Справа № 320/5042/19
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2020-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5042/19 Суддя (судді) першої інстанції: Балаклицький А. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Парінова А.Б.,

суддів: Земляної Г.В.,

Ключковича В.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про скасування наказу та визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Київській області від 13.03.2019 № 550 "Про проведення документальної позапланової перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ";

- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Київській області з проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 за період діяльності з 01.01.2012 по 31.12.2018, оформленої актом від 09.04.2019 №274/10-36-13-03/.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на переконання позивача, контролюючим органом не було дотримано вимог законодавства під час призначення та проведення документальної невиїзної перевірки, що вказує на протиправність прийнятого відповідачем наказу від 13.03.2019 № 550 "Про проведення документальної позапланової перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ". Разом з цим, позивач зазначає, що зі змістом оскаржуваного Наказу та повідомленням він ознайомлений не був, та про проведену перевірку дізнався вже після отримання податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року позов задоволено повністю. Разом з цим, Київський окружний адміністративний суд вийшов за межі позовних вимог та вирішив визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 23.05.2019 № ; №; №; №; рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 23.05.2019 № Ф-.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Зокрема, відповідач зазначає, що суд першої інстанції вийшовши за межі позовних вимог, порушив принципи змагальності, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, не надавши ГУ ДПС у Київській області можливості обґрунтувати правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень та надати відповідні докази на підтвердження цих обставин. Крім того, апелянт звертає увагу, що судом першої інстанції не було встановлено, що рішення відповідача від 23 травня 2019 року № , № , № , № , № , № та № Ф- становлять предмет оскарження в іншій адміністративній справі по якій відкрито провадження.

Також, в апеляційній скарзі податковий орган вказує про помилковість висновків суду першої інстанції щодо протиправності оскаржуваного наказу про проведення документальної позапланової перевірки позивача, оскільки останній повністю відповідає положенням ст. 81 ПК України та має законні підстави. Наголошує, що підставою для проведення перевірки позивача стало отримання інформації про здійснення ним господарської діяльності без державної реєстрації та відповідно не подачі в установлений законом строк податкових декларацій, розрахунків, звітів про контрольовані операції або документації з трансфертного ціноутворення. Разом з цим, апелянт зауважує, що з метою отримання інформації та її документального підтвердження щодо отримання доходу від продажу об`єктів нерухомого майна та понесених для його отримання витрат фізичній особі - платнику податків ОСОБА_1 25.07.2018 на його податкову адресу направлено письмовий запит від 24.07.2018 № 3290/М/10-36-13-04, який повернуто поштою 04.09.2018 року з відміткою «за закінченням терміну зберігання». 26.03.2019 на податкову адресу позивача було направлено другий письмовий запит № 7810/М/10-36-13-03, проте, станом на кінець проведення перевірки (04 квітня 2019 року) будь-які документи, позивачем надані не були. При цьому, відповідач стверджує, що вказані запити не були підставою для проведення перевірки, а надсилались для з`ясування конкретних обставин, які стосувались перевірки.

З огляду на зазначене та враховуючи, що позивачем здійснювалась саме підприємницька діяльність, апелянт вважає помилковими висновки суду першої інстанції про порушення відповідачем законних прав позивача.

Позивачем, у свою чергу, було подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого останній вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з урахуванням всіх обставин справи, що мають значення для її вирішення, а також з дослідженням всіх наданих сторонами доказів у відповідності до норм матеріального права, та з дотриманням норм процесуального права. Натомість, доводи апеляційної скарги вважає безпідставними та необґрунтованими, а вимоги апеляційної скарги такими, що задоволенню не підлягають.

Зокрема, позивач стверджує, що наявність іншого адміністративного провадження не позбавляє суд можливості вжиття ефективних заходів захисту порушених прав, свобод та інтересів допущених суб`єктом владних повноважень. Також, позивач зазначає, що прийняті відповідачем рішення від 23 травня 2019 року № , № , № , № , № , № та № Ф- були скасовані судом першої інстанції у зв`язку з визнанням протиправним та скасуванням наказу від 13.03.2019 № 550 про проведення перевірки, а отже, на думку позивача, судом першої інстанції не було допущено порушення принципів адміністративного судочинства про які вказує апелянт.

Учасники судового процесу, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи у судове засідання не з`явились та явку уповноважених представників до суду не забезпечили, причини неявки суду не повідомили.

За наведених обставин та керуючись приписами ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України судова колегія вирішила здійснити апеляційний розгляд справи у порядку письмового провадження.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином республіки Айзербайджан, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується посвідкою на постійне проживання в Україні № НОМЕР_2 від 27.09.2013 та паспортом громадянина республіки Айзербайджан № НОМЕР_3 від 28.05.2016.

На підставі наявної у Державному реєстрі прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності прав власності на нерухоме майно інформації, відомостей з Державного реєстру фізичних осіб щодо отриманих ОСОБА_1 доходів, інформаційних баз ГУ ДФС у Київській області, а також інформації отриманої у встановлений законом спосіб, у тому числі декларацій про готовність об`єктів до експлуатації, 24 липня 2018 року Головним управлінням ДФС у Київській області було направлено на адресу позивача письмовий запит № 3290/М/10-36-13-04 «Про надання інформації та її документального підтвердження», в якому відповідач просив, зокрема, надати пояснення та документальні підтвердження щодо отримання доходу від продажу (обміну) нерухомого майна (квартир/нежитлових приміщень) за період з 01.01.2012 по 31.12.2017 (том 1 а.с. 176-250, том 2 а.с. 1-12, том 1 а.с. 158, 159-164, 168-169). У вказаному запиті контролюючим органом було також зазначено, що відповідно до норм п. 73.3 ст. 73 ПКУ запит вважається врученим, якщо його надіслано поштою листом з повідомленням про вручення за податковою адресою або надано під розписку платнику податків або його посадовій особі. Відповідно до положень п.п. 78.1.1. п. 78.1 ст. 78 ПКУ не надання пояснень та їх документальних підтверджень протягом п`ятнадцяти робочих днів, з дня наступного за днем отримання цього запиту є підставою для проведення документальної позапланової перевірки платника податків.

З матеріалів справи вбачається, що вказаний запит було направлено позивачу 25 липня 2018 року рекомендованим листом № 654 з повідомленням про вручення за адресою: АДРЕСА_1 (том 1, а.с.170). Водночас, зазначене поштове відправлення повернулось за зворотною адресою 04 вересня 2018 року з довідкою поштового зв`язку "за закінченням терміну зберігання" (том 1, а.с. 171).

13 березня 2019 року Головним управлінням ДФС у Київській області було видано Наказ № 550 «Про проведення документальної позапланової перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 " (том 1 а.с. 172).

Зі змісту вказаного Наказу вбачається, що перевірка призначена на підставі п.п. 78.1.2, п.п. 78.1.13 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 ПКУ, з метою перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних податків і зборів при отриманні доходу від здійснення діяльності, пов`язаної з будівництвом та продажем об`єктів нерухомого майна за період діяльності з 01.01.2012 по 31.12.2018, тривалістю 5 робочих днів з 27 березня 2019 року.

Також, як встановлено судом, 13 березня 2019 року на підставі вказаного Наказу Головним управлінням ДФС у Київській області було сформовано повідомлення №112/10-36-13-03 про те, що Головним управлінням ДФС у Київській області буде проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 терміном 5 робочих днів з 27 березня 2019 за адресою: м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5А в приміщенні ГУ ДФС у Київській області (том 1 а.с. 173).

У вказаному повідомленні контролюючим органом також було роз`яснено, що відповідно до п. 85.2 ст. 85 розділу ІІ ПКУ починаючи з зазначеного терміну платнику податків слід забезпечити надання всіх необхідних документів, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків)

З матеріалів справи вбачається, що Наказ від 13.03.2019 №550 та повідомлення від 13.03.2019 №112/10-36-13-03 були направлені позивачу рекомендованим листом № 990 з повідомленням про вручення та отримані останнім 21 березня 2019 року (том 1 а.с. 174).

26 березня 2019 року Головним управлінням ДФС у Київській області було направлено на адресу ОСОБА_1 письмовий запит №7810/М/10-36-13-03 відповідно до змісту якого контролюючий орган просив платника податків надати у термін до 02 квітня 2019 року (включно) інформацію та її документальне підтвердження, щодо отримання ним доходів від продажу (обміну/дарування) нерухомого майна замовником будівництва якого він є, а також понесених витрат на це будівництво за період з 01.01.2012 по 31.12.2018 (том 1 а.с. 165-166).

Згідно з даними наявного у матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за № 361 вказаний запит було отримано уповноваженим представником (за довіреністю) ОСОБА_1 06 травня 2019 року (том 1 а.с. 167).

Судом встановлено, що у період з 27.03.2019 по 02.04.2019 на підставі п.п.78.1.2, п.п.78.1.13 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України та відповідно до наказу від 13.03.2019 № 551 головним державним ревізором-інспектором відділу планування контрольно-перевірочної роботи та контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб і самозайнятих осіб ГУ ДФС у Київській області Шоботенком Юрієм Миколайовичем була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних податків і зборів при отриманні доходу від здійснення діяльності, пов`язаної з будівництвом та продажем нерухомого майна за період з 01.01.2012 по 31.12.2018.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 09.04.2019 №274/10-36-13-03/ "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних податків і зборів при отриманні доходу від здійснення діяльності, пов`язаної з будівництвом та продажем нерухомого майна фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2020 по 31.12.2018" (далі - Акт перевірки) (том 1 а.с. 15-43).

На підставі висновків акта перевірки Головним управлінням ДФС у Київській області були прийняті наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 23.05.2019 №, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 81134391,23 грн., з яких за податковими зобов`язаннями у сумі 64907512,98 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 16226878,25 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 23.05.2019 №, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 510,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 23.05.2019 №, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 1190,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 23.05.2019 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 1840513,89 грн., з яких за податковими зобов`язаннями у сумі 1472411,11 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 368102,78 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 23.05.2019 №, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів у сумі 1,00 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 23.05.2019 №, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 225605,89 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23.05.2019 №, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 1190,00 грн.;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 23.05.2019 №Ф-, яка містить вимогу сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску в розмірі 690966,82 грн.

Водночас, вважаючи, що у контролюючого органу не було законодавчо визначених підстав для прийняття наказу на проведення перевірки, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що п.п.78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПК України не може бути правомірною підставою для проведення позапланової документальної перевірки, оскільки у позивача був відсутній обов`язок подавати річну декларацію про майновий стан і доходи згідно з приписами п. 179.2 ст. 179 ПК України. Крім того, судом зазначено, що ОСОБА_1 не зареєстрований як фізична-особа підприємець, та не здійснює підприємницької діяльності, а тому відповідно, не є та не може бути податковим агентом. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що податковий орган не мав законних підстав для проведення перевірки на підставі приписів п.п.78.1.13 п.78.1 ст.78 ПК України. Разом з цим, суд першої інстанції посилаючись на правову позицію Верховного Суду вказав, що у зв`язку з посиланням контролюючого органу в оскаржуваному наказі на п.п.78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПК України та одночасно на п.п.78.1.13 п.78.1 ст.78 ПК України, як підставу для проведення перевірки неможливо ідентифікувати передбачену ПК України фактичну підставу для призначення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача. Також, за висновками суду першої інстанції, відповідачем не було дотримано загальних строків проведення перевірки позивача, визначених ст. 102 ПК України.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуваний наказ від 13.03.2019 № 550 "Про проведення документальної позапланової перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 " прийнято з порушенням визначеної ПК України процедури, а саме із зазначенням у ньому підстав для проведення перевірки, які не обґрунтовуються правовим чином, що є підставою для його скасування та визнання протиправними дій контролюючого органу щодо проведення перевірки на підставі такого наказу.

