Справа № 420/2671/20
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2020-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2671/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Танцюри К.О.,

за участю секретаря Орленко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 19.03.2020р. про відмову у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язання Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради провести реєстрацію ОСОБА_1 за місцем фактичного проживання: АДРЕСА_1 , з урахуванням уточненого адміністративного позову від 21.04.2020р.

Ухвалою суду від 27.04.2020р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою суду від 19.05.2020р. ухвалено перейти до розгляду справи у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 09.06.2020р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В обгрунтування наявності підстав для задоволення позовної заяви представник позивача у позовній заяві зазанчила, що згідно нотаріально посвідченого договору дарування від 9 вересня 2016 року мати позивача, ОСОБА_2 , подарувала батьку позивача ОСОБА_3 , 23/50 частки садово го будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та розташований на земельній ділянці розміром 0,0318 га, яка належить дарувальнику на праві приватної власності, кадастровий номер :38:004:0064. Садовий будинок в цілому складається з одного садового будинку, означеному в схематичному плані під літерою «Аа» загальною площею 454,6 кв.м., житловою площею 151,2 кв.м. та надвірних споруд N9 1-2 - огорожа, І-мостіння. Позивач вказав, що з метою проведення реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 , позивач, 19 березня 2020 року звернувся до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради із заявою про отримання адміністративної послуги. Представник позивача вказала, що разом із заявою позивачем було подано такі документи, як: паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_1 ; документ, що підтверджує присвоєння реєстра ційного номера облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право власності ОСОБА_3 на 23/50 частки садового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , а саме: договір дарування від 09 вересня 2016 року, окремо зазначена інформаційна довідка № 204693404 від 19.03.2020р., зроблена адміністратором відповідача, а також нотаріаль но посвідчена згода ОСОБА_4 та ОСОБА_3 як співвласників садового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_3 , на реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 . Представник позивача зазначала, що згідно службових відміток на зворотньому боці заяви позивача, Депа ртаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради прийня то рішення про відмову у реєстрації місця проживання від 19.03.2020р. у зв`язку з тим, що особа не подала необхідних документів або інформації та, що усно представником відповідача було повідомлено, що здійснити реєстра цію місця проживання в садовому будинку неможливо, у зв`язку з чим і було відмовлено. Як зазначила представник позивача, відповідно до технічного паспорту усі приміщення садового будинку відповідають вимогам діючих норм та правил, якість здійснення будівельних робіт відповідає вимогам будівельних норм та правил та будинок обладнаний системами електро- та водопостачанням, газовою системою опалю вання, є каналізація та придатний для постійного проживання і дає можли вість експлуатації у якості житлового будинку. З посиланням на постанову Верховного Суду від 10.10.2019 р. у справі №2340/4673/18, позивач зазначає, що відмінність будівельних норм у частині вимог до окремих конструктивних рішень, що застосовується під час будівництва житлових будинків у порівняні з садовими будинками, не позбав ляє останніх ознак, притаманних житлу, і не спростовує їхньої придатності для постійного проживання, за умови, що власник житлового будинку з влас ної ініціативи пристосував його для цього, встановивши додаткове обладнан ня чи комунікації. Крім того, у реєстрації місця проживання фізичної особи може бути відмовлено з підстав, виключний перелік яких наведено у ст.9-1 Закону Украї ни «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». У зв`язку з викладеним, позивач не погоджується із рішенням Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 19.03.2020р. про відмову у реєстрації його місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та просила суд відмовити у їх задоволені з підстав викладених у відзиві на адміністративний позов від 22.05.2020р., вказавши, що Інструкція про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджена наказом Державного комітетубудівництва, архітектури та житлової політики України 24 травня 2001 року №127 відрізняє поняття житлового будинку від садового. Відповідач вказав, що є певний порядок переведення садового будинку у житловий, однак позивач, навмисно бажаючи оминути встановлений чинним законодавством України порядок переведення садових будинків у житлові, звертається до суду з позовною заявою для того, щоб зареєструвати своє місце проживання. Крім того, як зазначила представник відповідача, відсутня квитанція про сплату адміністративного збору, про що свідчить опис вхідного пакету документів на отримання адміністративної послуги від 19.03.2020р. №С1-52783-ф/л, що є підставою для надання відмови у отриманні адміністративної послуги.

23.06.2020р. до суду від Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради надійшли додаткові пояснення згідно яких представник відповідача посилалась на те, що здійснення реєстрації місця проживання будь-яких осіб за адресою: АДРЕСА_3 можливо лише після переведення садового будинку розташованого за вказаною адресою у житловий, про що заначено листи Державної міграційної служби України від 31.05.2019 № 6.2-6169/6-19 та від 12.06.2020 № 6.2-5851/6-20, як центрального органу виконавчої влади, що контролює дотримання органами реєстрації законодавства з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб. Крім цього, як зазначила представник відповідача, вказаний садовий будинок перебуває у спільній частковії власності, тобто, з урахуванням вищенаведеного, для реєстрації місця проживання ОСОБА_1 необхідна згода всіх співвласників житла, однак у пакеті документів, який подавався позивачем бул відсутня згода всіх співвласників садового будинку за адресою: АДРЕСА_3 .

Представник відповідача, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну та додаткових поясненнях, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 звернувся до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради із заявою від 19.03.2020р. про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.20).

