Справа № 620/3963/19
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2020-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3963/19 Суддя (судді) першої інстанції: Баргаміна Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Кобаля М.І.,

за участю

секретаря судового засідання Вітчинкіної К.О.,

представника відповідача Лисиці О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року (повний текст складено 30.03.2020, суддя Баргаміна Н.М.) у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгова фірма "Дайна" до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгова фірма "Дайна" звернулося до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення форми «Р» від 13.08.2019 №0, податкове повідомлення - рішення форми «Р» від 13.08.2019 №0, податкове повідомлення - рішення форми «П» від 13.08.2019 №0.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Чернігівській області форми «Р» від 13.08.2019 № 0; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгова фірма «Дайна» судовий збір в розмірі 3621,58 грн.; в решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області подало апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.03.2020 в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову постанову, якою повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідач в апеляційній скарзі вказує, що ні в ході проведення перевірки, ні на письмовий запит від 01.07.2019 №8960/10/25-01-14-01-06 акт виконаних робіт, звіт повіреного не надавалися. До перевірки були надані договори поставки нафтопродуктів, що підписані ОСОБА_1 , але дані договори, укладені в період до 01.01.2016, а договори, що укладались з ОСОБА_1 в І кварталі 2016 року не надавались, тому, на порушення п.п.1.1 п.1 договору доручення від 02.01.2012 здійснено неправомірну виплату винагороди ФОП ОСОБА_1 в І кварталі 2016 року в розмірі 1 073 059,00 грн., яка знайшла своє відображення у складі витрат підприємства за статтею «Витрати на збут».

Крім цього, Головне управління ДПС у Чернігівській області звертає увагу суду на те, що платником під час розгляду заперечень на акт документальної перевірки було надано копії наступних документів: Договір доручення від 02.01.2012, додаткову угоду від 31.12.2015 до договору доручення від 02.01.2012, додаткову угоду № 19 від 02.01.2016 до договору доручення від 02.01.2012, акт виконаних робіт (послуг) від 31.03.2016, звіт повіреного ОСОБА_1 від 31.03.2016, акт звірки від 31.03.2016, проте, в акті виконаних робіт (послуг) від 31.03.2016, який укладений між ТОВ «ВТФ «ДАЙНА» та ФОП ОСОБА_1 вказана дата укладання 31.03.2016, м. Чернігів, в той час як акт звірки від 31.03.2016, який укладений між ТОВ «ВТФ «ДАЙНА» та ФОП ОСОБА_1 в той самий день 31.03.2016 вказане смт. Короп, подорожні листи службового автомобіля за березень 2016 року не надавались, як наслідок посадові особи позивача 31.03.2016 до м. Короп у відрядження не вибували, що додатково може свідчити про те, що надані вищевказані документи є суперечливими та не можуть бути достовірним підтвердженням вчинення господарських операцій.

Апелянт наголошує, що використовуючи дані системи АІС «Податковий блок» було встановлено, що взаємовідносини між ТОВ «ВТФ «ДАЙНА» та контрагентами, з якими документально оформлене укладання договорів поставки ОСОБА_1 відбувались і до 02.01.2012, тобто, до того моменту, з якого укладений договір доручення. Даний факт спростовує твердження ТОВ «ВТФ «ДАЙНА» щодо розширення кола реальних покупців з метою збільшення обсягу продажу ПММ, яке нібито здійснювала ФОП ОСОБА_1 . З урахуванням вищевикладеного, фактично між ТОВ «ВТФ «ДАЙНА» та ФОП ОСОБА_1 здійснено безпідставне документальне оформлення нереальних господарських операцій з одержання (купівлі) послуг і складено первинні документи всупереч норм частини першої ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.1 і п.2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку. Отже, на порушення п.5 - п.7 П(С)БО 16 «Витрати», п.44.1 статті 44, п.п.134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України підприємством завищено суму витрат на збут в розмірі 1 073 059,00 грн.

Від позивача відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Державної фіскальної служби у Чернігівській області була проведена документальна планова виїзна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгова фірма "Дайна" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 31.03.2019, валютного законодавства за період з 01.01.2016 по 31.03.2019, іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.03.2019, за результатами якої складений Акт № 535/14/14225518 від 16.07.2019 (т. 1 а.с. 15-77).

Згідно висновків, викладених в Акті № 535/14/14225518 від 16.07.2019, під час перевірки були встановлені порушення, зокрема:

- пунктів 5, 7 ПСБО 16 «Витрати», пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток на загальну суму 193151 грн., в тому числі за 2016 рік у сумі 193151,00 грн.;

- пункту 198.3, пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевіряється, на загальну суму 91014,00 грн. у тому числі за березень 2016 року у сумі 12280,00 грн., за квітень 2016 року в сумі 5726,00 грн., за травень 2016 року в сумі 4023,00 грн., за червень 2016 року в сумі 4133,00 грн., за вересень 2016 року у сумі 13906,00 грн., за грудень 2016 року у сумі 12396,00 грн., за березень 2017 року у сумі 14697,00 грн., за червень 2017 року у сумі 12351,00 грн., за вересень 2017 року у сумі 11502,00 грн.;

- пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України в частині не реєстрації податкових накладних.

На підставі Акту перевірки відповідачем були винесені податкові повідомлення-рішення:

- від 13.08.2019 № 0, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств в загальній сумі 241439,00 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням - 193151,00 грн.; за штрафними санкціями - 48288,00 грн. (т. 1 а.с. 8-9);

- від 13.08.2019 № 0, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 81065,00 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням в розмірі 64852,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 16213,00 грн. (т. 1 а.с. 10-11);

- від 13.08.2019 № 0, яким у зв`язку з встановленням відсутності реєстрації протягом граничного строку, передбаченого абзацом другим пункту 120-1.2 статті 120-1 Податкового кодексу України, податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 50946,00 грн., застосовано штраф в розмірі 50% в сумі 25473,00 грн. (т. а.с. 12-14).

Вважаючи вищевказані податкові повідомлення - рішення від 13.08.2019 протиправними, ТОВ "Виробничо-торгова фірма "Дайна" звернулося з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково та визнаючи протиправним і скасовуючи податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Чернігівській області форми «Р» від 13.08.2019 № 0, суд першої інстанції виходив з того, що:

- контролюючим органом не було враховано укладення ФОП ОСОБА_1 в І кварталі 2016 року додаткових угод про поставку нових партій нафтопродуктів до раніше укладених договорів поставки нафтопродуктів, відвантаження яких підтверджується відповідними видатковими накладними та відомостями по рахунку 3610;

- відповідачем під час проведення перевірки не наведено жодних зауважень щодо підтвердження первинними документами обсягів поставки нафтопродуктів контрагентам позивача в І кварталі 2016 року на суму 17884319,31 грн. та обрахунку розміру виплаченої винагороди повіреному згідно умов додаткової угоди № 19 від 02.01.2016 в розмірі 6% (1073059,15 грн.) від суми проданих та сплачених покупцями пально-мастильних матеріалів.

- не встановлено жодного фактичного порушення вимог наведених норм законодавства, яке б давало підстави для висновку щодо завищення витрат позивача, та, як наслідку, заниження суми податку на прибуток.

- недоліки в оформленні окремих документів не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань у власному капіталі підприємства у зв`язку з його господарською діяльністю.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з абзацом одинадцятим статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. (частина друга статті 9 вказаного Закону).

Отже, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Відповідно до пунктів 4, 6, 7, 11 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31.12.1999, прямі витрати - витрати, що можуть бути віднесені безпосередньо до конкретного об`єкта витрат економічно доцільним шляхом. Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені. Собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати. Виробнича собівартість продукції зменшується на справедливу вартість супутньої продукції, яка реалізується, та вартість супутньої продукції в оцінці можливого її використання, що використовується на самому підприємстві.

Згідно з п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

В силу підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

У відповідності до пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Згідно пункту 137.1 статті 137 Податкового кодексу України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (пункт 44.1. статті 44 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

З наведених законодавчих положень вбачається, що формування платником податку об`єкту оподаткування здійснюється шляхом врахування витрат підприємства за умови підтвердження відповідних сум належним чином оформленими первинними документами, а також використання отриманих за договором товарів/послуг у власній господарській діяльності.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що між ТОВ «ВТФ «Дайна» (довіритель) та ФОП ОСОБА_1 (повірений) укладено договори доручення, зокрема, від 02.01.2012, відповідно до умов якого повірений зобов`язується за винагороду від імені і за рахунок довірителя виконати такі юридичні дії, а саме - укласти договори купівлі-продажу товару з метою продажу його довірителем, додаткові угоди до договору доручення від 08.09.2015, № 2 від 31.12.2015, № 19 від 02.01.2016 (т. 1 а.с. 141-146).

ТОВ "Виробничо-торгова фірма "Дайна" на підтвердження виконання умов даного договору в межах періоду, за який винесено податкове повідомлення-рішення, були надані до суду першої інстанції: акт звірки від 31.03.2016, звіт повіреного від 31.03.2016, акт виконаних робіт від 31.03.2016 (т. 1 а.с. 147-152).

