Справа № 640/12692/20
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2020-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2020 року м. Київ №640/12692/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
провизнання протиправною та скасування постанови
встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просив:

-визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кидонь Євгенія Вікторовича про відкриття виконавчого провадження ВП №61347944 від 20 лютого 2020 року.

Позовні вимоги позивач мотивував тим, що про відкрите виконавче провадження №61347944 дізнався випадково з автоматизованої системи виконавчих проваджень, жодних постанов про відкриття виконавчого провадження не отримував. В той же час, у відповідь на адвокатський запит отримав від відповідача копію постанови від 20 лютого 2020 року про відкриття виконавчого провадження ВП №61347944 та копію вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2019 року №Ф-228528-17У, складену Головним управлінням Держаної податкової служби у м. Києві, на підставі якої було відкрито виконавче провадження. В свою чергу, як стверджує позивач, він не отримував від податкового органу згаданої вище вимоги. Утім, ознайомившись із податковою вимогою №Ф-228528-17У звернув увагу, що у порушення чинного податкового законодавства датою набрання чинності у вимозі зазначено 17 грудня 2019 року, в той час, як вимога складена 15 травня 2019 року. Державний виконавець, приймаючи до виконання таку вимогу та відкриваючи виконавче провадження мав з`ясувати правомірність зазначення податковим органом дати набрання чинності вимогою саме 17 грудня 2019 року. Не вчинивши такі дії державний виконавець, на думку позивача, відкрив виконавче провадження поза межами строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Відтак постанова про відкриття виконавчого провадження від 20 лютого 2020 року є протиправною та підлягає скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні 23 червня 2020 року.

У судове засідання 23 червня 2020 року прибув представник позивача. Представник відповідача не прибув, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення судового засідання.

В зв`язку з неявкою представника відповідача суд відклав розгляд справи на 01 липня 2020 року.

У судове засідання 01 липня 2020 року прибув представник позивача, який підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача не прибув, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення судового засідання. Відзиву на позов не подав.

Заслухавши доводи представника позивача, суд за згодою представника позивача завершив розгляд справи у порядку письмового провадження.

Вирішуючи спір по суті заявленого позову суд дійшов наступних висновків.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Рішення, що підлягають примусовому виконанню на підставі виконавчих документів, визначені статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як зокрема, рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені вимоги до виконавчого документа.

Так, згідно частини першої цієї статті у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

В свою чергу, відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону зокрема: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно частини третьої цієї статті у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

У відповідності з частиною п`ятою цієї статті виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За змістом статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

При цьому, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:

1) пред`явлення виконавчого документа до виконання;

2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Як вбачається із матеріалів справи Головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кидонь Євгенієм Вікторовичем 20 лютого 2020 року було відкрито виконавче провадження ВП №61347944 з виконання вимоги №Ф-228828-17У, виданої 15 травня 2019 року Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві, про що винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

У вказаній постанові зазначено, що документ (вимога №Ф-228828-17У) вступив у законну силу (набрав чинності) 17 грудня 2019 року.

Матеріали справи містять власне виконавчий документ - вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-228828-17У, видану 15 травня 2019 року Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві.

У пункті 4 цієї вимоги зазначено, що у разі несплати суми боргу, зазначеної у пункті 1 вимоги, ця вимога передається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства для стягнення в примусовому порядку протягом строку, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».

Пункт 5 вимоги містить запис: « 17.12.2019 (дата набрання чинності вимогою - заповнюється при пред`явленні вимоги до органу державної виконавчої служби або при направленні узгодженої вимоги платнику).

З наведеного слідує, що Вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-228828-17У від 15 травня 2019 року містила всі реквізити, вказівку на які визначені положеннями статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Зважаючи на вказану у вимозі про сплату боргу (недоїмки) №Ф-228828-17У від 15 травня 2019 року дату набрання нею чинності 17 грудня 2019 року, - строк пред`явлення до виконання цього виконавчого документу і, відповідно, винесення виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження від 20 лютого 2020 року не суперечили нормам статті 12, статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач наголошував, що державний виконавець мав перевірити дійсну дату набрання вимогою від 15 травня 2019 року чинності, а також дії стягувача (Головного управління Державної податкової служби у м. Києві щодо направлення боржнику та отримання ним вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-228828-17У від 15 травня 2019 року.

Суд не погоджується з такими доводами позивача.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої цієї статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Державний виконавець при вчиненні виконавчих дій має діяти у відповідності до Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження» та інших профільних підзаконних актів.

В жодному з цих нормативних актів не визначено обов`язку державного виконавця перевіряти справжність змісту та відповідність дійсним обставинам справи поданого до виконання виконавчого документу. Не визначено законодавчо і обов`язку державного виконавця здійснювати перевірку повідомлення органом, який звернувся із заявою про примусове виконання виконавчого документу осіб, яких стосується цей виконавчий документ.

Якщо виконавчий документ є чинним, не змінений і не скасований відповідним суб`єктом, його реквізити відповідають вимогам чинного законодавства, - державний виконавець вчиняє дії та приймає рішення у відповідності зі своїми повноваженнями та згідно Закону України «Про виконавче провадження».

Правомірність зазначення дати набрання чинності вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф-228828-17У від 15 травня 2019 року саме 17 грудня 2019 року та дії щодо надіслання вимоги боржнику, можуть бути перевірені у спорі з податковим органом, який виніс таку вимогу, а не в спорі з державним виконавцем, оскільки дата набрання чинності виконавчого документа залежить від ряду обставин, які відомі зокрема органу, що виніс такий документ. В свою чергу незгода особи, якої стосується виконавчий документ з його змістом, або обставинами, що зумовили його винесення, може бути оскаржена у встановленому чинним законодавством порядку.

У відповідності з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіряючи рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність вимогам частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що дії та рішення державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відповідали визначеним вимогам законодавства.

Відтак, позовні вимоги є не обгрунтованими, і відповідно не підлягають задоволенню.

Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позову судові витрати, які підлягають розподілу відсутні.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241-246, 287, 251 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 287, 296 - 297, з урахуванням перехідних положень, Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко