Справа № 520/4898/2020
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2020-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

09 липня 2020 р. справа № 520/4898/2020

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Біленський О.О., розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Комунального підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" (64200, Харківська область, Балаклійський район, м. Балаклія, вул. Алієва, 72, ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (61002, вул. Ярослава Мудрого, 16, м. Харків, ), треті особи: Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ), Дочірня компанія Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ), Головне Управління Державної податкової служби у Харківської області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46 ), про визнання дій протиправними, скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії та заборонити вчиняти певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), треті особи: Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, Дочірня компанія Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, Головне Управління Державної податкової служби у Харківської області, в якому просить суд:

- визнати дії відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (юридична адреса: 61002, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, 16) у особі старшого державного виконавця Баранової Яни Олександрівни щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 13.03.2020 року у ЗВП №43824899 протиправними;

- скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Баранової Яни Олександрівни про арешт коштів боржника від 13.03.2020 року у ЗВП №43824899;

- зобов`язати відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (юридична адреса: 61002, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, 16) зняти арешт з рахунку НОМЕР_1 , що відкритий у філії Харківського обласного управління АТ Державний ощадний банк України МФО 351823;

- заборонити відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (юридична адреса: 61002, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, 16) накладати арешт на грошові кошти, які знаходяться на рахунку НОМЕР_1 , що відкритий у філії Харківського обласного управління АТ Державний ощадний банк України МФО 351823.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2020 року зупинено провадження в адміністративній справі №520/4898/2020 за адміністративним позовом Комунального підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" (64200, Харківська область, Балаклійський район, м. Балаклія, вул. Алієва, 72, ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (61002, вул. Ярослава Мудрого, 16, м. Харків, ), треті особи: Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ), Дочірня компанія Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ), Головне Управління Державної податкової служби у Харківської області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46 ), про визнання дій протиправними, скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії та заборонити вчиняти певні дії до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду по справі №905/361/19.

Оскільки судове рішення Великої Палати Верховного Суду по справі №905/361/19 набрало законної сили, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2020 року поновлено провадження у справі №520/4898/2020.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 13.03.2020 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Барановою Я.О при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження ЗВП №43824899 прийнято Постанову про арешт коштів боржника - Комунального підприємства Балаклійської районної ради «Балаклійські теплові мережі», що містяться на всіх відкритих рахунках, та належать боржнику КП БРР «Балаклійські теплові мережі» відкриті у філії - Харківське обласне управління АТ «ОЩАДБАНК» МФО 351823, , в межах суми звернення стягнення -33350852,06 грн. Фактично, даною постановою, накладено арешт на розрахункові рахунки КП БРР «Балаклійські теплові мережі»: НОМЕР_2 (в гривні України); UA3023273 (в гривні України), UА0033273 (в гривні України); UA0013273 (в гривні України), що відкриті у філії - Харківське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» МФО 351823. Позивач зазначив, що рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками зі спеціальним режимом, на які виконавчою службою, відповідно до вимог законодавства, арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби. Представник позивача вказав, що після перерозподілу гроші з рахунків із спеціальним режимом використання перераховуються на рахунок Комунального підприємства Балаклійської районної ради «Балаклійські теплові мережі» НОМЕР_3 . що відкритий у філії Харківського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» МФО 351823, з якого у подальшому здійснюється виплата заробітної плати та сплата податків і зборів КП БРР «Балаклійські теплові мережі». Накладення арешту на рахунок боржника, з якого здійснюється виплата заробітної плати, унеможливлює своєчасну виплату заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, що призводить до порушення конституційних прав громадян, що працюють на підприємстві. Кошти КП БРР «Балаклійські теплові мережі» на вищезазначеному рахунку підпадають під категорію захищених коштів, на які, згідно з частиною 2 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено накладати арешт. Також представник позивача зазначив, що постанова про арешт коштів боржника від 13.03.2020 року у ЗВП №43824899 при примусовому виконанні рішень в межах суми звернення стягнення - 33350852,06 грн. не відповідає фактичній сумі заборгованості, що існувала на момент винесення постанови про арешт, оскільки заборгованість підприємства на момент винесення постанови за виконавчими провадженнями на користь стягувачів складала - 28661247,78 грн., відповідно її існування суперечить ст.ст.1,2, частинам 1, 3 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», а дії відповідача по накладенню арешту на майно (кошти) боржника були зроблені в порушення вимог п.1 ч.3 ст.18 Закону, тому як при накладені арешту посадова особа не переконалась у існуванні визначеної у постанові про арешт загальної суми заборгованості перед стягувачами. З огляду на викладене, позивач просить суд задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Представник відповідача надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що в провадженні Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває зведене виконавче провадження ЗВП №43824899, про стягнення заборгованості з Комунального підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" на користь юридичних осіб та держави. 13.03.2020 року державним виконавцем в рамках ЗВП №43824899 винесено постанову про арешт коштів боржника, а саме відкриті у Філія - Харківське обласне управління АТ «ОЩАДБАНК» в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 33350852,06 грн. Представник відповідача зазначив, що жодним законом чи іншим нормативно-правовим актом, у тому числі й тими, які регулюють банківську діяльність, порядок відкриття рахунків у кредитних установах тощо, не віднесено рахунки юридичної особи, з яких здійснюється виплата заробітної плати, податків та зборів, до рахунків зі спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунків, звернення стягнення на які заборонено законом. Таким чином, заробітна плата, податки та збори можуть сплачуватися юридичною особою з будь-якого поточного рахунку, відкритого в будь-якій банківській установі. На підставі викладеного, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Представник третьої особи - Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України надав до суду пояснення, в яких зазначив, що кошти на розрахункових рахунках позивача використовуються останнім для виконання його обов`язків перед третіми особами, тобто накладення державним виконавцем арешту на вказані розрахункові рахунки не порушує безпосередньо права боржника, а ускладнює для нього можливість виконання його ж зобов`язань. Представник третьої особи зазначив, що саме на установу банку покладено обов`язок з інформування виконавця щодо неможливості прийняття постанови про накладення арешту на ті чи інші рахунки, а також, що ті чи інші рахунки мають спеціальний режим використання, що не мало місця в межах спірних правовідносин. Окрім цього, мета застосування арешту є визначальною для процедури виконавчого провадження, у тому числі за зведеним виконавчим провадженням, оскільки під час примусового виконання розмір заборгованості боржника перед стягувачем може постійно змінюватися, зокрема, у зв`язку з її самостійним погашенням, списанням тощо. Більш того, арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Тобто, сама по собі невідповідність суми коштів на рахунках, які підлягають арешту і розміру фактичної заборгованості, не свідчить про використання повноважень виконавцем з іншою метою, а ніж це передбачено законом. Також представник третьої особи вказав, що позивач у адміністративному позові неправильно визначає залишок боргу перед ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, що свідчить про постійну зміну розміру боргу на різних підставах. З огляду на викладене, представник третьої особи просив суд відмовити у задоволенні позову.

Представники третіх осіб Дочірня компанія Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України та Головного Управління Державної податкової служби у Харківської області правом надання пояснень не скористались.

Представник позивача у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується наявними матеріалами справи. 09.07.2020 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача в порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується наявними матеріалами справи. 06.07.2020 року від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача.

Представник третьої особи - Головного Управління Державної податкової служби у Харківської області у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується наявними матеріалами справи. 09.07.2020 року від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі позивача в порядку письмового провадження.

Представники третіх осіб Дочірня компанія Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України та Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України в судове засідання не прибули, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином, заяв або клопотань до суду не надали.

Відповідно до ч.3 ст.268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Згідно з положеннями ч.1, ч.3 та ч.9 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі по тексту Закон №1404) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з вимогами ч.1 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Спірні правовідносини склались з приводу правомірності винесення постанови про арешт коштів боржника в межах зведеного виконавчого провадження, а відтак при розв`язанні спору слід виходити з положень Закону України Про виконавче провадження, згідно зі ст.1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом встановлено, що в провадженні Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває зведене виконавче провадження ЗВП №43824899, про стягнення заборгованості з Комунального підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" на користь юридичних осіб та держави.

13.03.2020 року державним виконавцем в рамках ЗВП №43824899 винесено постанову про арешт коштів боржника, а саме відкриті у Філія - Харківське обласне управління АТ «ОЩАДБАНК» в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 33350852,06 грн., при цьому, у вказаній постанові державного виконавця перелічено за якими саме виконавчими документами було сформовано суму заборгованості, в межах якої було накладено арешт на кошти.

Згідно з інформацією Філія - Харківське обласне управління АТ «ОЩАДБАНК» (а.с.26), поточні рахунки із спеціальним режимом використання №UA0113273, №UA1013273, №UA1033273 в гривні України відкриті відповідно до законодавства України, в т.ч. Закону України «Про теплопостачання», на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 р. №217 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки». Станом на 23.03.2020 року накладено арешт коштів згідно Постанови про арешт коштів боржника ЗВП 43824899 від 13.03.2020 року на рахунки: №UA3013273, №UA3023273, №UA0033273, №UA0013273.

З наведеного вбачається, що позивачем відкрито окремо рахунки зі спеціальним режимом використання, на кошти на яких банківською установою не накладено арешт.

Не погоджуючись з діями державного виконавця щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 13.03.2020 року у ЗВП №43824899, позивач звернувся до суду з даним позовом.

