Справа № 295/5818/20
Суддя: Чішман Л. М.
Дата ухвалення: 2020-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №295/5818/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2020 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Чішман Л.М.,

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Житомирській області Лісогурської Оксани Юріївни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними дії інспектора патрульної поліції 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Житомирській області Лісогурської О.І. та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване у неавтоматичному режимі, серії ЕАК №2279797 від 23.03.2020 року, якою на позивача накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн., провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що за змістом оскаржуваної постанови, 22.03.2020 року в 00:00 год, у м. Житомирі, по 2-му пров. Новопівнічному, ОСОБА_1 керував автомобілем Hyundai Sonata, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якого був недостатньо освітлений номерний знак у темну пору доби, а також водій не пред`явив для перевірки посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб. Позивач зазначає, що встановлені у постанові обставини не відповідають дійсності, оскільки у момент прибуття автомобіля патрульної поліції, автомобіль Hyundai Sonata, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рух припинив. ОСОБА_1 знаходився біля автомобіля, та пояснив патрульним, що автомобілем він не керував, автомобіль здійснював рух під керуванням його дружини ОСОБА_2 , яка на момент прибуття патрульних, автомобіль залишила та вже перебувала у будинку, реєстраційне посвідчення транспортного засобу та її посвідчення водія знаходились у дружини. На твердження відповідача щодо недостатнього освітлення номерного знаку, ОСОБА_1 продемонстрував, що освітлення номерного знаку перебуває у справному стані, номерний знак освітлений належним чином. Пропозиція ОСОБА_1 щодо надання пояснень його дружиною з приводу того, що саме вона перебувала за кермом, патрульним було проігноровано. Будь-яких доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення та на спростування його пояснень, інспектором патрульної поліції надано не було.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 03.06.2020 року ОСОБА_1 поновлено строк звернення до суду з позовною заявою та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін.

18.06.2020 року від відповідача надійшов відзив, у якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі за безпідставністю. Заперечення проти позову мотивовані тим, що підставою зупинки транспортного засобу слугувала недостатня освітленість номерного знаку автомобіля, про що відповідач мала намір повідомити водія. Однак, прослідкувавши за транспортним засобом позивача до місця його проживання, було встановлено, що з автомобіля вийшов тільки позивач, який почав грубо висловлюватися у бік працівників поліції та плутатись у поясненнях про те, що за кермом була його дружина, та мав ознаки алкогольного сп`яніння. Оцінивши відеозапис з автомобільного відеореєстратора та пояснення позивача, відповідач прийняла рішення про те, що автомобілем керував сема ОСОБА_1 , який відмовився пред`явити посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб. Відповідач вказує, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення нею були дотримані вимоги, встановлені Кодексом України про адміністративні правопорушення щодо порядку розгляду справи, встановлено всі обставини, які підлягали з`ясуванню, роз`яснено позивачу права, повідомлено про вчинене ним порушення. Перед початком розгляду справи, позивачем не заявлялося жодних клопотань. Дій, які б обмежили права позивача при розгляді справи відповідачем вчинено не було. Відтак відсутні підстави для визнання протиправною та скасування постанови.

23.06.2020 року позивачем подано відповідь на відзив, у якій вказано, що у відзиві відповідач не наводить доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Відзив є не обґрунтованим, оскільки обставини, наведені відповідачем у відзиві, не відповідають фактичним обставинам справи. Посилання відповідача у відзиві на те, що автомобіль було зупинено з метою повідомлення про недостатню освітленість номера, не відповідають дійсності, оскільки автомобіль, яким керувала дружина позивача ОСОБА_2 , ніхто не зупиняв. Автомобіль поліцейських під`їхав до автомобіля Hyundai Sonata, коли його водій ОСОБА_2 вже перебувала у помешканні з дитиною. Освітлення номерного знака автомобіля знаходилося у справному стані. Оскільки ОСОБА_1 автомобілем не керував, при ньому було відсутнє посвідчення водія. Пропозиції щодо надання пояснень ОСОБА_2 поліцейським були проігноровані.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 22.03.2020 року інспектором патрульної поліції 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Житомирській області Лісогурською О.Ю. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №2279797, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн., за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У постанові зазначено, що 22.03.2020 року о 00:00 год. ОСОБА_1 , у м. Житомирі, по пров. 2-му Новопівнічному, 14, керував транспортним засобом Hyundai Sonata, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якого був недостатньо освітлений номерний знак в темну пору доби, а також водій не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 Правил дорожнього руху.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення гарантовано, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Приписами статті 14 Закону України від 30.06.1993р. № 3353 "Про дорожній рух" встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За правилами п. 1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (далі ПДР України) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з пунктом 1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.1.9. ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 2.4 ПДР України унормовано, що на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353-XII.

Так, статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством,-страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Hyundai Sonata, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якого був недостатньо освітлений номерний знак в темну пору доби, а також водій не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 Правил дорожнього руху, однак до відповідальності позивача притягнуто лише у на підставі ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283 та 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У ній, зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтуються висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно з п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, в якості доказу по справі відповідачем надано відеозаписи на CD-диску.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Отже, інформація з відеокамери може оцінюватися як доказ в розумінні ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

В той же час, з оглянутих судом матеріалів відеозйомки вбачається, що відеозапис не суцільний, а складається з фрагментів на одному з яких зафіксовано рух автомобіля, на якому не видно номерних знаків. На наступних трьох фрагментах відображене спілкування між ОСОБА_1 та працівниками патрульної поліції та процес оголошення постанови. Також на двох з цих фрагментів видно автомобіль з номерними знаками НОМЕР_1 , які, як видно з відеозапису, добре освітлені. На одному із фрагментів відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 повідомив, що він не має при собі посвідчення водія та реєстраційного документу на транспортний засіб, тому не надасть його. Однак, оскільки, як вказано вище, відеозапис є не суцільним та не відображає весь процес спілкування позивача з поліцейськими, тому із цього доказу не можливо дійти однозначного висновку, що ОСОБА_1 документи на вимогу поліцейського пред`явлені не були. Крім того, поліцейським не зазначено, звідки, у такому випадку, отримані відомості про особу ОСОБА_1 .