Крім того, за встановлених обставин протиправності проведення перевірки, суд першої інстанції вказав про відсутність правових наслідків такої перевірки, що у свою чергу є самостійною та достатньою підставою для визнання протиправними та скасування рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. З огляду на зазначене та з метою забезпечення ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, Київський окружний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними і скасувати прийняті Головним управлінням ДФС у Київській області податкові повідомлення-рішення від 23.05.2019 № , від 23.05.2019 № , від 23.05.2019 № , від 23.05.2019 №, рішення про застосування штрафних санкцій від 23.05.2019 №, від 23.05.2019 № та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 23.05.2019 №Ф-.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Як встановлено судом та вбачається зі змісту позовної заяви, предметом даного спору є дії Головного управління ДФС у Київській області з проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків, а також наказ Головного управління ДФС у Київській області від 13.03.2019 № 550 "Про проведення документальної позапланової перевірки фізичної особи - платника податків».

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів врегульовано Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Положеннями п. 61.1 ст. 61 ПК України визначено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до вимог та п. 62.1 ст. 62 ПК України податковий контроль здійснюється, зокрема, шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно з приписами п.73.3 ст. 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити: 1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; 2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; 3) печатку контролюючого органу.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин, зокрема, якщо за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

Запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Так, відповідно до вимог п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

При цьому, положеннями п.42.5 ст. 42 ПК України передбачено, що у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Згідно з приписами п.73.3 ст. 73 ПК України платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом).

Разом з цим, положеннями п.75.1 ст. 75 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити, зокрема, документальні перевірки (планові або позапланові; виїзні або невиїзні).

Згідно з приписами пп. 75.1.2. п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Порядок проведення документальних позапланових перевірок визначено у ст. 78 ПК України.

Відповідно до приписів наведеної норми, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав:

78.1.2. платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звітність для податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу, якщо їх подання передбачено законом;

78.1.13. у разі отримання інформації про ухилення податковим агентом від оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, пасивних доходів, додаткових благ, інших виплат та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок неукладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом, а також здійснення особою господарської діяльності без державної реєстрації. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали підставою для проведення такої перевірки.

Про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Так, відповідно до приписів п. 79.1 вказаної норми документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

При цьому, присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.

Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що документальні невиїзні перевірки проводяться з метою забезпечення податкового контролю. Разом з цим, з наказом про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмовим повідомленням про дату початку та місце проведення такої перевірки платник податків (його представник) має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до початку її проведення шляхом вручення під розписку або надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення. При цьому, колегія суддів зауважує, що згідно з приписами ПК України брати участь у проведенні такої перевірки є правом платника податків, оскільки його присутність не є обов`язковою.

Натомість, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до приписів п.85.2. ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Як було встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, станом на час прийняття керівником контролюючого органу рішення про проведення документальної невиїзної перевірки позивача у податкового органу була наявна інформація (надана листом Департаменту ДАБІ у Київській області 06 липня 2018 року) про те, що фізична особа ОСОБА_1 являється замовником будівництва багатоквартирних житлових будинків на підставі Декларацій про готовність експлуатації об`єктів та сертифікатів, які належить до ІІІ категорії складності, виданих Департаментом ДАБІ у Київській області та ДАБІ України за наступними адресами:

1) АДРЕСА_3: багатоквартирний житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями: 10 Б (Декларація №КС42); 6Б (Декларація №КС30); 8Б (Декларація №КС16); 8 (Декларація №КС78); 6 (Декларація №КС57); 67В (Декларація №КС00); 67Б (Декларація №КС98); 59 (Сертифікат №КС97); 61 (Сертифікат №КС85); багатоквартирний житловий будинок з прибудованим магазином 69Б (Декларація №КС03); 2Г (Декларація №КС47); 4 (Декларація №КС17); 2 (Декларація №КС05); 2Б (Декларація №IУ74); 4Б (Декларація №IУ69);

2) АДРЕСА_2 багатоквартирна житлова забудова: 3 черга (Декларація №КС0); 2 пускова черга (Декларація №КС0); багатоповерхова житлова забудова секція 1, 2 (Декларація №КС8).