Також, позивачем були надані договори поставки нафтопродуктів, що підписані від імені ТОВ «ВТФ «Дайна» повіреним ФОП ОСОБА_1 , додаткові угоди до договорів поставки нафтопродуктів, укладені в І кварталі 2016 року, видаткові накладні до вказаних договорів на відвантаження нафтопродуктів в І кварталі 2016 року, відомості по рахунку 3610 за І квартал 2016 року (т. 1 а.с. 230-250, т. 2 а.с. 1-250, т. 3 а.с. 1-244).

Так, згідно звіту повіреного від 31.03.2016 за період з 02.01.2016 по 31.03.2016 винагорода ФОП ОСОБА_1 за укладеними договорами склала 1073059, 15 грн. (т. 1 а.с. 149-151).

Відповідач, зробивши висновок про завищення сум витрат на збут в розмірі 1073059,00 грн., виходив з того, що договори поставки нафтопродуктів, на підставі яких ФОП ОСОБА_1 було здійснено виплату винагороди в зазначеному розмірі в І кварталі 2016 року, були укладені останнім в період до 01.01.2016.

Разом з тим, контролюючим органом не було враховано укладення ФОП ОСОБА_1 в І кварталі 2016 року додаткових угод про поставку нових партій нафтопродуктів до раніше укладених договорів поставки нафтопродуктів, відвантаження яких підтверджується відповідними видатковими накладними та відомостями по рахунку 3610, що були надані позивачем до суду першої інстанції.

При цьому, відповідачем під час проведення перевірки не наведено жодних зауважень щодо підтвердження первинними документами обсягів поставки нафтопродуктів контрагентам позивача в І кварталі 2016 року на суму 17884319,31 грн. (згідно додаткових угод до договорів поставки нафтопродуктів, підписаних ФОП ОСОБА_1 від імені ТОВ «ВТФ «Дайна») та обрахунку розміру виплаченої винагороди повіреному згідно умов додаткової угоди № 19 від 02.01.2016 в розмірі 6% (1073059,15 грн.) від суми проданих та сплачених покупцями пально-мастильних матеріалів.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що на підтвердження здійснення господарської операції згідно договору доручення від 02.01.2012 та укладених до нього додаткових угод, позивачем надано копії необхідних документів, що підтверджують факт реального здійснення такої господарської операції, та які досліджені у судовому засіданні, а результат їх досліджень зумовлює висновок про те, що надані документи бухгалтерського та податкового обліку відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме: не мають суттєвих дефектів їх змісту, що спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, а відтак підтверджують здійснення господарської операції.

Колегією суддів не встановлено порушення вимог наведених вище норм законодавства, яке б давало підстави для висновку щодо завищення витрат позивача, та, заниження суми податку на прибуток.

Суд не приймає до уваги доводи апелянта про те, що в акті виконаних робіт (послуг) від 31.03.2016, укладеному між ТОВ «ВТФ «Дайна» та ФОП ОСОБА_1 , вказано м. Чернігів, а в Акті звірки від 31.03.2016 вказано смт. Короп, з огляду на те, що недоліки в оформленні окремих документів не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань у власному капіталі підприємства у зв`язку з його господарською діяльністю, а відповідачем не доведено яким чином вищенаведена обставина вплинула на підтвердження реальності господарських операцій позивача.

Щодо доводів апелянта про те, що використовуючи дані системи АІС «Податковий блок» було встановлено, що взаємовідносини між ТОВ «ВТФ «ДАЙНА» та контрагентами, з якими документально оформлене укладання договорів поставки ОСОБА_1 відбувались і до 02.01.2012, тобто, до того моменту, з якого укладений договір доручення, що спростовує твердження ТОВ «ВТФ «ДАЙНА» щодо розширення кола реальних покупців з метою збільшення обсягу продажу ПММ, яке здійснювала ФОП ОСОБА_1 , колегія суддів бере до уваги доводи позивача про те, що взаємовідносини між ТОВ «ВТФ «ДАЙНА» та ФОП ОСОБА_1 тривають з 2004 року, і про такі взаємовідносини відомо відповідачу, оскільки ним здійснювались планові і позапланові перевірки позивача в попередні періоди (що підтверджується Договором доручення від 02.01.2004 а.с.153-155, т.1; Договором доручення від 04.01.2005 а.с.156-158, т.1; Договором доручення від 02.01.2007 а.с.159-161, т.1; Договором доручення від 02.01.2009 а.с.162-164, т.1).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Чернігівській області форми «Р» від 13.08.2019 № 0 прийнято відповідачем не обґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не розсудливо, тобто не у відповідності до вимог ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак, правомірно скасовано судом першої інстанції.

Відтак, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та не спростовують висновків суду першої інстанції, а відтак, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржувалось в частині відмови у задоволенні позовних вимог, то в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7 , відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 09 липня 2020 року.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

М.І. Кобаль