Справа № 580/254/20
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/254/20 Суддя (судді) першої інстанції: В.А. Гайдаш
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів: Беспалова О. О., Мєзєнцева Є. І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області

на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року

у справі № 580/254/20 (розглянуто у порядку письмового провадження)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісагро-Умань»

до відповідача Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2020 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервісагро-Умань" (надалі - позивач, ТОВ "Сервісагро-Умань") з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області (надалі - відповідач, ГУ ДПС у Черкаській області), в якому просило суд: визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 24.12.2019 №, №, №, №, №, №, №.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що відповідач помилково дійшов висновку про порушення позивачем вимог податкового законодавства України. На думку позивача висновки акту перевірки не відповідають нормам податкового законодавства, базуються на припущеннях і не підтверджуються доказами, натомість у позивача наявні всі первинні бухгалтерські документи, які спростовують висновки контролюючого органу, що наведені в акті перевірки від 18.11.2019 №81/23-00-05-0105/36558693, а тому позивач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісагро-Умань" - задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 24.12.2019 №, №, №, №, №, №000533306, №.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволені позовних вимог у повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Крім того, апелянт зазначає, що за наслідками проведеної документальної планової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісагро-Умань" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2016 року по 30.06.2019 рік складено акт перевірки та встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства України, у зв`язку з чим, на думку відповідача, контролюючим органом правомірно винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Позивач надав суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує у повному обсязі.

Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були належним чином повідомлені.

За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Частиною 4 статті 229 КАС України встановлено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що співробітниками Головного управління ДПС у Черкаській області проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісагро-Умань" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2016 року по 30.06.2019 рік. За результатом перевірки складено акт від 18.11.2019 року №81/23-00-05-0105/36558693 (надалі - акт перевірки).

В акті перевірки встановлено наступні порушення вчинені позивачем:

- пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135, п. 137.1 ст. 137 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України), п. 7 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, в результаті чого занижено податок на прибуток за півріччя 2019 року на суму 90000 грн.;

- пп. 14.1.13, пп. 14.1.108, пп. 14.1.185, пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14, п. 185.1 ст. 185, п.186.2, п. 186.3, п. 186.4, п. 186.6 ст. 186, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189, п.192.1, п. 192.3 ст.192, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.5 ст. 198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 590057 грн.;

- п. 201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних - податкові накладні з ПДВ на загальну суму 582002 грн. 33 коп.;

- п. 51.1 ст. 51 та п. 176.2 "б" ст. 176 ПК України, в результаті чого подано податкові розрахунки за формою №1-ДФ з помилками та не повною інформацією за ІІІ-IV квартали 2016 року, І-IV квартали 2017 року, І-IV квартали 2018 року, І-ІІ квартал 2019 року;

- абз. 2 п. 57.1 ст. 57, пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 164.5 ст. 164, п. 167.1 ст. 167 та п.176.2 "а" ст. 176, пп. 170.10.1 п. 170.10 ст. 170 ПК України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 8973 грн. 66 коп.;

- пп. 1.2, пп. 1.3, пп. 1.4 та пп. 1.6 п. 16-1 підр. 10 розд. ХХ ПК України, в результаті чого занижено військовий збір на загальну суму 613 грн. 20 коп.;

- п. 63.3 ст. 63 ПК України, абз. 1 п. 8.4 розд. VII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588, в результаті чого не подано 19 повідомлень про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП.

На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 24.12.2019 року:

- №, яким застосовано штрафні санкції в розмірі 50% за відсутність складання та/або реєстрації протягом граничного строку податкових накладних у розмірі 291001,18 грн;

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 737571,00 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням 590057,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 147514,00 грн;

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 120500,00 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням 90000,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 22500,00 грн;

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, на загальну суму 13419,88 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням 8973,66 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 4446,22 грн;

- №, визначено суму грошового зобов`язання військового збору на загальну суму 917,03 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням 613,20 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 303,83 грн;

- №, яким застосовано штрафні санкції за платежем на доходи фізичних осіб на суму 510 грн;

- №, яким застосовано адміністративні штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 9690,00 грн.

Позивач вважаючи, що спірні податкові повідомлення-рішення прийнято відповідачем з порушенням норм права, звернувся з даним позовом до суду за захистом порушених прав.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що висновки акту перевірки на підставі яких прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням вимог законодавства, а отже підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

В частині щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення податкове повідомлення-рішення від 24.12.2019 року №, колегія суддів зазначає наступне.

Контролюючий орган зазначає, що під час проведення перевірки позивачем не надано інформацію про проведення ТОВ «Капеле» досудово-претензійної діяльності та рішення судів різних інстанцій про визнання або стягнення кредиторської заборгованості на загальну суму 500000,00 грн., в т.ч.: ПДВ - 83333,33 грн. Також зазначена інформація підтверджується даними Інтернетресурсу, а саме, Єдиним Державним реєстром судових рішень, де відсутні будь-які судові позови або судові рішення стосовно визнання та стягнення з ТОВ «Капеле» зазначеної заборгованості.

Відповідно до пункту 135.1 статті 135 ПК України доходи, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Згідно підпунктів 135.5.4 та 135.5.5 пункту 135 статті 135 ПК України інші доходи, зокрема, включають:

суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи;

суми поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, що залишаються неповерненими на кінець такого звітного періоду, від осіб, які не є платниками цього податку (в тому числі нерезидентів), або осіб, які згідно із цим Кодексом мають пільги з цього податку, в тому числі право застосовувати ставки податку нижчі, ніж установлені пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу.

Відповідно до пунктом 14.1.257. пункту 14.1 статті 14 ПК України фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.

Безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів;

сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості;

сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності;

основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних).

Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 названого Кодексу визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, що між ТОВ "Капелс" (продавець), з однієї сторони та ТОВ "Сервісагро-Умань" (покупець), з іншої сторони, укладено договір купівлі-продажу від 18.01.2016 року №18/1-16, яким продавець зобов`язується передати у власність товар (цемент М-400, в мішках по 25 кг, гіпсокартон плита та мастер сатенгіпс в мішках по 25 кг.), а покупець зобов`язується прийняти і сплатити товар за умовами даного Договору.

Так, за даними журналів-ордерів і відомостей по рахунку 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками", у позивача обліковується кредиторська заборгованість ТОВ "Капелс" в сумі 500000 грн., з датою виникнення - січень 2016 року.

Відповідно до видаткової накладної від 19.01.2016 року №2 ТОВ "Капелс" здійснив поставку позивачу товару, а саме: "цемент М-400" в мішках по 25 кг в кількості 2000 шт., "гіпсокартон плита" в кількості 13260 кв. м. та "мастер сатенгіпс" в мішках по 25 кг. у кількості 100 шт. на загальну суму 500000,00 грн, в т. ч. ПДВ - 83333,33 грн.

З аналізу матеріалів справи вбачається, що позовна давність по договір купівлі-продажу від 18.01.2016 року №18/1-16 спливає у січні 2019 року, що не заперечується сторонами.

Проте, відповідно до пп. 49.18.6 п. 49.18 ст. 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на прибуток для податкової декларації, яка розраховується наростаючим підсумком за рік, - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Оскільки граничний термін подання ТОВ "Сервісагро-Умань" річної податкової декларації з податку на прибуток за 2019 рік є 03 березня 2020 року (не пізніше 60 календарного дня, що настав за останнім календарним днем звітного (податкового) року), то в даному випадку позивач не позбавлений права відобразити кредиторську заборгованість по договору купівлі-продажу від 18.01.2016 року №18/1-16 в річній декларації за 2019 рік.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що контролюючим органом не заперечується, що за даними результатів співставлення підсистеми ІС "Податковий блок" "Автоматизована система співставлення" платником сформований податковий кредит з придбання товарів у ТОВ "Капелс" у січні 2016 року. Уточнюючим розрахунком податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок (№ від 21.06.2016) поданим у червні 2016 року за січень 2016 року, товариством самостійно відкориговано податковий кредит в сторону зменшення на суму ПДВ - 83333 грн., а саме по операціям з придбання товарів у ТОВ "Капелс", тому зазначене порушення не вплинуло на порушення норм податкового законодавства з податку на додану вартість.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правомірно визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 24.12.2019 року №.

В частині щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення податкове повідомлення-рішення від 24.12.2019 року №, колегія суддів зазначає наступне.

Контролюючий орган зазначає, що під час перевірки позивача встановлено порушення пп. 14.1.108, пп. 14.1.185 п.14.1 ст. 14, п. 185.1 ст. 185, п. 186.2, п. 186.3, п. 186.4 ст. 186, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст.188, п. 201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 854901 грн, то суд зазначає таке.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що проведеною перевіркою відображеного показника з 01.07.2016 року по 30.06.2019 рік у загальній сумі 195232013 грн на підставі таких документів: контролюючим органом встановлено заниження задекларованих у рядку 1 Декларацій "Операції на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою 7%, крім імпорту товарів" показників на загальну суму 854901 грн., в т.ч. за жовтень 2016 року на суму 272898 грн, листопад 2017 року на суму 327775 грн, грудень 2017 року на суму 23194 грн, грудень 2018 року на суму 231034 грн.

Відповідно до підпункту 14.1.108 пункту 14.1 статті 14 ПК України маркетингові послуги (маркетинг) - це послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції (робіт, послуг) до споживача та післяпродажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків. До маркетингових послуг належать, у тому числі: послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги).

Під постачанням послуг розуміється будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності (підпункт 14.1.185 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Як передбачено підпунктом 14.1.203 пункту 14.1 статті 14 ПК України, продаж результатів робіт (послуг) - це будь-які операції господарського, цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпоряджання товарами, у тому числі нематеріальними активами та іншими об`єктами власності, що не є товарами, за умови компенсації їх вартості, а також операції з безоплатного надання результатів робіт (послуг). Продаж результатів робіт (послуг) включає, зокрема, надання права на користування товарами за договорами оперативного лізингу (оренди), продажу, передачі права відповідно до авторських або ліцензійних договорів, а також інші способи передачі об`єктів авторського права, патентів, знаків для товарів і послуг, інших об`єктів права інтелектуальної, у тому числі промислової власності.

Правові основи оподаткування ПДВ встановлено розділом V та підрозділом 2 розділу XX ПК України.

Згідно з підпунктами «а» і «б» пункту 185.1 статті 185 розділу V ПК України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів/послуг, місце постачання яких відповідно до статті 186 розділу цього Кодексу розташоване на митній території України.

Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку (пункт 187.1 статті 187 ПК України).

За змістом пункту 188.1 статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, ПДВ та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

Зміст наведених правових норм свідчить про те, що надання маркетингових послуг повинно виражатись в певних діях виконавця таких послуг щодо, зокрема, розміщення продукції платника податку в місцях продажу, вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) постачальника до інформаційних баз продажу, збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги) тощо. Під продажем маркетингових послуг розуміються операції з надання таких послуг за умови компенсації їх вартості.

Тобто отримання маркетингових послуг передбачає наявність двостороннього зобов`язання між сторонами, де одна сторона має зобов`язання надати послуги, інша - зустрічний обов`язок оплатити їх. В той же час знижки і бонуси передбачають виключно одностороннє зобов`язання однієї сторони здійснити конкретну дію при належному виконанні іншою стороною договору (основного зобов`язання).

Додаткова ж бонусна винагорода, премія або знижка на вартість товару, надана продавцем покупцеві відповідно до умов угоди про купівлю-продаж, яка не передбачає виконання жодних зобов`язань щодо надання послуг на користь продавців, чи окремої згоди сторін для зацікавлення (винагороди) постійних покупців у подальшій співпраці, не може розцінюватись як оплата вартості послуг в сфері маркетингу, операції з надання яких є об`єктом оподаткування ПДВ в розумінні пункту 185.1 статті 185 ПК України.

Аналогічна правова позиція вже висловлювалась Верховним Судом у постанові від 18 грудня 2018 року по справі №808/3341/16 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Між фірмою "INTERMAG sp. z o.o." (Польща, виробник), з однієї сторони, та ТОВ "Сервісагро-Умань" (Дистриб`ютор), з іншої сторони, укладено контракти: від 17.12.2015 року №01/2016/UA №02/2016/UA, №03/2016/UA; від 20.12.2016 року №01/2017/UA, №02/2017/UA; від 21.11.2017 року №01/2018/UA, предметами яких є визначення умов торгової співпраці між виробником та дистриб`ютором з продажу концентратів добрив та інших агрохімічних продуктів, пропонованих у цінових пропозиціях виробником. Виробник продає, а Дистриб`ютор купує Продукти з метою їх подальшого продажу на території України, в подальшому Територія.

Контракти містять обов`язкові додатки, серед яких: Додаток №1, яким визначено асортимент Продукту (вид пакування, ціна); загальна вартість контракту (валюта розрахунків - долари США); умови оплати (100% передоплата), а також умови надання Виробником знижок Дистриб`ютору від діючих цін. Додатками №2-№3 встановлюються та регулюються: мінімальні ціни на території України; зміни загальної суми контрактів. Додатками №4-№5 доповнюються та врегульовуються умови оплати визначені у Додатку №1 до контрактів, а також встановлюються накопичувальні знижки за результатами співпраці та знижки від діючих цін за просування нових товарів на ринок України. Окремо обумовлюється, що знижки надаються після повного врегулювання взаєморозрахунків у встановлені терміни і дотримання антидемпінгових умов.

У відповідності із досягнутою домовленістю виробник надав додаткову знижку на товари реалізовані згідно контрактів від 17.12.2015 року №01/2016/UA, №02/2016/UA, №03/2016/UA у продовж 2016 року. Знижка у розмірі 4,5% надається на всі реалізовані товари ТОВ "Сервісагро-Умань" за виключенням Інтермаг сульфат-магнію і у розмірі 7.5% за Інтермаг-Титан. Загальна сума знижки становить 53440,76 доларів США. Відповідно до виписок банку ТОВ "Сервісагро-Умань" на валютні рахунки в АТ "Укрсиббанк" та АТ "Райффайзен Банк Аваль", від "INTERMAG sp. z o.o." отримано 28.11.2016 відшкодування знижок у сумі 53440,76 доларів США.

Крім того, у відповідності із досягнутою домовленістю виробник надав додаткову знижку на товари реалізовані згідно контракту від 20.12.2016 року №01/2017/UA у продовж 2017 року. Відповідно до виписок банку ТОВ "Сервісагро-Умань" на валютні рахунки в АТ "Укрсиббанк" та АТ "Райффайзен Банк Аваль", від "INTERMAG sp. z o.o." отримано 16.11.2017 року відшкодування знижок у сумі 22895,87 доларів США.

У відповідності із досягнутою домовленістю виробник надав додаткову знижку на товари реалізовані згідно контракту від 20.12.2016 №02/2017/UA у продовж 2017 року. Знижка у розмірі 4,5% надається на всі реалізовані товари Дистриб`ютора, за виключенням Інтермаг-Сульфат Магнію і у розмірі 7,5% за Інтермаг-Гровон, Інтермаг-Сульвіт. Загальна сума знижки становить 38114,94 доларів США. Відповідно до виписок банку ТОВ "Сервісагро-Умань" на валютні рахунки в АТ "Укрсиббанк" та АТ "Райффайзен Банк Аваль", від "INTERMAG sp. z o.o." отримано 16.11.2017 відшкодування знижок у сумі 38114,94 доларів США.

Також, у відповідності із досягнутою домовленістю виробник надав додаткову знижку на товари реалізовані згідно контракту від 20.12.2016 року №02/2017/UA у продовж 2017 року. Додаткові знижки у розмірі: 2,5% надається на Інтермаг Мікрокомплекс Сільфі і Інтермаг-Титан; 2% надається на Інтермаг Примус-Семена L, Інтермаг-Бобові, Інтермаг-Масличні, Інтермаг-Оптісіл. Загальна сума знижки становить 4270,50 доларів США. Відповідно до виписок банку ТОВ "Сервісагро-Умань" на валютні рахунки в АТ "Укрсиббанк" та АТ "Райффайзен Банк Аваль", від "INTERMAG sp. z o.o." отримано11.12.2017 відшкодування знижок у сумі 4270,50 доларів США.

У відповідності із досягнутою домовленістю виробник надав додаткову знижку на товари реалізовані згідно контракту від 21.11.2017 року №01/2018/UA у продовж 2018 року. Знижка у розмірі 3,5% надається на всі реалізовані товари Дистриб`ютора, за виключенням Інтермаг-Сульфат Магнію (25 кг.), а також додаткова знижка надається і у розмірі 3,0% за Інтермаг-Гровон (20 л.), Інтермаг-Оптісіл (20 л.). Загальна сума знижки становить 33846,17 доларів США. Відповідно до виписок банку ТОВ "Сервісагро-Умань" на валютні рахунки в АТ "Укрсиббанк" та АТ "Райффайзен Банк Аваль", від "INTERMAG sp. z o.o." отримано 03.01.2019 відшкодування знижок у розмірі 33846,17 доларів США.

Крім того, у відповідності із досягнутою домовленістю виробник надав додаткову знижку на товари реалізовані згідно контракту від 21.11.2017 №01/2018/UA у продовж 2018 року. Додаткова знижка у розмірі 3,5% надається на Інтермаг-Амінопрім (20 л.), Інтермаг-Бор (20 л.), а також додаткова знижка надається і у розмірі 2,5% за Інтермаг-Примус-Насіння L (безкольоровий 20 л.), Інтермаг-Бобові (20 л.). Загальна сума знижки становить 7870,89 доларів США. Згідно до виписок банку ТОВ "Сервісагро-Умань" на валютні рахунки в АТ "Укрсиббанк" та АТ "Райффайзен Банк Аваль", від "INTERMAG sp. z o.o." отримано 19.02.2019 відшкодування знижок у розмірі 7870,89 доларів США.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів/послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст. 186 цього кодексу.

Постачання послуг, згідно з пп. 14.1.185 п. 14.1 ст. 14 ПК України, будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

Місцем постачання послуг є місце реєстрації постачальника, крім операцій, зазначених у п. 186.2 і п. 186.3 ст. 186 ПК України (п. 186.4 ст. 186 ПК України).

На підставі вищевикладених обставин відповідачем у акті перевірки зазначено, що відповідно до:

- кредит-ноти від 30.10.2016 року загальна сума знижки становить 53440,76 доларів США, що є еквівалентом 1364491 грн. 54 коп., відповідно сума ПДВ становить 272898 грн.

- кредит-ноти від 01.11.2017 року загальна сума знижки становить 22895,87 доларів США, що є еквівалентом 615029 грн. 29 коп. відповідно сума ПДВ становить 123006 грн.;

- кредит-ноти від 01.11.2017 року загальна сума знижки становить 38114,94 доларів США, що є еквівалентом 1023844 грн. 24 коп., відповідно сума ПДВ становить 204769 грн.;

- кредит-ноти від 01.12.2017 року загальна сума знижки становить 4270,50 доларів США, що є еквівалентом 115969 грн. 05 коп., відповідно сума ПДВ становить 23194 грн.;

- кредит-ноти від 20.12.2018 року загальна сума знижки становить 33846,17 доларів США, що є еквівалентом 938114 грн. 50 коп., відповідно сума ПДВ становить 187623 грн;

- кредит-ноти від 21.12.2018 року загальна сума знижки становить 7870,89 доларів США, що є еквівалентом 217054 грн. 54 коп., відповідно сума ПДВ становить 43411 грн.

Так, судом першої інстанції зазначено, що визначення "кредит-ноти" податкове законодавство не наводить, відтак, за приписами п. 5.3. ст. 5 ПК України, якими визначено, що "Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами", для надання оцінки документу "кредит-нота" та для визначення наслідків його застосування, слід звернутися до інших законів.

Крім того, законодавчо визначеного терміну "кредит-нота" в українському правовому полі відсутнє, однак за своєю суттю кредит-нота в міжнародній практиці є розрахунком, повідомленням однієї сторони угоди другою про запис у кредит її рахунка певної суми. Виходячи з міжнародної практики розрахунків між суб`єктами господарювання, під кредит-нотою розуміється розрахунковий документ чи повідомлення, яке посилається однією зі сторін, що знаходяться в розрахункових відносинах, іншій стороні, про запис у кредит рахунка останньої визначеної суми, через настання якої-небудь обставини, що створила в іншої сторони право вимоги цієї суми.

Тобто, за допомогою кредит-ноти продавець товарів (робіт, послуг) повідомляє покупця про зміни умов договору щодо компенсації вартості товарів (робіт, послуг). Таким чином, за правовими наслідками кредит-нота є документом, що підтверджує волевиявлення однієї сторони щодо зміни умов договору, в тому числі з оплати його ціни або погашення дебіторської або кредиторської заборгованості в протягом терміну виконання зобов`язань за договором.

Отримання ТОВ "Сервісагро-Умань" кредит-нот у зв`язку з досягненням певних обсягів постачання товарів є правомірним, позаяк надання маркетингових послуг повинно виражатись в певних діях виконавця таких послуг щодо, зокрема, розміщення товарів в місцях продажу, вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення товарів до інформаційних баз продажу, збору та розповсюдження інформації про такі товари. За відсутності таких дій (або окремої дії) надання бонусу не може розцінюватись, як послуга в сфері маркетингу, отже, судом першої інстанції правомірно зроблено висновок, що нарахування податкових зобов`язань з ПДВ за отриманими кредит-нотами (бонусами) є безпідставним, як наслідок податкове повідомлення-рішення від 24.12.2019 №, підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року по справі №809/483/16 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за відсутності у позивача обов`язку щодо нарахування податкових зобов`язань з ПДВ за отриманими кредит-нотами (бонусами), тому відповідачем протиправно встановлено порушення ТОВ "Сервісагро-Умань" вимог п. 201.10 ст. 201 ПК України щодо відсутності реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом граничного строку на загальну суму 854900 грн. 64 коп., оскільки у спірних правовідносинах вказані положення ст. 201 ПК України не підлягають до застосування, тому податкове повідомлення-рішення від 24.12.2019 року №, також підлягає до скасування.

В частині щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення податкове повідомлення-рішення від 24.12.2019 року №, колегія суддів зазначає наступне.

Головним управлінням ДПС у Черкаській області під час здійснення перевірки встановлено, що у період з 01.07.2016 року по 30.06.2019 рік, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, картки бухгалтерського рахунку 105 "Транспортні засоби", у власності ТОВ "Сервісагро-Умань" перебували 10 (десять) транспортних засобів, а також позивачем у вказаний період отримано в оренду 9 (дев`ять) основних засобів, перелік яких наведений в акті перевірки, однак повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП за цей період позивачем не подано.

Для з`ясування всіх обставин справи, судом апеляційної інстанції витребувано у Державної податкової служби у Черкаській області надати належним чином засвідчені копії документів: відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, картки бухгалтерського рахунку 105 "Транспортні засоби", у власності ТОВ "Сервісагро-Умань" перебували 10 (десять) транспортних засобів, а також позивачем у вказаний період отримано в оренду 9 (дев`ять) основних засобів, які зазначені у Акті перевірки.

На адресу суду апеляційної інстанції від контролюючого органу надійшли матеріали, а саме: Додаток 2 до акту перевірки від 18.11.2019 року; оборотно-сальдова відомість по рахунку 10 за липень 2016 року - червень 2019 року та Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

Колегія суддів критично ставиться до доводів контролюючого органу, що останнім перевірялися відомості «про реєстрацію транспортних засобів» у Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, оскільки, з 2016 року відомості щодо транспортних засобів містяться виключно в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, а в наданому контролюючим органом витягу взагалі відсутня інформація про транспортні засоби.

Також, колегія суддів звертає увагу контролюючого органу, що транспортні засоби є рухомим майном, у відповідності до вимог Цивільного кодексу.

Відповідно до п. 63.3 ст. 63 ПК України з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку). Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, може прийняти рішення про зміну основного та неосновного місця обліку великого платника податків. Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу. Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків. Заява про взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку подається у відповідний контролюючий орган протягом 10 робочих днів після створення відокремленого підрозділу, реєстрації рухомого чи нерухомого майна чи відкриття об`єкта чи підрозділу, через які провадиться діяльність або які підлягають оподаткуванню.

Згідно п.п. 8.1-8.4 Порядку №1588 платник податків зобов`язаний повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючий орган за основним місцем обліку у порядку, встановленому цим розділом. Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (далі - об`єкти оподаткування), є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідними розділами Податкового кодексу України. Якщо у платника податків відбувається реєстрація, створення чи відкриття об`єкта оподаткування на території адміністративно-територіальної одиниці, де він не перебуває на обліку, то такий платник податків зобов`язаний стати на облік за неосновним місцем обліку у контролюючому органі за місцезнаходженням такого об`єкта у порядку, визначеному розділом VII цього Порядку. Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.

Згідно із п. 117.1 ст. 117 ПК України неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 170 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, - 510 гривень.

Крім того, судом апеляційної інстанції витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісагро-Умань" належним чином засвідчені копії документів: акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 01.06.2017 року №26, від 16.08.2018 року №166, від 06.06.2019 року №141 та платіжні доручення щодо перерахування коштів за проживання в готелі на рахунок ФОП ОСОБА_1 ; договори купівлі - продажу, які підтверджують перебування у власності ТОВ "Сервісагро-Умань" 10 (десять) транспортних засобів, а також договори оренди на 9 транспортних засобів, які зазначені у акті перевірки контролюючим органом.

На виконання вимог суду апеляційної інстанції позивачем надано договори суборенди транспортних засобів з ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , які нотаріально засвідчені.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що отримані позивачем в оренду у період, що перевірявся, основні засоби стосуються договірних правовідносин, які виникли ще у 2014 році, відповідно у позивача відсутні правові підстави для повідомлення у період з 01.07.2016 року по 30.06.2019 рік повідомлень про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП щодо них.

Отже, судом першої інстанції правомірно зроблено висновок, що контролюючим органом невірно застосовано до позивача загальний розмір штрафу оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 24.12.2019 №, у зв`язку з чим дане рішення підлягає скасуванню у повному обсязі.

В частині щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення податкове повідомлення-рішення від 24.12.2019 року №, колегія суддів зазначає наступне.

Контролюючим органом під час перевірки встановлено, що ТОВ "Сервісагро-Умань", як податковим агентом, не включено до складу оподатковуваного місячного доходу фізичних осіб, доходи у вигляді додаткового блага, а саме: вартість проживання в готелі нерезидентів, які не перебувають у трудових відносинах із товариством, оскільки згідно наданих позивачем для перевірки банківських виписок у період з 01.07.2016 по 30.06.2019 із розрахункового рахунку товариства здійснювались перерахування коштів за проживання в готелі на рахунок ФОП ОСОБА_1 .

Відповідно до підпункту 170.10.1 пункту 170.10 статті 170 ПК України доходи з джерелом їх походження в Україні, що нараховуються (виплачуються, надаються) на користь нерезидентів, оподатковуються за правилами та ставками, визначеними для резидентів (з урахуванням особливостей, визначених деякими нормами розд. IV ПК України для нерезидентів).

До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 ПК України) у вигляді вартості використання житла, інших об`єктів матеріального або нематеріального майна, що належать роботодавцю, наданих платнику податку в безоплатне користування, або компенсації вартості такого використання, крім випадків, коли таке надання зумовлено виконанням платником податку трудової функції відповідно до трудового договору (контракту) чи передбачено нормами колективного договору або відповідно до закону в установлених ними межах (пп. "а" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України).

Згідно підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розд. ІV ПК України).

Пунктом 170.10.3 пункту 170.10 статті 170 ПК України встановлено, що у разі якщо доходи з джерелом їх походження в Україні виплачуються нерезиденту резидентом - юридичною або самозайнятою фізичною особою, такий резидент вважається податковим агентом нерезидента щодо таких доходів. Під час укладення договору з нерезидентом, умови якого передбачають отримання таким нерезидентом доходу з джерелом його походження в Україні, резидент зобов`язаний зазначити в договорі ставку податку, що буде застосована до таких доходів.

Відповідно до пункту 167.1 статті 167 ПК України ставка податку становить 18% бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пп. 167.2 - 167.5 ст. 167 ПКУ) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Отже, вартість проживання та/або проїзду резидентів чи нерезидентів, які не перебувають у трудових відносинах із таким платником податку та не є членами керівних органів платника податку, що сплачується юридичною особою, яка не є їх роботодавцем, оподатковується такою юридичною особою податком на доходи фізичних осіб за ставкою, визначеною у п. 167.1 ст. 167 ПК України (18 відсотків).

Відповідно до підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Отже, оплата вартості проживання на користь нерезидентів, які не перебувають у трудових відносинах із платником податків, є додатковим благом.

Підпунктом "е" підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 цього Кодексу) у вигляді вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг).

Відповідно до підпункту 168.1.4 пункту 168.1 статті 168 ПК України якщо оподатковуваний дохід надається у негрошовій формі чи виплачується готівкою з каси податкового агента, податок сплачується (перераховується) до бюджету протягом трьох банківських днів з дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання).

Згідно пункту 171.2 статті 171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, ніж заробітна плата, є податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.

