Справа № 160/8172/19
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2020-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2020 року Справа № 160/8172/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віхрової В.С., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрохим" до Одеської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень,-
22.08.2019 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпрохим» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Одеської митниці ДФС України, в якій позивач просить суд:
В обґрунтування вимог позову вказано, що на підставі контракту на поставку №RCHВ-06/11-1-2017 від 06.11.2017 року, укладеного між компанією Rostchem Baltija UAB (Литва) та товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпрохим», був поставлений товар: полімерні матеріали. Для підтвердження митної вартості товарів позивачем були подані документи, визначені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України. За наслідками перевірки поданих документів митницею було витребувано додаткові документи, які також були подані у визначений законом спосіб та строк. Проте, митний орган не врахував подані декларантом відомості без належного обґрунтування та протиправно прийняті оспорювані рішення про коригування митної вартості та картки відмови, за якими було скориговано заявлену митну вартість ввезеного позивачем товару, що значно порушило права та законні інтереси підприємства, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду справа №160/8172/19 розподілена судді Віхровій В.С.
У відповідності до ч.1 ст.173 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) підготовку справи до судового розгляду здійснює суддя адміністративного суду, який відкрив провадження в адміністративній справі.
Стаття 174 КАС України визначає, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 251 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів.
Згідно положень ст.ст.175, 182 КАС України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; позивачу, іншим відповідачам, третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У строк, встановлений судом, позивач має право подати відповідь на відзив, а відповідач - заперечення.
Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (ст.192 КАС України).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.08.2019 р. позовну заяву було залишено без руху.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 02.10.2019 р. о 10:40 год.
02.10.2019 р. Одеською митницею ДФС засобами електронного зв`язку надіслано заяву про участь у судовому засіданні у режимі відео конференції, клопотання про роз`єднання позовних вимог, заяву про залишення позовної заяви без руху та відзив на позовну заяву.
У відзиві на позов відповідач просить відмовити у задоволенні даного адміністративного позову у повному обсязі посилаючись на те, що декларант позивача подав до митного оформлення товар. За результатами здійснення митного контролю було встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості містять розбіжності та не містять усіх відомостей, що впливають на числові значення складових митної вартості товару, а отже, на думку відповідача, оскаржувані рішення прийнято митницею відповідно до норм чинного законодавства.
У підготовче судове засідання представник Одеської митниці ДФС не прибув. Для повторного виклику сторін розгляд справи відкладено до 23.10.2019 р. об 11:00 год.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.10.2019 р. позовну заяву було залишено без руху.
09.10.2019 р. до суду засобами поштового зв`язку надійшли заява про участь у судовому засіданні у режимі відео конференції, клопотання про роз`єднання позовних вимог, заяву про залишення позовної заяви без руху та відзив на позовну заяву, аналогічні за змістом тим, що були надіслані 02.10.2019 р.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 р. розгляд справи продовжено.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 р. призначено судове засідання в режимі відеоконференції на 27.11.2019 р. о 14:00 год.
Судове засідання 27.11.2019 р. було знято з розгляду у зв`язку із перебуванням головуючого судді у щорічній основній відпустці.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.11.2019 р. призначено судове засідання в режимі відеоконференції на 11.12.2019 р. о 09:30 год.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.11.2019 р. призначено судове засідання в режимі відеоконференції на 13.12.2019 р. об 11:30 год.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.12.2019 р. відмовлено у задоволенні клопотання Одеської митниці ДФС про зупинення провадження у справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.12.2019 р. відмовлено у задоволенні клопотання Одеської митниці ДФС про роз`єднання позовних вимог.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.12.2019 р. за клопотанням позивача Одеську митницю ДФС зобов`язано надіслати відзив на позовну заяву на електронну адресу представника позивача. На час виконання ухвали провадження у справі зупинено.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 р. провадження у справі поновлено, підготовче судове засідання призначено на 03.06.2020 р. об 10:40 год.
У підготовче судове засідання 03.06.2020 р. представник відповідача не прибув, розгляд справи відкладено до 24.06.2020 р. об 11:30 год.
