Справа № 160/3384/20
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2020-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року Справа № 160/3384/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині нарахування ОСОБА_1 , як інваліду 2-ї групи першої категорії, із захворювання пов`язаного з ліквідацією наслідків катастрофи на ЧАЕС, у період з 1 січня по 2 серпня 2014 року, з 1 січня по 12 березня 2015 року та з 01 січня 2016 року основної пенсії по інвалідності у розмірах нижчих за вісім мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії, за шкоду заподіяну здоров`ю, у розмірі нижчому за сімдесят п`ять відсотків мінімальної пенсії за віком, неправомірними; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській нарахувати ОСОБА_1 , як інваліду 2-ї групи першої категорії, із захворювання пов`язаного з ліквідацією наслідків катастрофи на ЧАЕС, з 1 січня по 2 серпня 2014 року, з 1 січня по 12 березня 2015 року та з 01 січня 2016 року основну пенсію по інвалідності у розмірах не нижчих за вісім мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію, за шкоду заподіяну здоров`ю, у розмірі не нижчому за сімдесят п`ять відсотків мінімальної пенсії за віком та виплатити різницю між фактично виплаченою та нарахованою пенсією;
- здійснити судовий контроль за виконанням рішення суду, зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з дати набрання рішенням законної сили.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що йому як особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, інваліду II групи першої категорії, незалежно від змін законів України та підзаконних нормативних актів, керуючись приписами статтями 8, 19, 22 Конституції України, відповідач, в усіх випадках мав виплачувати державну пенсію у розмірі не меншому за 8 мінімальних пенсії за віком та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров`ю у розмірі не меншому за 75% мінімальної пенсії за віком, як того вимагає ст.50, ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796, і це право не може бути звужене або скасоване. Позивач зазначає, що Головне управління пенсійного фонду України Дніпропетровської області, виконуючи вимоги Конституції та Законів України, відповідно до рішення Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2011р. у справі № 2а-61/10, яке приймається іменем України та не обмежене у часі, зобов`язане було забезпечити позивачу у період з 1 січня по 2 серпня 2014 року, з 1 січня по 12 березня 2015 року та з 01 січня 2016 року по цей час нарахування та виплату основної пенсії по інвалідності у розмірі не нижче за вісім мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров`ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, розмір якої визначений відповідними Законами України не нижче прожиткового мінімуму встановленого для осіб, які втратили працездатність. З огляду на вказане, в спірні періоди відповідач мав нарахувати та виплачувати позивачу доплату до пенсії в розмірах, передбачених нормами статей 50, 54 Закону №796, проте таких донарахувань не здійснив.
Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач зазначив, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не має підстав для нарахування ОСОБА_1 , як інваліду II групи першої категорії, із захворюванням, пов`язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильські АЕС, з 01.01.2014 по 02.08.2014, з 01.01.2015 по 12.03.2015, з 01.01.2016 основної пенсії по інвалідності у розмірах, не нижчих за 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі не нижчому за 75% мінімальної пенсії за віком, та виплатити різниці між фактично виплаченою та нарахованою пенсією, оскільки норма ст. 54 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ, яка передбачала призначення основної пенсії по інвалідності у розмірах, не нижчих за 8 мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі, не нижчому за 75% мінімальної пенсії за віком, відповідно до Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», викладена у новій редакції. ОСОБА_1 проведено відповідний перерахунок пенсії з 01.07.2019. Не погодившись із проведеним перерахунком 04 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.10.2019р. у справі №160/8565/19 адміністративний позов задоволено частково. На виконання вказаного рішення суду проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 25.04.2019, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 01 січня відповідного року, відповідно до ч.3 ст.59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Таким чином, вимоги позивача є безпідставними, оскільки позивач отримує пенсію яка розрахована та виплачується відповідно до норм чинного законодавства.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року прийнято до свого провадження вказану справу та згідно ч.2 ст.257 КАС України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в період з 05.07.1986 р. по 03.08.1986 р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на учбових військових зборах у складі військової частини № НОМЕР_1 , приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
З посвідчення Серії НОМЕР_2 від 20.05.2002 р. вбачається, що позивача визнано ліквідатором 1-ї категорії.
Внаслідок участі у ліквідації аварії позивач отримав захворювання, що було встановлено експертним висновком Дніпропетровської МСЕК від 13.02.1992 р.
З 20.05.2002 року позивач перебуває на обліку в ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію по інвалідності 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, у розмірі відшкодування фактичних збитків відповідно до ст. 54 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Не погоджуючись із нарахуванням та виплатою пенсії, 25.08.2009р. ОСОБА_1 звернувся до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Баглійському районі м. Дніпродзержинська щодо нарахування та виплати в період з 01.02.2005 по 31.10.2009 щомісячної державної пенсії в розмірі, нижчому ніж 8 мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі нижчому ніж 75% мінімальної пенсії за віком, та доплати, як інваліду війни, у розмірі меншому ніж 350% мінімальної пенсії за віком, виходячи при розрахунку із розміру мінімальної пенсії за віком на рівні прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність.
За результатами судового розгляду вказаного позову, постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2011 по справі № 2а- 61/10 апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Баглійському районі м. Дніпродзержинська задоволено частково. Постанову Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.05.2010 у справі № 2а- 61/10 скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Баглійському районі м. Дніпродзержинська перерахувати та виплатити ОСОБА_1 державну та додаткову щомісячну пенсії у розмірах відповідно до ст. 50 та ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, встановленого на день виплати пенсії за період з 07.02.2005 по 31.12.2005, з 01.01.2006 по 31.12.2006, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 з урахуванням різниці, яка вже була виплачена. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Крім того, у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 18.12.2018р. по справі №0440/5568/18 зазначено, зокрема, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, згідно з яким просить: - визнати незаконною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині нездійснення перерахунку (нарахування) ОСОБА_1 з 01 жовтня 2017 року суми основної (державної) пенсії по інвалідності відповідно до п.9.1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210, за встановленою формулою виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області протягом одного місяця, з моменту набрання чинності рішенням суду, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 , інваліду першої категорії другої групи за наслідками участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, безстроково, починаючи з 01 жовтня 2017 року основну (державну) пенсію по інвалідності у розмірі не нижчому за розмір визначений відповідно до п.9.1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протягом трьох місяців, з моменту набрання чинності рішенням суду, виплатити ОСОБА_1 заборгованість з нарахованої пенсії за період з 01 жовтня 2017 року по дату фактичної виплати з урахуванням втрати частини доходів у зв`язку з простроченням строку її виплати, з відрахуванням фактично сплаченої суми пенсії.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Вказаною постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.12.2018р. по справі №0440/5568/18, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - задоволено. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року - скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено повністю.

04 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в якому просив:

- визнати неправомірною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 з 01.03.2019р. основної пенсії у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії, за шкоду заподіяну здоров`ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком;

- визнати неправомірною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 з 25.04.2019 р. державної (основної) пенсії по інвалідності відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи № 796-ХІІ від 28.02.1991р. за формулою встановленою п. 9-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, з урахуванням індексації, але в усіх випадках у розмірі не меншому за вісім мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії, за шкоду заподіяну здоров`ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування ОСОБА_1 з 01.03.2019 р., інваліду 2 групи за наслідками Чорнобильської катастрофи, з підстав передбачених ч. 4 ст. 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи № 796-ХІІ від 28.02.1991р., нарахувати та виплачувати державну (основну) пенсію по інвалідності у розмірі не нижчому за вісім мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію, за шкоду заподіяну здоров`ю, у розмірі не нижчому за 75% мінімальної пенсії за віком, застосовуючи мінімальну пенсію на рівні прожиткового мінімуму встановленого Законом для осіб, які втратили працездатність;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплачувати ОСОБА_1 з підстав передбачених до ч. 3 ст. 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи № 796-ХІІ від 28.02.1991р. з 25.04.2019р. державну (основну) пенсію по інвалідності розраховану за формулою встановленою п. 9-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виходячи п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, з урахуванням індексації показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, визначається як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки, у 2018 та 2019 роках, станом на дату нарахування, але в усіх випадках у розмірі не меншому за вісім мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії, за шкоду заподіяну здоров`ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, застосовуючи мінімальну пенсію на рівні прожиткового мінімуму встановленого Законом для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.10.2019р. у справі №160/8565/19 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 25.04.2019 року протиправною та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 25.04.2019 року, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року, відповідно до ч.3 ст.59 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Спірні, у межах даної справи, правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, визначення соціального захисту потерпілого населення визначено "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-XII).

Згідно статті 49 Закону №796-XII, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статті 39 Закону №796-XII пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території посиленого радіоекологічного контролю підвищуються на одну мінімальну заробітну плату.

Згідно ст. 50 цього Закону особам, віднесеним до категорії 1, зокрема інвалідам II групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком. Виплата додаткової пенсії відповідно до ст. 53 зазначеного Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Відповідно до ч. 4 ст. 54 вищезазначеного Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яка визначає підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у зв`язку з втратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсії для інвалідів II групи, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими восьми мінімальних пенсій за віком.

Статтею 59 Закону України № 796-ХІІ встановлено, що пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону.

Військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством для осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), або відповідно до статті 54 цього Закону.

Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб

- з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на відповідного року.

Відповідно до статті 63 Закону № 796, фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством.

На виконання вимог Закону №796-XII Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 були визначені мінімальні розміри основної пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, а також щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та доплати до пенсії непрацюючим пенсіонерам.

З 1 січня 2014 року Законом України від 16 січня 2014 року №719-VІІ "Про Державний бюджет України на 2014 рік" (далі - Закон України №719-VII) не було передбачено жодних змін чи обмежень для застосування розмірів основної та додаткової пенсій, встановлених статтями 50, 54 Закону №796-ХІІ. Чинним залишався й Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначені у Бюджетному кодексі України (далі БК України).

Законом України від 31 липня 2014 року № 1622-VІІ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», який набрав чинності 3 серпня 2014 року, розділ Прикінцеві положення Закону № 719-VII доповнено пунктом 67, яким, зокрема, встановлено, що норми і положення статей 20-23, 30, 31, 37, 39, 48, 50-52, 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету ПФУ на 2014 рік.

Закон України "Про Державний бюджет на 2015 рік" від 28.12.2014 № 80-VIII також не містив обмежень щодо застосування ст. ст. 50 та 54 Закону № 796-ХІІ. Проте, Законом України "Про внесення змін до Закону України Про державний бюджет України на 2015 рік" №217-VIII від 02.03.2015р., який набув чинності 13.03.2015р. були внесені зміни до абзацу третього пункту 9 Прикінцевих положень Закону, згідно із якими норми ст. ст. 50, 54 Закону № 796 мали застосовуватись у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Разом з тим, суд звертає увагу, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VIII (далі Закон № 79), пунктом 63 якого розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК України доповнений пунктом 26, яким установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону № 796 застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України, які перелічені в позовній заяві, як на підставу для перерахунку додаткової та державної пенсій в розмірах, передбачених безпосередньо нормами статей 50, 54 Закону № 796, суд вважає безпідставним та необґрунтованим, оскільки, як слідує зі змісту вказаних рішень Конституційного Суду України, норми статей 50, 54 Закону № 796 не були предметом розгляду відповідного конституційного подання. Тобто, після прийняття Конституційним Судом України рішень, правозастосування статей 50, 54 Закону № 796 жодним чином не змінилося.

Виходячи із заявлених позовних вимог, предметом спору є незгода позивача із діями відповідача щодо нарахування ОСОБА_1 , як інваліду 2-ї групи першої категорії, із захворювання пов`язаного з ліквідацією наслідків катастрофи на ЧАЕС, у період з 1 січня по 2 серпня 2014 року, з 1 січня по 12 березня 2015 року та з 01 січня 2016 року основної пенсії по інвалідності у розмірах нижчих за вісім мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії, за шкоду заподіяну здоров`ю, у розмірі нижчому за 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, неправомірними.

Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, що позивачу основна пенсія по інвалідності нараховувалася у спірні періоди у розмірах нижчих за вісім мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії, за шкоду заподіяну здоров`ю, у розмірі нижчому за 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, неправомірними, а також відсутні докази звернення позивача до Пенсійного фонду із заявою щодо здійснення належного перерахунку спірної суми пенсії або доказів відмови відповідача щодо здійснення такого перерахунку.

Відповідно до ч.4 ст.161 КАС України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача, а саме не вірного нарахування пенсії позивачу матеріали справи не містять та позивачем не надано.

Також суд зазначає, що доказів звернення до Пенсійного фонду із заявою щодо здійснення належного перерахунку пенсії або доказів відмови відповідача щодо здійснення такого перерахунку пенсії, позивач до суду не надав.

Натомість, постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2011 по справі № 2а- 61/10 апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Баглійському районі м. Дніпродзержинська задоволено частково. Постанову Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.05.2010 у справі № 2а- 61/10 скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Баглійському районі м. Дніпродзержинська перерахувати та виплатити ОСОБА_1 державну та додаткову щомісячну пенсії у розмірах відповідно до ст. 50 та ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, встановленого на день виплати пенсії за період з 07.02.2005 по 31.12.2005, з 01.01.2006 по 31.12.2006, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 з урахуванням різниці, яка вже була виплачена. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Також, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.12.2018р. по справі №0440/5568/18, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - задоволено. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року - скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання неправомірною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено повністю.

Крім того, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.10.2019р. у справі №160/8565/19, визнано відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 25.04.2019 року протиправною та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 25.04.2019 року, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року, відповідно до ч.3 ст.59 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Таким чином, суд звертає увагу на те, що позивачем не наведено та не обґрунтовано наявність спірних правовідносин, не надано доказів того, що органами Пенсійного фонду України (його посадовими особами) порушено / не визнано право позивача на перерахунок пенсії; не надано доказів звернення до відповідача з вимогою (належного направлення, вручення) та доказів відмови відповідача у задоволенні зазначених вимог (ненадання відповіді у встановлений строк), тобто зміст позовних вимог не містить чітко визначеного предмету спору.

Відтак, вимоги позивача є передчасними, оскільки докази порушення прав позивача у спірний період з боку відповідача відсутні.

Підсумовуючи викладене, вимоги позову, що розглядалися, задоволенню в обраний позивачем спосіб захисту не підлягають.

Решта доводів сторін висновків суду по суті спору не спростовують.

При цьому, суд виходить з положень, закріплених в п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень, де вказано, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд вважає за необхідне зазначити, що в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) вказано, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (див. рішення у справах «Beyelerv. Italy» № 33202/96, «Oneryildizv. Turkey» № 48939/99, «Moskalv. Poland» № 10373/05).

Згідно ч. ч. 1-3ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Захист прав, свобод та інтересів особи слід відрізняти від їх охорони. Охорона прав та інтересів має на меті запобігти їх порушенню. Охорона здійснюється шляхом встановлення відповідних норм права, правових стимулів, заборон тощо. Натомість, захист прав здійснюється у разі їх порушення.

Підсумовуючи вищевикладене, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Завданням адміністративного судочинства є вирішення публічно-правового спору між сторонами.

Отже, захист прав та інтересів особи - це наслідок вирішення спору, а не завдання суду.

Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні правовідносини

Однак, позовні вимоги, з якими звернувся позивач до відповідача щодо визнання дій протиправними відносно нарахування пенсії у нижчих розмірах ніж передбачено законодавством України, доказів вчинення яких матеріали справи не містять, не є належним способом захисту прав, передбаченого чинним законодавством, як спосіб захисту порушених прав.

Отже, невірно обраний спосіб захисту порушеного права є підставою для відмови у задоволенні пред`явлених особою вимог.

На підставі викладеного, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд відмовляючи у задоволенні позову дотримується основних принципів здійснення судочинства та вважає, що жодним чином не порушує права особи на належний соціальний захист, гарантований Державою. Висновки суду направлені на дотримання єдиної процедури та встановленого порядку у відносинах з питань пенсійного забезпечення.

Керуючись ст.ст. 241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 26, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Турлакова