Справа № 500/1233/20
Суддя: Баранюк Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2020-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1233/20

07 липня 2020 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Баранюка А.З.

за участю:

секретаря судового засідання Габрилецької С.Є.

представника позивача: Джус О.В.

представника відповідача: Онофрійчука Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просить суд зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 01.04.1981 року по 13.09.1982 року в Київському комбінаті громадського харчування м. Полтава та з 14.09.1982 року по 15.11.1984 року в ресторані «Київ», згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 05 травня 1981року та призначити пенсію за віком з дати звернення 05 травня 2020 року згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою суду від 27.05.2020 відкрито провадження в адміністративній справі №500/1233/20 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

15 червня 2020 року подано до суду відзив у якому відповідач вказав, що на титульній сторінці трудової книжки позивача відсутня печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалась трудова книжка і така трудова книжка не може бути підставою для підтвердження страхового стажу. А тому листом №1900-0321-9/5552 від 08.05.2020 позивача повідомлено, що періоди роботи, які внесені до трудової книжки НОМЕР_3, виданої 05.05.1981 зарахувати до страхового стажу немає підстав.

Крім того, відповідач вказав, що позов поданий із порушенням строків звернення до суду оскільки позивач уже зверталась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії від 15.11.2017 та із заявою довільної форми від 16.09.2019 за результатами яких їй відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Відмову Головного управління позивач оскаржувала у Тернопільському окружному адміністративному суді (справа №500/2184/19) за результатами якого прийнято рішення від 02.12.2019, яким у задоволенні позовних вимог було відмовлено. Вказане рішення залишено без змін Восьмим апеляційним адміністративним судом і є таким, яке набрало законної сили.

Ухвалою суду від 16 червня 2020 року вирішено проводити розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив відмовити в їх задоволенні.

Суд, заслухавши в судовому засіданні пояснення позивача, представника відповідача та пояснення свідків, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали, що містяться у справі, встановив наступні факти.

05 травня 2020 року позивач звернулася до відповідача з письмовою заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Проте, листом від 08.05.2020 №1900-0321-9/5552 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із недостатнім стажем для призначення пенсії за віком.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» жінки, які народились у період з 01 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року, мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 57 років 6 місяців за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Дана відмова обґрунтована тим, що період роботи, які внесені до трудової книжки НОМЕР_3 зарахувати до трудового стажу немає підстав, оскільки на першій сторінці (титульний аркуш) трудової книжки відсутня печатка підприємства, на якому вперше заповнювалась трудова книжка. Тому, на момент звернення за призначенням пенсії страховий стаж позивача складає 13 років 04 місяці 02 дні, що є меншим за необхідний, а отже для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» немає підстав.

Не погодившись із вказаним рішенням позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005 (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону № 1058-IV).

Відповідно до ст.26 Закону № 1058-IV, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 Порядку № 22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Положеннями пунктів 4.1, 4.2, 4.3 Порядку №22-1 визначено, що орган, який призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження (п.4.7 Порядку №22-1).

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Також, згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Пунктом 1 Порядку № 637 також передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як вбачається з матеріалів справи, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії пенсійний орган посилається на те, що до страхового стажу не можуть бути зараховані періоди, які внесені до трудової книжки БТ-І №6359693 виданої 05.05.1981, оскільки на першій сторінці (титульний аркуш) трудової книжки відсутня печатка підприємства, на якому вперше заповнювалась трудова книжка.

Суд зазначає, що згідно із записів у трудовій книжці ОСОБА_1 працювала з 01 квітня 1981 року в Київському комбінаті громадського харчування (м. Полтава) поваром 4 розряду, з 14 вересня 1982 року по 15 листопада 1984 року - поваром 4 розряду у ресторані «Київ».

Запис про звільнення позивача від 15 листопада 1984 року скріплений печаткою Київського комбінату громадського харчування м. Полтава, та був зроблений відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Мінпраці, Мінюсту та Мінсоцзахисту України від 29.07.1993 року №58 (далі - Інструкція №58).

Так, відповідно до пункту 4.1. глави 4 Інструкції №58, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Додатково суд зазначає, що відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 року №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Отже, чинним законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Вказану позицію підтримує Верховний Суд в постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

Крім того, та обставина, що на першій сторінці трудової книжки відсутня печатка Київського комбінату громадського харчування м. Полтава не має наслідком недійсність записів у ній, так як трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження її трудового стажу.

Такий висновок суду узгоджується із практикою Верховного Суду, висловленій у постанові від 07.02.2018 року по справі № 275/615/17 (К/9901/768/17).

При розгляді даної справи, суд також бере до уваги архівну довідку виконавчого комітету Полтавської міської ради від 25 березня 2020 року № 08.5-09/28 та архівну довідку виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 18 жовтня 2019 року № 04.1-20/892, які підтверджують факт роботи позивачки в Київського комбінату громадського харчування м. Полтава та її звільнення.

Щодо порушення ОСОБА_1 строку звернення до суду встановленого ст. 122 КАС України, то суд зазначає, що позивачка звернулася до суду про зобов`язання призначити пенсію у зв`язку із відмовою від 08 травня 2020 року, тобто у встановлений статтею 122 КАС України шестимісячний строк.

Суд не бере до уваги пояснення представника відповідача про те, що позивач дізналася про порушення свого права з листа відповідача 24 вересня 2019 року, правомірність якого була предметом розгляду у справі № 500/2184/19, оскільки предметом справи, що розглядається є оскарження бездіяльності зумовленою саме відмовою відповідача від 08 травня 2020 року.

Разом з тим, статті 122 та 123 КАС України стосуються виключно вирішення судом питання про прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог.

У постанові Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі №201/9987/17(2-а/201/304/2017) зазначено, що застосовуючи строки у соціальній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист.

Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд, у випадку, визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.

Відтак, суд приходить до висновку, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо зарахування спірного періоду є протиправною, з огляду на те, що трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу у вказаний період, та є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення, тому слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.04.1981 року по 15.11.1984 року в Київському комбінаті громадського харчування м. Полтава.

Оскільки, для призначення пенсії позивачем до заяви були подані всі необхідні документи, і позивач набув право на пенсію за віком та має для цього наявний відповідний стаж, суд приходить до висновку, що слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити пенсію за віком з дати звернення із відповідною заявою, а саме з 05 травня 2020 року.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.04.1981 року по 15.11.1984 року в Київському комбінаті громадського харчування та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 05 травня 2020 року відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 липня 2020 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області місцезнаходження Майдан Волі, 3 ,м. Тернопіль, 46001 .

Головуючий суддя Баранюк А.З.