У підготовче судове засідання 24.06.2020 р. представник відповідача не прибув.
Судом ухвалено закінчити підготовче провадження у справі та перейти до розгляду справи по суті на 03.07.2020 р. о 12:40 год.
У судове засідання сторони не прибули.
Від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі його представника, в порядку письмового провадження.
Відповідач причини неявки суду не повідомив.
Враховуючи законодавчо визначені гарантії щодо розгляду справи належним судом у розумний строк, а також те, що судом надано достатньо часу для подання сторонами у справі доказів в обґрунтування та заперечення позову, вжито усі необхідні заходи щодо реалізації прав осіб на доступ до правосуддя і судовий захист в період дії загальнодержавного карантину, а також заяву позивача про розгляд справи без його участі, суд вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення справи по суті, тому можливо здійснити розгляд справи в порядку письмового провадження, за наявними в матеріалах справи доказами, право суду на яке передбачено ст.205 КАС України.
У відповідності до положень ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Порядок та методи визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлені розділом III Митного кодексу України (надалі - МКУ) і базуються на положеннях Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі.
Відповідно до Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі за митними органами зберігається право перевіряти інформацію імпортерів щодо визначення митної вартості з точки зору її повноти і прав (стаття 17 та додаток III, параграф 6 Угоди).
Відповідно до статті VII ГАТТ оцінка ввезеного товару для митних повинна ґрунтуватися на дійсній вартості ввезеного товару або вартості аналогічного товару.
З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, відповідно до положень частини п`ятої ст.54 МКУ, митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документу чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості.
Дані про митну вартість і її складові повинні піддаватися обчисленню (частина друга ст.52 МКУ).
З урахуванням положень ст.52 МКУ, відомості про складові митної в повинні бути документально підтверджені.
Згідно з частиною п`ятою ст.54 МКУ, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має застосовувати різні форми контролю, передбачені МКУ.
Однією з форм контролю, відповідно до частини першої ст.336 МКУ є перевірка документів та відомостей, які надаються під час переміщення т через митний кордон України.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу визначених у частині першій статті 58 МКУ.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відділу митного оформлення № 1 митного поста «Одеса-Центральний» Одеської митниці ДФС з метою здійснення митного оформлення товару, введеного ввезеного на митну територію України за Контрактом від 06.11.2017 р. №RCHВ-06/11-1-2017, укладеним з компанією Rostchem Baltija UAB (Литва).
Митні декларації були зареєстровані за №UA500010/2019/005545 від 10.03.2019 р., №UA500010/2019/008197 від 04.04.2019 р., №UA500010/2019/008910 від 12.04.2019 р.
Митна вартість товару заявлена за ціною договору (основний метод) відповідно до ст. 58 МК України.
За результатами здійснення контролю за правильністю та повнотою визначення декларантом митної вартості товару, відповідно до ч. 5 ст. 54 МКУ митницею були додатково витребувані: виписки з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс - листи) виробника товару, калькуляції; копії митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовленими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту). Якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом).
Оскільки митним органом було встановлено розбіжності у поданих документах, додатково поданих документах та відсутність усіх відомостей, а також неподання декларантом запитуваних документів у повному обсязі, у відповідності до п. 2 ч. 6 ст. 54 МК України, Одеською митницею ДФС прийняті рішення про коригування митної вартості товарів:
№UA500010/2019/000017/2 від 11.03.2019 року, № UA500010/2019/000029/1 від 06.04.2019 року, №UA500010/2019/000031/1 від 12.04.2019 року за резервним методом 2 r визначення митної вартості.
Досліджуючи вказані рішення митного органу на предмет їх відповідності закону, суд виходить з наступного.
Видами діяльності за КВЕД є:
46.90 Неспеціалізована оптова торгівля (основний);
01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві;
77.39 Надання в оренду інших машин, устатковання та товарів. н. в. і. у.;
46.75 Оптова торгівля хімічними продуктами;
46.76 Оптова торгівля іншими проміжними продуктами;
49.41 Вантажний автомобільний транспорт;
68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.
