Справа № 360/369/20
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2020-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року справа №360/369/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сіваченка І.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Луганського апеляційного суду на рішення Луганського окружного адміністративного суду (суддя Петросян К.Є.) від 15 квітня 2020 року у справі №360/369/20 (дата складання повного тексту рішення 15 квітня 2020 року) за позовом ОСОБА_1 до Луганського апеляційного суду про визнання протиправними дій, зобов`язання утриматися від вчинення певних дій,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Луганського апеляційного суду про визнання протиправними дії про відмову у наданні основної щорічної відпустки, відповідно до заяви від 18.12.2019р., викладеної у листі від 23.12.2019р. № 5/2092/2019 про відмову у наданні основної щорічної відпустки; зобов`язання утриматися від вчинення аналогічних дій, пов`язаних з безпідставними та незаконними відмовами у наданні позивачу основної щорічної оплачуваної відпустки, передбаченої статтями 74, 75 КЗпП України.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Луганського апеляційного суду, викладене у листі від 23.12.2019 № 5/2092/2019 про відмову у наданні щорічної основної відпустки. В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач зазначив, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що у заяві від 18.12.2019 року позивачка просила надати основну щорічну оплачувану відпустку тривалістю 15 календарних днів і жодного посилання на те, що це частина основної відпустки в заяві не зазначено. Тобто, з боку позивачки не ставилось питання щодо надання (погодження у наданні) частини основної відпустки (поділ щорічної основної відпустки на частини ст.79 КЗпП) і тому позивачці було відмовлено у наданні в січні 2020 року основної щорічної відпустки тривалістю 15 днів, що становить саме частину основної відпустки про що повідомлено листом за №5/2092/2019 від 23.12.2019 року. Також, зазначена норма вищевказаної статті не зобов`язує роботодавця, надавати саме частину основної відпустки замість щорічної відпустки в цілому, яка становить 24 календарних дні, згідно із затвердженим графіком відпусток. Крім того, судом першої інстанції скасовано рішення Луганського апеляційного суду, викладене в листі від 23.12.2019 року №5/2029/2019. Однак, позивачкою в адміністративному позові ставилось питання щодо визнання протиправними дій відповідача про відмову у наданні основної щорічної відпустки. Відповідач також зазначив, що після відмови у наданні частини щорічної відпустки позивач не була позбавлена права звернутись із повторною заявою про надання щорічної основної відпустки тривалістю 24 дня, або про надання щорічної додаткової відпустки тривалістю 10 днів, як одинокій матері. В грудні 2019 року січні 2020 року позивачка не зверталась до відділу з питань персоналу Луганського апеляційного суду із заявою про надання вищевказаних відпусток, що свідчить про те, що вона переслідувала інші цілі, замість отримання днів відпочинку, а саме відпустки. 10 лютого 2020 року позивачка звернулась із заявою про надання додаткової щорічної відпустки, як одинокій матері тривалістю 10 календарних днів з 02 березня 2020 року. Відповідно до наказу керівника Луганського апеляційного суду від 10.02.2020 року за №14-к/тм/а позивачці надано додаткову соціальну відпустку за 2020 рік, як одинокій матері, тривалістю 10 календарних днів з 02.03.2020 року по 12.03.2020 року включно. Судом також не враховано, що згідно затвердженого графіку відпусток працівники апарату Луганського апеляційного суду позивачка перебуває у графіку черговості відпусток з 30 березня 2020 року (основна відпустка 24 календарних дня). З даним графіком позивака погодилась та ознайомлена під підпис. Вказана відпустка надана позивачці згідно із графіком з 30 березня 2020 року.

Відповідачем на адресу суду надіслано клопотання в якому просив розгляд справи проводити за відсутністю представника відповідача.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що наказом керівника апарату Луганського апеляційного суду від 03.07.2019р. № 71-ос/а, позивачку призначено на посаду помічника судді з 03.07.2019р. на час виконання ОСОБА_2 повноважень судді Луганського апеляційного суду (а.с.41).

Позивачка має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14).

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26.04.2017 у справі №428/5684/16, позбавлено батьківських прав ОСОБА_4 стосовно його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10-12). Отже, позивач є одинокою матір`ю, що не заперечується відповідачем.

Позивачкою 18.12.2019р. за № 5135/19-вх на ім`я керівника апарату Луганського апеляційного суду було подано заяву про надання основної щорічної оплачуваної відпустки за період роботи з 03.07.2019р. по 02.07.2020 р. тривалістю 15 календарних днів з 08.01.2020р. з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі середньомісячної заробітної плати (а.с.40).

Листом від 23.12.2019р. вих. № 5/2092/2019 керівник апарату Луганського апеляційного суду повідомив позивачку про те, що їй відмовлено у наданні вказаної відпустки у січні 2020 року згідно заяви від 18.12.2019р. (а.с.43).

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Судом першої інстанції позов задоволено частково. Позивачем апеляційна скарга не подавалась, а тому суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.

Статтею 45 Конституції України закріплено право кожного, хто працює на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

За змістом статей 1, 2 Закону України від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР) державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України. Право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

За приписами статей 74, 75 Кодексу законів про працю України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Для деяких категорій працівників законодавством України може бути передбачена інша тривалість щорічної основної відпустки. При цьому тривалість їх відпустки не може бути меншою за передбачену частиною першою цієї статті.

Порядок і умови надання щорічних відпусток визначено статтею 79 Кодексу законів про працю України, за приписами якої щорічні основна та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи надаються працівникам після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

У разі надання зазначених відпусток до закінчення шестимісячного терміну безперервної роботи їх тривалість визначається пропорційно до відпрацьованого часу, крім визначених законом випадків, коли ці відпустки за бажанням працівника надаються повної тривалості.

Щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року.

Черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку.

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Поділ щорічної відпустки на частини будь-якої тривалості допускається на прохання працівника за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів.

Аналогічні положення щодо порядку надання та тривалості основної щорічної відпустки закріплено і в статтях 10, 12 Закону № 504/96-ВР, згідно з приписами яких черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку.

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну. Щорічну відпустку на прохання працівника може бути поділено на частини будь-якої тривалості за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів.

Щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються, зокрема одинокій матері (батьку), які виховують дитину без батька (матері); опікунам, піклувальникам або іншим самотнім особам, які фактично виховують одного або більше дітей віком до 15 років за відсутності батьків.

Комплексний аналіз наведених положень законодавства дає підстави колегії суддів для висновку, що при визначенні конкретного періоду надання щорічної відпустки у межах, установлених графіком, повинні бути враховані інтереси виробництва, особисті інтереси працівника та можливості його відпочинку, для чого законом передбачено погодження такого періоду з власником або уповноваженим ним органом. При цьому, тривалість основної безперервної частини щорічної відпустки, у межах графіку, повинна становити не менше 14 календарних днів, а решта днів може бути поділена на частини будь-якої тривалості на прохання працівника, але також за погодженням з власником або уповноваженим ним органом і врахуванням інтересів виробництва, особистих інтересів працівника.

Частинами першою та четвертою статті 157 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що кожний суддя має помічника (помічників), статус і умови діяльності якого (яких) визначаються цим Законом та Положенням про помічника судді, затвердженим Радою суддів України.

Рішенням Ради суддів України від 15.05.2018 р. № 21 затверджено Положення про помічника судді (далі - Положення), абзацом 4 пункту 2 якого визначено, що помічник судді - це працівник патронатної служби у суді, який забезпечує виконання суддею повноважень щодо здійснення правосуддя.

У відповідності до пункту 4 Положення помічник судді з питань підготовки та організаційного забезпечення судового процесу підзвітний лише відповідному судді. Суддя є його безпосереднім керівником (абзац 1); обов`язки помічника судді визначаються посадовою інструкцією, яка затверджується керівником апарату суду за погодженням із зборами суддів відповідного суду (абзац 6); з усіх інших питань, у тому числі щодо дотримання трудової дисципліни, помічник судді підзвітний керівнику апарату суду в межах його повноважень (абзац 7).

Абзацом другим пункту 5 Положення визначено, що на помічника судді поширюється дія законодавства про працю, крім статей 39-1, 41 - 43-1, 49-2 та частини 3 статті 184 Кодексу законів про працю України.

За приписами пункту 18 Положення щорічні відпустки помічнику судді надаються в порядку, встановленому Кодексом законів про працю України та Законом України "Про відпустки", за його письмовою заявою, погодженою з безпосереднім керівником.

Помічнику надається щорічна основна відпустка тривалістю 24 календарних дні, яка оплачується відповідно до чинного законодавства.