Також, фізична особа ОСОБА_1 являвся замовником реконструкції приміщення НОМЕР_4 з розділенням на три окремі нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2 (Декларація №КС20).

З огляду на отриману інформацію контролюючим органом на підставі даних з державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що ОСОБА_1 є власником (користувачем) земельних ділянок на яких відбувалось будівництво даних об`єктів нерухомості.

Також, контролюючим органом було встановлено, що у подальшому вказані об`єкти нерухомого майна реалізовувались ОСОБА_1 на підставі договорів купівлі-продажу, що посвідчувались нотаріально.

У зв`язку з встановленням відповідних обставин контролюючим органом з метою здійснення податкового контролю було направлено у встановленому законом порядку ОСОБА_1 запит про надання інформації та її документального підтвердження щодо отримання ним доходів від продажу (обміну) об`єктів нерухомого майна, замовником якого він є. При цьому, як встановлено судом, вказаний запит відповідно до приписів ст. 42 ПК України вважаються належним чином врученим. Разом з тим, жодних документів відповідно до вказаного запиту від платника податків не надходило.

Отже, з наведеного вбачається, що контролюючий орган мав законні підстави для проведення перевірки на підставі пп. 78.1.13. п. 78.1 ст.78 ПК України, оскільки у останнього була наявна інформація про ухилення податковим агентом від оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, пасивних доходів, додаткових благ, інших виплат та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок неукладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом, а також здійснення особою господарської діяльності без державної реєстрації.

Так, колегія суддів зазначає, що відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з частиною другою ст. 3 ГК України господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

За своєю правовою природою підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

Відтак, підприємницькою діяльністю можна вважати сукупність постійно або систематично здійснюваних дій щодо виробництва матеріальних і нематеріальних благ, реалізації товарів, виконання робіт або надання послуг з метою отримання прибутку.

Аналізуючи ознаки притаманні підприємницькій діяльності, можна зробити висновок про те, що остання передбачає систематичне прийняття особою самостійних рішень щодо здійснення операцій, спрямованих на отримання прибутку, що супроводжується прийняттям взятих на себе ризиків, що пов`язані з такою діяльністю.

У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного України «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» від 25.04.2003 № 3 під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що на підставі наявної у податковому органі інформації, у останнього були законні підстави вважати, що комплекс послідовних цілеспрямованих дій з продажу нерухомого майна є систематичною діяльністю, метою якої є саме отримання прибутку, оскільки зазначені дії з продажу не можна кваліфікувати як такі, що мали на меті задоволення власних (особистих) потреб фізичної особи ОСОБА_1 , а отже вказане є свідченням того, що відповідна діяльність для цілей оподаткування має кваліфікуватися як підприємницька.

При цьому, колегія суддів зауважує, що сам лише факт підписання зазначених договорів купівлі-продажу нерухомого майна без зазначення статусу позивача, як підприємця, не є свідченням непов`язаності таких операцій із підприємницькою діяльністю.

Аналогічна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 826/13138/15.

При цьому, колегія суддів вказує про помилковість висновків суду першої інстанції про те, що позивач не є та не може бути податковим агентом у зв`язку з тим, не зареєстрований як фізична-особа підприємець, та не здійснює підприємницької діяльності та відповідно відсутні особи, яким він міг би виплачувати оподатковуваний дохід. Так, судом першої інстанції не було враховано, що наявність інформації про здійснення особою господарської діяльності без державної реєстрації відповідно до пп. 78.1.13. п. 78.1 ст.78 ПК України є однією з підстав для призначення контролюючим документальної позапланової невиїзної перевірки. При цьому, здійснення особою господарської (підприємницької) діяльності без набуття у встановленому законом порядку (державної реєстрації) статусу фізичної особи-підприємця не звільняє останнього від відповідальності за порушення норм законодавства, у тому числі податкового.