Рішенням Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 19.03.2020р. відмовлено у реєстрації місця проживання, у зв`язку з неподанням необхідних документів або інформації, про що свідчить відмітка на заяві ОСОБА_1 від 19.03.2020р. (а.с.20)

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження, регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» 11 грудня 2003 року№ 1382-IV.

Так, ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що свобода пересування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Частиною 1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Згідно із ч.3 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Відповідно до ст. 9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними; для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку. Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.

Частиною 1 ст.29 Цивільного кодексу України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

В свою чергу, поняття житла закріплено в ст. 379 Цивільного кодексу України, якою зазанчено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Статтею 4 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення). До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об`єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду. До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

При цьому, суд зазначає, що відмінність будівельних норм у частині вимог до окремих конструктивних рішень, що застосовуються під час будівництва житлових будинків у порівнянні з садовими будинками, не позбавляє останніх ознак, притаманних житлу, і не спростовує їхньої придатності для постійного проживання, за умови, що власник садового будинку з власної ініціативи пристосував його для цього, встановивши додаткове обладнання чи комунікації. Необхідно враховувати, що чинне законодавство не виключає можливості переведення садових будинків у статус житлових.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо переведення садових і дачних будинків у жилі будинки та реєстрації в них місця проживання» від 02 вересня 2014 № 1673-VII, ЖК УРСР доповнено статтею 8-1 «Переведення в жилі будинки садових і дачних будинків». Відповідно до цієї правової норми громадяни відповідно до закону мають право на переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Отже, факт будівництва садового будинку на підставі будівельних норм, що відрізняються від будівельних норм, установлених для житлових будинків, не спростовує того, що він може потім використовуватися для проживання в ньому.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 21 вересня 2019 року у справі №183/4661/16 (2-а/183/10/17), від 10 жовтня 2019 року у справі № 2340/4673/18.

З урахуванням зазначеного, суд вважає помилковим посилання представника відповідача у відзиві на те, що садовий будинок не є житловим приміщенням, яке придатне для постійного проживання та, зокрема, вказані обставини не можуть бути підставою для відмови заявнику в реєстрації місця проживання в садовому будинку з вказаних підстав.

Разом з тим, механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також форми необхідних для цього документів визначений Правилами реєстрації місця проживання, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, згідно п.18 якого встановлено, що для реєстрації місця проживання особа або її представник подає:

1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8;

2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження. Реєстрація місця проживання дітей, які є іноземцями чи особами без громадянства, здійснюється за умови внесення даних про дітей до посвідки на постійне або тимчасове проживання їх батьків та копії свідоцтва про народження. Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами;

3) квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу);

4) документи, що підтверджують:

право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників);

право на перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи, - довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи за формою згідно з додатком 9, копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджується Мінсоцполітики (для осіб, які перебувають на обліку у цих установах або закладах);

проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації, - довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини за формою згідно з додатком 10 (для військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби);

5) військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку);

6) заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_3 є власником (спільна часткова ) 23/50 садового будинку загальною площею 456,6кв.м., житлова площа-151,2 кв.м.(а.с.14).

Відповідно до Свідоцтва про народження від 24.02.1999р. Серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 є батьком повнолітнього ОСОБА_1 (а.с.15) Таким чином, реєстрація місця проживання ОСОБА_1 за адресою садового будинка АДРЕСА_3 , частина якого знаходиться на праві спільної часткової власності у ОСОБА_3 (батька заявника), можлива за умови надання відповідного дозволу, як батька заявника так і усіх співвласників вказаного садового будинку.

Під час з`ясування офіційних обставин справи судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до опису пакету документів на отримання адміністративної послуги від 19.03.2020р. №С1-52783-ф/л складеного адміністраторм Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради та засвідченого підписом суб`єкта звернення ОСОБА_1 на вказаному описі (а.с.84). разом із заявою про отримання адміністративної послуги надав наступні документи:

- заяву на отримання адміністративної послуги;

- заяву про реєстрацію місця проживання;

- паспорт або інший до якого вносяться відомості про місце проживання;

- документи, що підтверджують право проживання в житлі або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині;

-військовий квиток або посвідчення про приписку;

-РНОКПП.

Позивачем надано до суду копію нотаріально посвідченої заяви від 18.03.2020р., якою надано згоду співвласниками ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на реєстрацію місця проживання громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у садовому будинку за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.19).

Однак, докази надання вказаної згоди разом із заявою про реєстрацію місця проживання від 19.03.2020р. до Департаменту, яка в силу положень п.18 Правил реєстрації місця проживання, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207 є обов`язковою, до суду надано не було.

При цьому, у вищевказаному описі документів, наданих позивачем для отримання адміністративної послуги та засвідченому підписом позивача, відсутнє зазначення про отримання Департаментом разом із заявою від 19.03.2020р. квитанції про сплату адміністративного збору. Не надано копії зазначеної квитанції і до суду.

В свою чергу, зазначення в заяві про реєстрацію місця проживання від 19.03.2020р. про згоду реєстрації заявника лише ОСОБА_3 , без надання відповідно засвідченої заяви інших співвласників, не підтверджує надання позивачем згоди усіх співвласників садового будинку під час звернення до Департаменту.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У зв`язку з викладеним та ненаданням позивачем повного пакету документів для реєстрації свого місця проживання за вказаною адресою, Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради відмовляючи у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , діяв правомірно.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295,382 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 08.07.2020р.

Суддя К.О. Танцюра

.