зобов`язання з транспортного податку, в якому зазначено, що строк сплати податкового зобов`язання 25000,00 грн. - 03.12.2016 року, а сплачено 04.12.2019 року, відтак до позивача застосовано строф у розмірі 20% - 5000,00 грн.

24.02.2020 року Головним управлінням ДПС в Одеській області винесено податкове повідомлення-рішення №, яким до позивача, за затримку на 1073 календарних дні сплати грошового зобов`язання у сумі 25000, 00 грн., застосовано штраф у 20% у сумі 5000, 00 грн.

Суд критично ставиться до визначення затримки на 1073 календарних дні сплати грошового зобов`язання у сумі 25000, 00 грн., оскільки судом встановлено, що останнє є не узгодженим.

При цьому, у Акті від 24.02.2020 року №000572/15-32-51-05/ на підставі якого винесене податкове повідомлення-рішення, зазначено про сплату податкового зобов`язання 04.12.2019 року, але відповідачем жодним чином не обґрунтовано зазначену дату та не надано доказів сплати зобов`язання саме у зазначену дату.

Крім того, як встановлено судом, податковим органом здійснено нарахування пені у сумі 10729,45 грн., яке також є протиправним з урахуванням викладеного вище.

Організація діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків та інших платежів, визначена у Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 20.05.2016 № 751/28881 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 розділу 1 Порядку інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Приписами пункту 3 розділу 1 Порядку передбачено, що оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС.

Зі змісту пункту 1 розділу 2 Порядку вбачається, що з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. Облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.

При цьому, відповідно до змісту пункту 5 розділу I Порядку № 422, у разі необхідності коригування облікових показників ІКП у ручному режимі таке коригування здійснюється виключно за рішенням керівника (заступника керівника) органу ДФС, підготовленим відповідним структурним підрозділом за напрямом роботи.

Отже, з вказаної норми вбачається, що відповідач має можливість здійснювати відповідні коригування облікових показників ІКП у ручному режимі у разі необхідності.

Крім цього, судом встановлено, що відповідно до Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №64949200 від 22.02.2020 року, об`єктом обтяження є автомобіль легковий Toyota Land Cruiser 200, рік випуску 2013, номерний знак НОМЕР_1 , відомості про обмеження відчуження6 заборонено відчужувати, боржник: ОСОБА_1 , код НОМЕР_2 , обтяжувач: Головне управління ДПС в Одеській області, код 43142370, розмір основного зобов`язання: 10729,45 грн., термін дії: 13.01.2025 року.

Відповідно, відсутність відповідних коригувань у картці позивача призводить до негативних наслідків для нього, що потребує вжиття ефективних заходів захисту, в тому числі, в судовому порядку.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані ІКП правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 19.02.2019 року по справі №825/999/17 та від 26.02.2019 року по справі №805/4374/15-а.

Відтак, суд приходить до висновку, що належним способом захисту позивача є зобов`язання Головного управління ДПС в Одеській області відкоригувати дані інтегрованої картки ОСОБА_1 шляхом виключення пені у сумі 10729,45 грн.

Відповідно до ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідні, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Метою зазначених положень Конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та іншим порушенням принципу безперешкодного користування своїм майном, в тому числі, юридичними особами.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАСУ, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ст. 6 КАСУ, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії», заява №34884/97, п. 30).

З урахуванням як національного законодавства, так і практики ЄСПЛ суд вважає правомірним стягнення з Головного Управління ДПС в Одеській області за рахунок державних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору за подання адміністративного позову, оскільки вона була фактично сплачена, зарахована на відповідний рахунок і була «неминучою», так як сплата судового збору є умовою для відкриття провадження по справі.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 12, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 24 лютого 2020 року Головного управління ДПС в Одеській області, яким до ОСОБА_1 застосовано штраф у сумі 5000,00 грн.

Визнати протиправним нарахування Головним управлінням ДПС в Одеській області в інтегрованій картці платника пені в сумі 10729,45 грн.

Зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області відкоригувати дані інтегрованої картки ОСОБА_1 шляхом виключення пені у сумі 10729,45 грн.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання адміністративного позову у сумі 840,80 грн. сплачений за квитанцією від 07.05.2020 року через АТ «УКРСИББАНК» (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 15.5 розділу VII Перехідні положення КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , телефон НОМЕР_3 .

Головне управління ДПС в Одеській області адреса: вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, тел./факс , електронна пошта: .

/

Головуючий суддя Потоцька Н.В.

.