06.11.2017 р. ТОВ «Дніпрохим» було укладено Контракт №RCHВ-06/11-1-2017 з компанією Rostchem Baltija UAB (Литва), за умовам якого позивачу були поставлений товар: полімерні матеріали.
Згідно п.3.1 Контракту передбачено, що до ціни товару включено вартість пакування та маркування продукції, що погоджується окремо на кожну поставку, що зазначається в окремому додатку на кожну поставку.
За умовами п.3.1 Контракту вартість товару включає в себе вартість пакування та маркування, та погоджується окремо на кожну поставку, зазначається у відповідному додатку у доларах США. Покупець несе відповідальність за митну очистку товару в країні імпорту та сплачує необхідні імпортні мита та збори. Товар призначено до поставки до України.
Згідно п.п. 4.1, 5.1, 5.2 Контракту умови поставки та оплати кожної партії товару обумовлюються відповідним Додатком. Усі розрахунки по даному Контракту здійснюються у доларах США.
Пункт 4.2 Контракту передбачає умови поставки товару у відповідності до ІНКОТЕРМС 2010.
Так, 10.03.2019 року ТОВ «Дніпрохим» на підставі вищезазначеного Контракту з метою митного оформлення товару для підтвердження його митної вартості товарів до відділу митного оформлення №1 митного поста «Одеса - центральний» Одеської митниці Державної фіскальної служби були подані наступні документи:
04.04.2019 року ТОВ «Дніпрохим» на підставі вищезазначеного Контракту до митного оформлення для підтвердження митної вартості товарів до відділу митного оформлення №1 митного поста «Одеса - центральний» Одеської митниці Державної фіскальної служби були подані наступні документи:
Посилаючись на ч.10 ст. 58 МК України у зв`язку з тим, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, витрати на страхування цих товарів, 10.03.2019 року, 04.04.2019 року митним органом позивачу ТОВ «Дніпрохим» було направлено запит (повідомлення) про надання додаткових документів: договору (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаних з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, рахунків про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом), рахунків про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту), виписки з бухгалтерської документації, прейскурантів (прайс - листи), каталогів виробника товару, висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, копії митної декларації країни відправлення з перекладом на українську мову, а також інші документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.
12.04.2019 р. ТОВ «Дніпрохим» на підставі вищезазначеного Контракту до митного оформлення для підтвердження митної вартості товарів до відділу митного оформлення №1 митного поста «Одеса - центральний» Одеської митниці ДФС були подані наступні документи:
Посилаючись на ч.10 ст. 58 МК України у зв`язку з тим, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, витрати на страхування цих товарів, 12.04.2019 р. митним органом позивачу ТОВ «Дніпрохим» було направлено запит (повідомлення) про надання додаткових документів: виписки з бухгалтерської документації, каталогів виробника товару, висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару та сировини; страхові документи, а також документи що містять відомості про вартість страхування, договір із третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами визначеними договором.
Позивачем були надані відповіді на зазначені вище запити митного органу листами за вих. №1330 від 11.03.2019 р., за вих. №1365 від 05.04.2019 р., за вих. №1381 від 12.04.2019 р., до яких було долучено додатково витребувані документи, які були у наявності.
Статтею 49 Митного кодексу України (надалі МК України) встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщаються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є обєктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно ч. 4 ст. 53 цього Кодексу у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
При цьому ч. 5 ст. 53 МК України встановлено, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до частин 1, 2, 3, 6 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно ч. 1, 2 ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Статтею 57 МК України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
З аналізу наведених норм вбачається, що митна вартість має бути підтверджена достовірними документами, що містять відомості про всі її складові, визначені на підставі об`єктивних даних, що піддаються обчисленню.
Відповідно до ч. 2 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Відповідно до ст. 59 МК України, якою встановлено метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів, у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.
Незначні зовнішні відмінності не можуть бути підставою для відмови у розгляді товарів як ідентичних, якщо в цілому такі товари відповідають вимогам частини другої цієї статті.
Сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснене, і таке інше.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 64 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Відповідно до Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року за митними органами зберігається право перевіряти інформацію імпортерів щодо визначення митної вартості, з точки зору її повноти і правильності (стаття 17 та додаток III, параграф 6 Угоди).
Згідно статті VII ГАТТ, оцінка ввезеного товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості ввезеного товару або вартості аналогічного товару.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.
Встановлені обставини справи свідчать, що митну вартість, скориговано із застосуванням другорядного методу визначення 2-ґ резервний метод, визначення митної вартості згідно з положеннями ст. 64 МК України, та ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) органом доходів та зборів митній вартості.
За результатами митного контролю відповідач дійшов висновку, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності, а саме:
-згідно п.3.1 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 06.11.2017 року в вартість товару входить вартість упаковки та маркування, погоджується окремо на кожну поставку і вказується в відповідному доповнені в доларах США. Проте у наданих до митного оформлення документах, а саме в доповнені до зовнішньоекономічного договору від 01.02.209 року відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого не можливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару. Відповідно до наданого інвойсу поставка товарів здійснюється на умовах СFR Одеса, тобто вартість страхування не включена у вартість товару. У наданих до митного оформлення документах (контракту та додатку до нього, комерційному інвойсі, транспортних (перевізних) документах тощо) відсутня будь - яка інформація щодо здійснення /не здійснення страхування оцінюваних товарів під час їх перевезення, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самих товарів;
-згідно п.3.1. зовнішньоекономічного договору (контракту) К.СНВ-06/11-1-2017 від 06.11.2017 року в вартість товару входить вартість упаковки та маркування, погоджується окремо на кожну поставку і вказується в відповідному доповнені в доларах США. Проте у наданих до митного оформлення документах, а саме в доповнені до зовнішньоекономічного договору від 15.02.2019 року відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого не можливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару.
Суд не погоджується з такими висновками митного органу, оскільки, як було встановлено судом поставка товару здійснювалася на підставі Контракту № RCHB-14/03-1-2017 від 14.03.2017, укладеного між ТОВ «Дніпрохим» (Покупець) та Rostchem Baltija UAB (Литва) (Продавець).
Відповідно до п. 3.1. Контракту вартість товару включає в себе вартість пакування та маркування.
Отже, умовами контракту № RCHB-14/03-1-2017 від 14.03.2017 визначено, що ціна на товар включає в себе вартість пакування та маркування, у зв`язку з чим відсутні підстави для окремого додавання вартості упаковки та маркування до ціни, що фактично сплачена за товар при визначенні митної вартості товару.
Таким чином, доводи відповідача про те, що у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару, не відповідають дійсності.
Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду у справах № 815/5791/17 від 05.03.2019, № 815/4132/17 від 20.03.2018, № 815/3142/17 від 06.03.2018.
Також суд критично ставиться до вимоги митниці щодо надання позивачем документів на підтвердження витрат на страхування, з огляду на положення ст. 53 МК України. Так, положеннями вказаної норми встановлена необхідність подання страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування лише у разі, якщо таке страхування здійснювалося.
Суд акцентує увагу, що відповідно до положень ст. 53 МК України, декларант на вимогу митниці надає всі наявні у нього документи.
При цьому, суд зазначає, що згідно умови поставки CFR, продавець поставляє товар на борт судна або надає поставлений таким чином товар. Продавець зобов`язаний укласти договір та оплатити всі витрати і фрахт, необхідні для доставки товару до вказаного порту призначення. Ризик витрат чи ушкодження товару, а також будь-які додаткові витрати, що виникають після відвантаження товару, переходять з продавця на покупця. Проте страхування товару покупцем, з моменту відвантаження товару є його правом, а не обов`язком та чинним законодавством не передбачено.
Тобто, покупець в даному випадку, на власній ризик вправі як страхувати товар - так і не страхувати його.
Отже, не надання декларантом документу свідчить про його відсутність, у даному випадку про відсутність факту страхування.
Доказів зворотного митницею, як суб`єктом владних повноважень, до суду не надано.