При цьому, суд зауважує, що позивачем оскаржується постанова про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на 4 розрахункових рахунка, при цьому позивач серед іншого просить суд зобов`язати відповідача зняти арешт лише з рахунку НОМЕР_1 , що відкритий у філії Харківського обласного управління АТ Державний ощадний банк України МФО 351823.

З приводу спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення, до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», її дочірня компанія «Газ України», Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз», постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Чинним законодавством України не передбачено відкриття суб`єктам господарювання рахунків зі спеціальним режимом їх використання для виплати заробітної плати.

З установлених судом обставин вбачається, що рахунки боржника КП БРР «Балаклійські теплові мережі» відкриті у філії - Харківське обласне управління АТ «ОЩАДБАНК» МФО 351823, , на кошти на яких виконавцем був накладений арешт, є поточними рахунками боржника, які використовуються для зберігання грошей та здійснення різних розрахунково-касових операцій боржника, у тому числі виплати заробітної плати. На цих рахунках зараховуються та зберігаються кошти боржника, призначені не тільки для виплати заробітної плати. Зазначені рахунки не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на яких заборонено.

Також судом встановлено, що філією - Харківське обласне управління АТ «ОЩАДБАНК», на яку нормами статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника від 13.03.2020 року виконало за виключенням рахунків із спеціальним режимом використання. Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав рахунки КП БРР «Балаклійські теплові мережі»: UА3013273 (в гривні України); UA3023273 (в гривні України), UА0033273 (в гривні України); UA0013273 (в гривні України) та кошти на них такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що дії державного виконавця з винесення постанови про арешт коштів боржника від 13.03.2020 року ЗВП №43824899 в повній мірі відповідають приписам Закону №1404, отже є правомірними та такими, що вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.05.2020 року у справі №905/361/19. При цьому, Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступлення від правового висновку, викладеного в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №344/8982/17.

З приводу тверджень представника позивача щодо невідповідності суми коштів, на яку накладено арешт оскаржуваною постановою та реальною сумою боргу, суд зазначає наступне.

З наявних матеріалів справи вбачається, що 27.02.2020 року державним виконавцем було направлено вимогу щодо підтвердження або спростування зазначених даних в обліковій картці за ЗВП № 43824899, надання підтверджуючих документів про сплату боргу з зазначенням виконавчого документа, з метою неупередженого, своєчасного і в повному обсязі виконання рішень.

Відповідно до приписів ч.4 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

06.03.2020 року позивачем було надано відповідь на вимогу державного виконавця від 27.02.2020 року, в якій зазначалось про часткове погашення та списання заборгованості. При цьому вказана відповідь містила посилання, що належні докази наявні у стягувачів.

Окрім цього, з пояснень третьої особи вбачається, що позивач у адміністративному позові неправильно визначає залишок боргу перед ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, що свідчить про те, що під час розгляду даної справи між сторонами виконавчого провадження не досягнуто згоди про суми заборгованості.

З наведеного суд вважає, що саме позивачем недотримано вимоги ч.4 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» щодо невідкладного повідомлення державного виконавця про обставини зменшення суми заборгованості.

Таким чином, постанова старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Баранової Яни Олександрівни про арешт коштів боржника від 13.03.2020 року у ЗВП №43824899 винесена правомірно, та як наслідок відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, суд вважає, що позовна вимога зобов`язати відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (юридична адреса: 61002, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, 16) зняти арешт з рахунку НОМЕР_1 , що відкритий у філії Харківського обласного управління АТ Державний ощадний банк України МФО 351823 є похідною та також не підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги заборонити відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (юридична адреса: 61002, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, 16) накладати арешт на грошові кошти, які знаходяться на рахунку НОМЕР_1 , що відкритий у філії Харківського обласного управління АТ Державний ощадний банк України МФО 351823, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З аналізу викладеного суд зазначає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб факт порушення був обґрунтованим. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Визначення обсягу вимог, що підлягають судовому захисту є диспозитивним правом позивача. При цьому, підстави, з якими позивач пов`язує виникнення у нього права на звернення до суду і для задоволення його вимог, визначаються позивачем самостійно. Суд під час прийняття постанови вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються і яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин (стаття 244 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи вищезазначене, судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.

Зважаючи на те, що вказана позовна вимога спрямована на майбутнє у зв`язку з вірогідним настанням певних наслідків, підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову Комунального підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" (64200, Харківська область, Балаклійський район, м. Балаклія, вул. Алієва, 72, ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (61002, вул. Ярослава Мудрого, 16, м. Харків, ), треті особи: Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ), Дочірня компанія Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ), Головне Управління Державної податкової служби у Харківської області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46 ), про визнання дій протиправними, скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії та заборонити вчиняти певні дії - відмовити.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення, з урахуванням приписів п.3 Прикінцевих положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та проголошено 09.07.2020 року.

Суддя Біленський О.О.