Зважаючи на вищевказане, суд вважає, що відеозапис, наданий відповідачем не є достатнім та переконливимта допустимим доказом по справі, оскільки із-за неналежної фіксації адміністративного правопорушення, неможливо ідентифікувати всі фрагменти, як доказ однієї події.

Крім того, відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення , адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (стаття 11 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Оцінюючи склад адміністративного правопорушення, виходячи із загальної теорії права, то склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення.

У свою чергу склад адміністративного правопорушення складається з об`єкту; об`єктивної сторони; суб`єкту; та суб`єктивної сторони. Отже для наявності складу адміністративного правопорушення та як наслідок самого порушення необхідна наявність всіх його складових.

Об`єкт адміністративного правопорушення - це сукупність суспільних відносин, що охороняються правовими нормами, тобто фактично це наявність правової норми яка забороняє здійснювати певні дії та передбачає відповідальність у випадку недотримання вимог цієї норми.

Об`єктивна ж сторона адміністративного правопорушення полягає у дії чи бездіяльності, що заборонені правовими нормами.

Суб`єктом такого правопорушення в даному випадку може бути конкретна осудна фізична особа, що досягла 16-річного віку.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення охоплює вину, мотив і мету поведінки правопорушника. Адміністративне правопорушення може бути вчинене як умисно, так і з необережності.

У силу статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Таким чином, притягнути до адміністративної відповідальності можна лише ту особу, яка вчинила дії, що підпадають під ознаки адміністративного правопорушення та яка є або може бути суб`єктом адміністративного правопорушення.

При цьому, саме адміністративне правопорушення може існувати лише за наявності всіх перелічених складових, що у сукупності становлять склад адміністративного правопорушення.

Одним із перелічених складових зокрема, є і наявність суб`єкта адміністративного правопорушення.

Таким чином, для можливості притягнення конкретної особи до відповідальності, необхідно з`ясувати чи вона є (може бути) суб`єктом адміністративного правопорушення, а саме з`ясувати можливість притягнення такої особи до відповідальності (вік, осудність, інші спеціальні ознаки, тощо) та наявність причинного зв`язку між діянням особи та наслідками.

Тобто існування такої складової як суб`єкт правопорушення можливе лише за наявності причинного зв`язку між об`єктивною стороною правопорушення та конкретною особою (вчинення саме конкретною особою дій, що мають ознаки правопорушення).

У даному випадку, для того щоб притягнути конкретну особу (позивача) до адміністративної відповідальності необхідно встановити, що саме вона вчинила зазначені в постанові відповідача дії, тобто, що саме позивач керував зазначеним транспортним засобом та саме він допустив порушення п. 2.1 ПДР, що і стало підставою для винесення оскаржуваної постанови.

Як вбачається з наданого відповідачем відеозапису, у момент, коли автомобіль патрульної поліції під`їхав до автомобіля позивача, автомобіль позивача вже рух не здійснював та позивач ОСОБА_1 знаходився біля автомобіля з боку переднього пасажирського сидіння. Таким чином, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що саме позивач керував зазначеним автомобілем та саме він здійснив порушення ПДР, оскільки позивачем даний факт категорично заперечується.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Згідно зі статтею 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Разом з цим, стаття 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

За змістом статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови в порушення вимог, статей 245, 247, 251, 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення розглянув справу про адміністративне правопорушення без дотримання принципу законності та повного і всебічного розгляду, не перевіривши наявності складу правопорушення, у зв`язку з чим за наслідками розгляду вказаної справи, прийняв постанову яка суперечить чинному законодавству.

Оскільки суд прийшов до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, справа про адміністративне правопорушення, згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, підлягає закриттю.

Разом з тим, частина третя ст. 286 КАС України визначає обсяг повноважень місцевого загального суду, як адміністративного за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності та не передбачає можливості визнання судом дій відповідача протиправними, а тому позовна заява у цій частині до задоволення не підлягає.

За таких обставин, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та вважає за можливе задовольнити їх частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати , які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 455,00 грн, квитанція № 5523038 від 01.06.2020 року, однак ставка судового збору, яку позивачу необхідно було сплатити, становить 0,2 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на день подачі позову становить 420,40 грн, тому за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 420,40 грн.

Керуючись ст.ст. 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Житомирській області Лісогурської Оксани Юріївни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову від 22.03.2020 року серії ЕАК №2279797, винесену інспектором патрульної поліції 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Житомирській області Лісогурською Оксаною Юріївною про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

У задоволенні решти вимог позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Житомирській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 420,40 грн.

Повернути ОСОБА_1 34,60 грн. надмірно сплаченого судового збору з державного бюджету.( оригінал квитанції № 5523038 від 01.06.2020 року про сплату 455,00 грн. судового збору зберігається в матеріалах справи ).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, набирає законної сили з моменту проголошення рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.М. Чішман