Щодо посилань митного органу на те, що декларантом в повному обсязі не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товару (копію митної декларації країни відправлення; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації прейскуранти), суд зазначає наступне.
Відповідно до частин 3, 4 ст. 53 МК України, право органу доходів і зборів на висунення письмової вимоги про надання додаткових документів виникає лише у разі, коли у документах, поданих для митного оформлення згідно ч. 2 ст. 53 МК України, наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість.
Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Однак всупереч вищевказаним вимогам Закону, витребувавши додаткові документи, митний орган не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити або у своїй сукупності можуть спростувати/чи впливають на митну вартість товару, що свідчить про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Отже, сам факт подання декларантом не всіх додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.
Крім того, позивачем у відповідь на запити відповідача були належним чином обґрунтовані підстави ненадання частини документів.
Так, позивач повідомив, що договорів (угод, контрактів) із третіми особами, пов`язаних з контрактом про поставку товарів митна вартість яких визначається ТОВ «Дніпрохим» не укладалося та платежів на користь третіх осіб підприємство не здійснювало.
Підприємством не надавалося будь - яких посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов Договору (угоди, контракту) внаслідок чого не має підстав для надання рахунків про сплату комісійних.
Щодо надання виписки з бухгалтерської документації ТОВ «Дніпрохим» було надано роз`яснення про те, що в бухгалтерському обліку операції відображаються якщо є підстава їх проведення - перша подія. Згідно Додатків до Контракту (п.2 Умови оплати) передбачена відстрочка платежу 90 календарних днів з моменту поставки, а поставка товару буде здійснена після оформлення ВМД, а тому відображення на бухгалтерських рахунках даної операції була передчасною.
Щодо надання прейскурантів, каталогів або прейскурантів виробника товару позивач вказав про їх відсутність, оскільки є власністю продавця.
Щодо надання висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими організаціями було повідомлено про неможливість їх надання.
Відносно надання копії митної декларації країни відправлення з перекладом на українську мову, позивач вказав, що на підставі ст. 254 МК України відправник посилається на конфіденційність документу, а тому надати копію митної декларації країни відправлення підприємство не має можливості.
Для підтвердження правильності розрахунків митної вартості товару відповідачу було направлено біржову інформацію ICIS від 01.02.2019 року, від 08.02.2019 року та висновки експерта Дніпропетровської торгово-промислової палати №ГО-855 від 05.04.2019 року, №ГО-650 від 11.03.2019 р.
Матеріали справи не містять доказів дослідження пояснень та додатково наданих позивачем документів та належних обґрунтувань митного органу щодо підстав коригування заявленої декларантом митної вартості, обрання методу його визначення на підставі наявності у митного органу інформації щодо подібних та ідентичних товарів, а саме висновки митного органу за наслідками додатково витребуваних документів відсутні в графі 33 оскаржуваних рішень.
При цьому, судом відхиляються доводи представника відповідача з приводу розкриття суті недоліків у оформленні документів лише у своєму відзиві на позов, оскільки суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваних рішень з огляду на положення ч. 2 ст. 77 КАС України.
Також, судом не можуть бути покладені в основу даного судового рішення твердження відповідача про те, що у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу у рішенні зазначається лише докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом згідно наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012р. №598, оскільки нормами ст.256 Митного кодексу України регламентовано, що відмова у митному оформленні, у тому числі і коригування митної вартості повинно бути обґрунтовано із зазначенням причин відмови, а, відповідно, і наведення докладної інформації щодо оцінюваного товару та мотивів правомірності коригування за митними деклараціями які застосовані митним органом є обов`язком митного органу.
За викладених обставин та з урахуванням аналізу змісту наведених документів та норм митного законодавства,можна зробити висновок, що оспорювані картки відмови та рішення про коригування митної вартості ввезеноготовару є протиправними, так як наведені оспорювані рішення суб`єкта владних повноважень не містять обґрунтованих сумнівів того, що надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх (повних) відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; оспорювані рішення немістять причин неможливості визначення заявленої митної вартості за ціною договору, у них також не наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, що передбачено положеннями ч.1, ч.2 ст.256 МК України.