Графік відпусток помічників суддів включається до графіка відпусток працівників апарату суду й затверджується керівником апарату суду.

Помічник судді зобов`язаний подавати заяву про надання йому щорічної відпустки, погодженої з суддею, не пізніше як за 2 тижні до встановленого графіком терміну.

За пунктом 19 Положення, помічник судді має право, зокрема на соціальний і правовий захист відповідно до свого статусу.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачку призначено на посаду помічника судді з 03.07.2019р. на час виконання ОСОБА_2 повноважень судді Луганського апеляційного суду. Отже, з 03.01.2020р. позивачка має право на щорічну основну відпустку повної тривалості.

Позивачка 18.12.2019р. звернулась на ім`я керівника апарату Луганського апеляційного суду із заявою про надання їй основної щорічної оплачуваної відпустки тривалістю 15 календарних днів з 08.01.2020р. (а.с.40). Ця заява погоджена безпосереднім керівником суддею ОСОБА_2 , про що мається відповідна відмітка на заяві.

Наказом голови Луганського апеляційного суду від 16.12.2019р. № 107-в/с судді Луганського апеляційного суду Рябчун О.В., яка є безпосереднім керівником позивачки, надано додаткову оплачувану відпустку за 2019 рік тривалістю 15 календарних днів з 02.01.2020р. по 17.01.2020 р. включно (а.с.42).

Наведеним підтверджується, що у період, визначений позивачкою у заяві на відпустку з 08.01.2020р., її безпосередній керівник також перебувала у відпустці та не заперечувала проти відпустки позивачки.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що позивачкою дотримувано всі умови з метою отримання щорічної основної оплачуваної відпустки тривалістю 15 календарних днів з 08.01.2020 р..

Проте, керівник апарату Луганського апеляційного суду листом від 23.12.2019р. вих. №5/2092/2019 відмовив позивачці у наданні вказаної відпустки у січні 2020 року (а.с.43).

При цьому, відмовляючи у наданні відпустки, відповідачем не зазначено жодної підстави із відповідним обґрунтуванням для відмови у задоволенні заяви позивачки щодо надання щорічної основної відпустки.

Згідно з нормами частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до вимог пункту 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, в спірних правовідносинах, відмова відповідача не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та не містить жодного посилання на норми діючого законодавства, якими керувався відповідач при прийнятті даного рішення, тоді як позивачкою дотримувано всі умови з метою отримання щорічної основної відпустки.

За таких обставин, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що прийняте за наслідками розгляду заяви позивачки рішення відповідача, викладене у листі від 23.12.2019 вих. №5/2092/2019, про відмову у наданні щорічної основної відпустки в січні 2020 року, не може вважатися таким, що відповідає визначеним частиною другою статті 2 КАС України критеріям обґрунтованості, пропорційності та добросовісності, а тому правомірно задоволено позов.

Посилання відповідача на ті обставини, що положення ст.74 Кодексу законів про працю України не зобов`язує роботодавця надавати саме частину основної відпустки, замість щорічної основної відпустки в цілому, яка становить 24 календарних днів, колегією суддів не прийнято до уваги, оскільки ця підстава не була зазначена відповідачем у спірному рішенні.

Посилання відповідача на те, що після відмови у наданні щорічної оплачуваної відпустки позивачка мала право звернутися із заявою про надання їй додаткової відпустки як одинокій матері, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки це є виключним правом позивачки обирати той чи інший вид відпустки у конкретний період.

Надання відповідачем наказом від 10.2.2020 року за №14-к/тм/а на підставі заяви позивачка від 10.02.2020р. додаткової соціальної відпустки, не спростовує встановлену судом протиправність рішення від 23.12.2019 вих. № 5/2092/2019 про відмову у наданні відпустки у січні 2020 року згідно заяви від 18.12.2019р..

Доводи відповідача з посиланням на затверджений 17.12.2019р. графік відпусток на 2020 рік, яким визначено надання позивачці відпустки з 30.03.2020р., колегія суддів вважає безпідставним, оскільки з наведеним графіком позивачка було ознайомлена 20.12.2020р., тоді як заява про надання відпустки була надана відповідачу 18.12.2019р..

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Луганського апеляційного суду на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року у справі №360/369/20 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року у справі №360/369/20 - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 07 липня 2020 року.

Повне судове рішення складено та підписано 07 липня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 07 липня 2020 року та підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко