Справа № 520/4864/19
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2020-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року

м. Київ

справа № 520/4864/19

адміністративне провадження № К/9901/36491/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Білак М.В.,

суддів: Губської О.А., Жука А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року (головуючий суддя - Кухар М.Д.)

та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року (головуючий суддя - Присяжнюк О.В., судді: Спаскіна О.А., Любчич Л.В.)

у справі №520/4864/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про зобов`язання вчинити певні дії.

I. РУХ СПРАВИ

1. У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив:

- зобов`язати відповідача анулювати десятизначний ідентифікаційний номер, наданий його пенсійній справі, та видалити персональні дані в базі персональних даних, електронних реєстрів, автоматизованих інформаційних систем, збору, накопичення та обробки даних;

- застосувати раніше установлену форму обліку за загальним правилом структури фізичної особи прізвища, імені, по батькові;

- визнати дії відповідача незаконними.

2. У обґрунтування позовних вимог зазначав, що через свої релігійні переконання має бажання жити та виконувати громадянські обов`язки відповідно до альтернативної системи обліку за іменем, без надання будь-яких цифрових, літеро-цифрових та штрих-кодів, які виконують функцію ідентифікації особи; без внесення персональних даних в електронні реєстри; без збору, накопичення та обробки інформації про особу. Вважає що облік віруючої особи повинен здійснюватися виключно на паперових носіях.

3. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року, залишеним без змін ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.

4. Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

5. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та йому призначено пенсію за вислугу років.

6. 1 квітня 2019 року позивач звернувся до начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою, в якій через свої релігійні переконання просив анулювати цифровий номер, наданий його пенсійній справі, а також видалити персональні дані в базі персональних даних, електронних реєстрів, автоматизованих інформаційних систем збору, накопичення та обробки даних.

7. Листом від 6 травня 2019 року позивача повідомлено що обробка персональних даних в частині нарахування та виплати пенсій військовослужбовцям здійснюється засобами централізованої підсистеми «Призначення та виплати пенсій деяким категоріям громадян» Інтегрованої Комплексної Інформаційної системи Пенсійного фонду України. Дана система забезпечує автоматизацію процесів призначення, перерахунку та виплати пенсій особам, звільненим з військової служби та деяким іншим особам та є інструментом реалізації діючого законодавства стосовно призначення, перерахунку та виплати пенсій зазначеним особам.

8. Також у листі звернуто увагу що Конституція України передбачає не лише права, а й обов`язки громадян (стаття 23), а також принципи верховенства права (стаття 8).

IIІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

9. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що номер облікової картки як і номер пенсійної справи присвоюється з метою забезпечення обробки інформації в реєстрі застрахованих осіб для кожної застрахованої особи. Порядок обліку застрахованих осіб встановлений законом та не може залежати чи змінюватися за бажанням окремого громадянина.

10. Номер облікової картки застрахованої особи використовується лише органами Пенсійного фонду при обробці інформації щодо пенсійної справи та чинним законодавством не передбачено що застрахована особа має право відмовитися від такого номеру.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

11. Позивач у своїй касаційній скарзі наголошує на тому, що судами було неправильно застосовано норми статей 8 та 35 Конституції України, відповідно до яких в Україні визнається і діє принцип верховенства права, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Кожен має право на свободу світогляду і віросповідання.

12. А також судами порушено статті 9, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відсутність у законодавстві України альтернативи у виборі способу обліку пенсіонерів та застрахованих осіб та обов`язковість присвоєння унікальних номерів у реєстрах не є необхідним втручанням у демократичному суспільстві у релігійні права з метою дотримання легітимної мети, а тому таке втручання порушує статтю 9 Конвенції.

13. Також позивач зазначає про судову практику заміни реєстраційного номеру облікової картки платника податків на серію та номер паспорта. Податковий кодекс України встановив альтернативний спосіб обліку платників податків, які за своїми релігійними переконаннями відмовилися від отримання реєстраційного номеру облікової картки платника податків. Встановлення альтернативи у виборі способу обліку платників податків є не привілеєм для окремих осіб за релігійними переконаннями, а виконанням державою взятих на себе зобов`язань із захисту прав своїх громадян.

14. У відзиві на касаційну скаргу відповідач просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

15. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити наступне.

16. Статтею 34 Конституції України кожному гарантовано право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

17. Відповідно до статті 35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань.

18. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

19. Стаття 9 Конвенції установлює, що кожен має право на свободу думки, совісті та релігії; це право включає свободу змінювати свою релігію або переконання, а також свободу сповідувати свою релігію або переконання під час богослужіння, навчання, виконання та дотримання релігійної практики і ритуальних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими, як прилюдно, так і приватно. Свобода сповідувати свою релігію або переконання підлягає лише таким обмеженням, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

20. Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

21. Частиною другою даної статті встановлено, що на кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки. Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом.

22. Частиною третьою даної статті передбачено перелік відомостей, які повинна містити персональна електронна облікова картка застрахованої особи.

23. Персоніфіковані відомості, внесені до персональної електронної облікової картки застрахованої особи, зберігаються в Пенсійному фонді протягом усього життя цієї особи, а після її смерті - протягом 75 років на паперових носіях та/або в електронній формі за наявності засобів, що гарантують ідентичність паперової та електронної форм документа (частина четверта статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

24. Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» реєстр застрахованих осіб - це автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону. Реєстр застрахованих осіб складається з електронних облікових карток застрахованих осіб, до яких включаються відомості про застрахованих осіб, інформація про набуття прав на одержання страхових виплат за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та інформація про виплати за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування.

25. Частиною третьою статті 20 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що на кожну застраховану особу заводиться персональна електронна облікова картка, до якої включаються такі відомості як, зокрема, унікальний номер електронної облікової картки; унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі та серія, номер і назва документа, з якого взяті відомості до персональної облікової картки.

26. Постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) затверджено Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, яке відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб.

27. Відповідно до пункту 1 Розділу ІІІ Положення з метою забезпечення обробки інформації в Реєстрі застрахованих осіб для кожної застрахованої особи автоматично створюється облікова картка, якій присвоюється номер облікової картки.

28. Таким чином законодавством не передбачено можливості ведення персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування застрахованих осіб виключно за прізвищем, іменем та по батькові особи, яка через свої релігійні переконання не погоджується на створення відносно неї облікової картки з унікальним номером.

29. Порядок ведення персональної електронної облікової картки та надання їй унікального номеру, що формується автоматично, встановлено законодавством та відповідач не має права не застосовувати норми чинного законодавства у разі небажання застрахованої особи отримувати унікальний номер персональної електронної облікової картки при її заведенні.

30. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 3 грудня 2009 року № 40010/04 у справі « ОСОБА_2 та інші проти Росії», яке стосувалося відмови віруючих православної церкви від ідентифікації у податкових правовідносинах за номером, суд зазначив що захищаючи особисту сферу стаття 9 Конвенції не завжди гарантує право поводити себе у публічній сфері життя так, як того вимагають релігійні погляди. Держава, розробляючи та застосовуючи власні внутрішні процедури, не може залежати від точки зору окремих громадян, яка базується на їх релігійних віруваннях. Суд дійшов висновку, що спосіб організації державної податкової бази даних з використанням індивідуальних номерів платників податків не є втручанням держави у реалізацію права заявниці на свободу релігії, гарантованого статтею 9 Конвенції.

31. Таким чином, колегія судів касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність правових підстав для відмови в задоволенні вимог позивача.

32. Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з висновками судів попередніх інстанцій у даній справі.

33. Позивач у касаційній скарзі посилався на судову практику заміни реєстраційного номеру облікової картки платника податку на серію і номер паспорту.

34. Відповідно до статей 63, 70 Податкового кодексу України для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, передбачено їх облік в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, іменем, по батькові та серією і номером паспорту без використання реєстраційного номера облікової картки.

35. При цьому, законом не передбачено можливості ведення обліку фізичних осіб - платників податків, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, виключно за прізвищем, іменем, по батькові.

36. У той же час, законодавством про соціальне страхування передбачено облік за створеними обліковими картками без можливості відмови від унікального номера через релігійні переконання. Відсутня і можливість обліку лише за прізвищем, іменем, по батькові, без інших персональних даних, як просив застосувати позивач.

37. Судами попередніх інстанцій надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві, запереченнях проти позову, апеляційній скарзі, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів щодо порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваних судових рішень, в касаційній скарзі не зазначено.

38. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

39. За змістом частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

40. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

41. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 345, 350, 356 КАС України, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року N460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», Верховний Суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року у справі №520/4864/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіМ.В. Білак О.А. Губська А.В. Жук