Також, слід зазначити, що відмова у митному оформленні повинна бути аргументованою невиконанням вимог, що пов`язані саме з тими причинами, у зв`язку з якими органом доходів і зборів були витребувані додаткові документи у відповідності до вимог п.2 ч.4 ст.54 МК України.
Разом з тим, у переліку витребуваних відповідачем документів неможливо встановити, які саме недоліки (розбіжності) у числових значеннях складових митної вартості товарів не дозволяли погодитися із заявленою ним митною вартістю та яким чином ці недоліки (розбіжності) можливо усунути.
Зазначення відповідачем одночасно усіх можливих причин, що передбачені ч.6ст.54 Митного кодексу України не можна вважати належним обґрунтуванням правомірності коригування митної вартості товарів та подальшої відмови у митному оформленні товарів.
З цього приводу Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від20.10.2011р. у справі «Рисовський проти України» у п.70, п.71 якого Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який, зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. Суд зазначив, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини у відповідності до вимог ч.2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України.
Крім того, Резолюцією Комітету Міністрів Європи 77 (31) від 28.09.1977 «Про захист особи відносно актів адміністративних органів» урядам держав-членів рекомендовано керуватися у своєму праві й адміністративній практиці принципами, які наводяться у додатку до резолюції. Ці принципи застосовуються для захисту осіб, як фізичних, так і юридичних, в адміністративних процедурах відносно будь-яких індивідуальних заходів або рішень, які були прийняті в ході здійснення публічної влади і які за своїм характером безпосередньо впливають на їхні права, свободи або інтереси (адміністративні акти).
Такими принципами, згідно з додатком до Резолюції, зокрема, є:
- право бути вислуханим, що означає, що щодо будь-якого адміністративного акта, який за своїм характером може несприятливо впливати на права, свободи або інтереси особи, така особа може пред`явити факти й аргументи та, у відповідних випадках, докази, що будуть враховані адміністративним органом;
- виклад мотивів, що означає, що якщо адміністративний акт є таким, що за своїм характером несприятливо впливає на права, свободи або інтереси особи, така особа отримує інформацію про мотиви, на яких він ґрунтується. Інформація про мотиви зазначається в акті або передається відповідній особі, за її запитом, у письмовій формі протягом розумного строку.
Перелічені принципи частково імплементовані у нормах Митного кодексу України, які передбачають проведення консультацій між митним органом та декларантом, вимогами цього кодексу щодо належного мотивування при витребуванні додаткових документів під час контролю правильності визначення митної вартості, щодо вичерпного роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів.
Втім, обставини даної справи свідчать про відсутність практичної реалізації вказаних принципів в діяльності відповідача, зокрема, на це вказує формальне виконання процедури консультацій та витребування додаткових документів всіх, які перелічені у ч.3ст.53 Митного кодексу України, без конкретизації, яких саме документів не вистачає, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.
Відповідна правова позиція узгоджується і з позицією Верховного Суду, яка висловлена у його постанові від 12.04.2018 р. у справі №820/2014/17 (адміністративне провадження №К/9901/448/17).
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем під час судового розгляду справи правомірність своїх рішень перед судом не доведена.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Перевіривши з дотриманням вимог ч.2 ст.2 наведеного Кодексу, правомірність прийняття суб`єктом владних повноважень вищенаведених оспорюваних рішень, суд дійшов висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які оскаржуються прийняті протиправно, без достатніх на це підстав, а отже наявні підстави для їх скасування.
Решта доводів сторін висновків суду по суті спору не спростовують.
При цьому судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Підсумовуючи викладене, з огляду на встановлені судом обставини і відповідні їм правові висновки, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
В порядку розподілу судових витрат, за результатами розгляду даної справи, сплачений судовий збір за подання даного позову підлягає стягненню на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань відповідно до ст. 139 КАС України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 9, 11, 14, 72, 73, 77, 90, 139, 241, 250 КАС України, суд, -
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрохим" до Одеської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень, - задовольнити;
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.С. Віхрова