Підпунктом 176.2 "а" пункту 176.2 статті 176 ПК України встановлено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, що позивачем на запит контролюючого органу дійсно надано докази запрошення та бронювання місць в готелі для нерезидентів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , позаяк ревізором у своєму запиті зазначено про надання позивачем інформації щодо персоніфікації саме фізичних осіб-нерезидентів, які проживали в готелі за рахунок ТОВ "Сервісагро-Умань", однак акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 01.06.2017 року №26, від 16.08.2018 року №166, від 06.06.2019 року №141 та платіжні доручення щодо перерахування коштів за проживання в готелі на рахунок ФОП ОСОБА_1 не стосуються факту проживання та оплати послуг на проживання саме за вказаних фізичних осіб-нерезидентів, оскільки в них відсутні дані про проживання даних осіб, тому податкове повідомлення-рішення 24.12.2019 № підлягає до скасування.

Також перевіркою встановлено, що ТОВ "Сервісагро-Умань", як податковим агентом, не включено до складу оподатковуваного місячного доходу фізичних осіб, доходи у вигляді додаткового блага, а саме: вартість проживання в готелі нерезидентів, які не перебувають у трудових відносинах із товариством, а загальна сума не нарахованого, не утриманого та не сплаченого до бюджету військового збору складає 613,20 грн., у тому числі за 2017 рік в сумі 252,00 грн., за 2018 рік в сумі 120,30 грн., за 2019 рік в сумі 240,90 грн.

Відповідно до пп. 1.1 п. 16-1підр. 10 розд. ХХ ПК України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу (пп. 1.2 п. 16-1підрозд.10 розд. ХХ ПК України).

Згідно пп. 1.3 п. 16-1підрозд. 10 розд. ХХ ПК України ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу (пп. 1.2. п. 16-1підрозд.10 розд. ХХ ПК України).

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем не порушено вимоги абз. 2 п. 57.1 ст. 57, пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 164.5 ст. 164, п. 167.1 ст. 167 та п. 176.2 "а" ст.176, пп. 170.10.1 п. 170.10 ст. 170 ПК України, тому ним не занижено податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 8973 грн. 66 коп., відповідно відсутні підстави для нарахування військового збору до бюджету за вказаними правовідносинами, що має наслідком визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення 24.12.2019 №.

Також, під час перевірки контролюючим органом встановлено, що ТОВ "Сервісагро-Умань" допущено помилки при заповненні графи 2 "Податковий номер або серія та номер паспорта", в якій згідно вимог Порядку заповнення, відображається реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта фізичної особи (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті) щодо 20 фізичних осіб, як наслідок, контролюючим органом здійснено висновок про не відображення інформації про надані цим фізичним особам суми поворотної фінансової допомоги.

Відповідно до пункту 46.1 статті 46 ПК України податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Згідно пункту 51.1 статті 51 ПК України податковий агент зобов`язаний подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум нарахованого та утриманого з них податку органу державної податкової служби за місцем свого обліку.

Відповідно до підпункту 176.2 "б" статті 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до органу державної податкової служби за місцем свого розташування.

Підпунктом 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України, встановлено, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Нормами п. 3.1 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4 передбачено, що реквізити податкового розрахунку заповнюються податковим агентом шляхом заповнення у графі 2 "Податковий номер або серія та номер паспорта" реєстраційного номеру облікової картки платника податків або серія та номер паспорта фізичної особи.

З аналізу норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що внесення помилкових даних про номер облікової картки відповідної фізичної особи або серії та номеру паспорта фізичної особи до податкового розрахунку при наданні звітності з податку з доходів фізичних осіб було викликано не умисними винними діями позивача.

При цьому, допущення помилки при зазначенні реєстраційних номерів фізичних осіб або серії та номерів паспортів фізичних осіб, які є працівниками ТОВ "Сервісагро-Умань" (ознака доходу " 101"), при виплаті доходу самозайнятій особі (ознака доходу " 157"), за формою № 1-ДФ не може розцінюватися як порушення, передбачене пп. 2 п. 119.2 статті 119 ПК України, оскільки для застосування цієї відповідальності необхідне порушення, яке призвело до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що перевіркою не встановлено зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку, відповідно податкове повідомлення-рішення від 24.12.2019 року № підлягає до скасування.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують таких висновків та реально не наводять доводів з відповідним документальним підтвердженням вказаним судом першої інстанції обґрунтуванням.

Колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним відзиву на позовну заяву та змісту акту перевірки, а отже, доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу лише в розмірі 6000 грн, проте апелянтом в даній частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а судом апеляційної інстанції не підлягає перевірці..

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст. ст. 329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Г. В. Земляна

Судді: О. О. Беспалов

Є. І. Мєзєнцев