Так, відповідно до приписів ч. 2 та ч. 3 ст. 50 ЦК України встановлено, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Якщо особа розпочала підприємницьку діяльність без реєстрації, уклавши відповідні договори, вона не має права оспорювати ці договори на тій підставі, що вона не є підприємцем.

Отже, з аналізу наведеної норми законодавства слідує, що в разі здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації, вказана фізична особа несе такі ж обов`язки, в тому числі щодо сплати податків, як і фізична особа-підприємець, зареєстрована у встановленому чинним законодавством України порядку.

Натомість, судом першої інстанції не встановлювалось чи є діяльність ОСОБА_1 з будівництва багатоквартирних житлових будинків (відповідно до Декларацій про готовність експлуатації об`єктів та сертифікатів) та продажу відповідних об`єктів нерухомого майна підприємницькою діяльністю, або здійснювалась останнім виключно для задоволення власних (особистих) потреб, що у свою чергу, призвело до неправильних висновків суду першої інстанції про незаконність вказаної в оскаржуваному наказі підстави для проведення перевірки, а саме до пп. 78.1.13. п. 78.1 ст.78 ПК.

Щодо правомірності застосування відповідачем в якості підстави для проведення перевірки п.п.78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПК України, колегія суддів зазначає про таке.

Як вже зазначалось, відповідно до приписів наведеної норми документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

Тобто, необхідною передумовою для призначення перевірки на підставі підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 ПК України є законодавчо встановлений обов`язок фізичної особи (платником податків) здійснювати подання в установлений законом строк податкових декларацій, розрахунків, звіту про контрольовані операції або документацію з трансферного ціноутворення.

У цьому контексті, суд зазначає, що згідно зі статтею 179 Податкового кодексу України платник податку на доходи фізичних осіб зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Посилаючись на положення п. 179.2 ст. 179 ПК України, якими визначено, що обов`язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, якщо такий платник податку отримував доходи від операцій продажу (обміну) майна, дарування, при нотаріальному посвідченні договорів за якими був сплачений податок відповідно до цього розділу, суд першої інстанції дійшов висновку, що у позивача був відсутній обов`язок подавати річну декларацію про майновий стан і доходи, а тому п.п.78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПК України не може бути правомірною підставою для проведення позапланової документальної перевірки позивача.

Проте, колегія суддів вважає помилковим такий висновок суду першої інстанції, оскільки відповідно до положень п. 177.1 ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в п.167.1 ст.167 цього Кодексу. При цьому, як вже зазначалось, здійснення особою господарської (підприємницької) діяльності без набуття у встановленому законом порядку (державної реєстрації) статусу фізичної особи-підприємця не звільняє останнього від відповідальності за порушення норм законодавства, у тому числі податкового.

Відповідно до приписів п.167.1 ст.167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Отже, з аналізу наведених норм законодавства слідує, що не дотримання платником податків вимог чинного законодавства, зокрема, не правильне визначення ставки податку внаслідок того, що позивач не мав статусу фізичної особи-підприємця, не може бути законною підставою для звільнення останнього від обов`язку подання податкової декларації.

Разом з цим, судова колегія вказує про помилковість висновків суду першої інстанції, з посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 05.05.2018 у справі № 810/3188/17 (провадження №К/9901/46315/18), про те, що зазначення відповідачем в оскаржуваному наказі п.п.78.1.2 ПК України та одночасно п.п.78.1.13 ПК України не дає можливості ідентифікувати передбачену ПК України фактичну підставу для призначення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача.

Так, зокрема, у п.78.1 ст. 78 ПК України визначено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з визначених у цьому пункті підстав. При цьому, законодавець не обмежує контролюючий орган визначенням лише одного з перелічених підстав. Також, нормами податкового законодавства не встановлено обов`язку контролюючого органу, визначати фактичну підставу для проведення означеної перевірки у кожному конкретному випадку.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач мав законні підстави для прийняття оскаржуваного наказу про проведення документальної невиїзної перевірки позивача. Разом з цим, судовою колегією встановлено, що зазначене рішення суб`єкта владних повноважень відповідає вимогам чинного законодавства. Натомість, висновок суду першої інстанції про те, що податковий орган не мав законних підстав для проведення перевірки на підставі приписів п.п.78.1.13 п.78.1 ст.78 ПК України є помилковим, оскільки судом першої інстанції було не повно встановлено обставини, що мають значення для справи та не правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права.

Надаючи правову оцінку діям контролюючого органу щодо проведення зазначеної перевірки на підставі наказу від 13.03.2019 № 550, колегія суддів зазначає про таке.

Як вже зазначалось, відповідно до норм податкового законодавства надає посадові особи контролюючого органу мають право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Як правильно було встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та не спростовано позивачем, відповідачем було дотримано вказаних вимог податкового законодавства.

При цьому, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем не було дотримано визначених ст. 102 ПК України загальних строків давності, оскільки у позивача був відсутній обов`язок щодо подання декларації, що регламентується положенням п. 179.2 ст. 179 ПК України. Водночас, колегія суддів зазначає, що згідно з приписами 102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом.

Відповідно до 102.2 ст. 102 ПК України грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо: податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання, не було подано.

Як встановлено судом та не заперечується позивачем, останнім відповідної декларації до контролюючого органу не подавалось, у зв`язку з чим, відповідачем правомірно було застосовано у спірних правовідносинах положення 102.2 ст. 102 ПК України.

На підставі викладеного, судом апеляційної інстанції не встановлено порушень контролюючим органом порядку, підстав та строків проведення перевірки позивача, а тому позовні відповідні позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Разом з цим, судова колегія зауважує, що відповідно до вимог ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Водночас, позивачем не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано належних та допустимих доказів які б свідчили про протиправність оскаржуваних дій та рішення суб`єкта владних повноважень, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, колегія суддів вважає обґрунтованим посилання апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права у зв`язку з відсутністю у суду законних підстав для виходу за межі позовних вимог та скасування прийнятих за результатом проведеної перевірки рішень контролюючого органу.

Так, положеннями ч. 2 ст. 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тобто, згідно з приписами наведеної норми, суд наділений повноваженнями вийти за межі позовних вимог виключно у випадку якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів особи позивача.

Водночас, у даній справі суд першої інстанції виходячи за межі позовних вимог не встановив та скасовуючи рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятих за наслідком проведеної перевірки не встановив, що зазначені рішення становлять предмет спору у іншій справі, а саме № 320/4707/19 провадження у якій було відкрито ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року. Отже, з урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що у суду першої інстанції у межах спірних правовідносин не було необхідності виходити за межі позовних вимог, а саме: визнавати протиправними та скасовувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 23.05.2019 № ; №; № ; №; рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23.05.2019 № ; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 23.05.2019 № та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 23.05.2019 № Ф-, оскільки права, свободи та інтереси особи позивача можуть бути захищені судом за результатом розгляду справи, предметом розгляду якої є ці рішення.

Положеннями ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Частиною 1 ст. 317 КАС України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на зазначене та враховуючи, що висновки суду першої інстанції про незаконність оскаржуваного наказу та дій контролюючого органу щодо проведення перевірки позивача є помилковими, такими, що прийняті при не повному з`ясуванні обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, а прийняті за результатом проведеної перевірки рішення контролюючого органу становлять предмет спору в адміністративній справі № 320/4707/19, колегія суддів приходить до висновку, що прийняте судом першої інстанції рішення підлягає скасуванню повністю, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог, що становлять предмет даної справи, відмовити.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: Г.В. Земляна

В.Ю. Ключкович