Справа № 120/1911/20-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2020-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 липня 2020 р. Справа № 120/1911/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

06 травня 2020 року до Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою в інтересах ОСОБА_1 звернувся представник ОСОБА_2 до Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області, в якій просить визнати протиправним та скасувати відмову Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області від 01 квітня 2020 року у наданні його довірителю дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, розташованої на території села Ковалівка Немирівського району Вінницької області, та зобов`язати відповідача надати відповідний дозвіл.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що 26 березня 2020 року його довіритель звернувся до Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області з клопотанням надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га на території села Ковалівка Немирівського району Вінницької області.

Проте, листом вих. №02-12/343 від 01 квітня 2020 року Ковалівська сільська рада Немирівського району Вінницької області повідомила заявника про неможливість надання дозволу на розроблення документації із землеустрою у зв`язку із тим, що бажана земельна ділянка зарезервована для подальшої передачі у приватну власність учасникам бойових дій.

Вважаючи, що відповідач безпідставно відмовив у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, представник позивача звернувся до суду з позовом та просить зобов`язати відповідача надати відповідний дозвіл Свентуху С.М.

Ухвалою від 08 травня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд її здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

02 червня 2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що у клопотанні позивач просив надати дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, за результатом розгляду якого листом від 01 квітня 2020 року відмовлено у наданні дозволу у зв`язку із тим, що бажана земельна ділянка зарезервована для подальшої передачі власність учасникам бойових дій. Відтак, відповідач вказує на неможливість надання позивачу дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. З приводу позовної вимоги зобов`язального характеру, то на думку відповідача, надання такого дозволу є його дискреційними повноваженнями.

10 червня 2020 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив, у якій додатково наведені аргументи для задоволення позовних вимог. Зокрема, у відповіді на відзив представник позивача звернув увагу на те, що статтею 118 Земельного кодексу України передбачено вичерпні підстави для відмови у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність і підстава, якою керувався відповідач, відмовляючи позивачу у наданні дозволу, до таких не належить.

Зважаючи на те, що розгляд цієї справи здійснюється в порядку письмового провадження, тому суд при ухваленні даного рішення зважає на положення частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Разом із тим, слід враховувати приписи частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно із якими датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Відтак, аналіз приписів статей 243 та 250 Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що у разі постановлення рішення у письмовому провадженні воно має бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення строку розгляду відповідної справи; при цьому, дата ухвалення рішення в порядку письмового провадження має співпадати із датою складення повного рішення.

З огляду на те, що ухвалою від 08 травня 2020 року вирішено розгляд цієї справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (тобто в письмовому провадженні), тому повний текст рішення складено до закінчення строку, встановленого частиною 1 статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

26 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області із клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, що розташована на території села Ковалівка Немирівського району Вінницької області.

До вказаного клопотання додано графічний матеріал із позначенням бажаного місця розташування земельної ділянки, копію паспортного документа та реєстраційного номеру облікової картки платника податків.

Проте, листом вих. №02-12/343 від 01 квітня 2020 року Ковалівська сільська рада Немирівського району Вінницької області повідомила позивача про неможливість надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у зв`язку із тим, що земельна ділянка, зазначена на картографічних матеріалах, зарезервована для подальшої передачі у приватну власність учасникам бойових дій.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Земельні відносини в Україні відповідно до статті 3 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту "а" частини 3 статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно з частиною 2 статті 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Повноваження органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування передбачені статтями 118, 122, 123 ЗК України.

Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина 7 статті 118 ЗК України).

Аналіз наведених приписів свідчить про те, що законодавцем передбачено право громадян, зацікавлених в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, на подання клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Разом із тим, приписами частини 7 статті 118 ЗК України встановлено обов`язок суб`єкта владних повноважень розглянути клопотання та прийняти одне з рішень: або надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, або надати мотивовану відмову у його наданні.

Разом із тим, порядок прийняття органом місцевого самоврядування відповідних рішень врегульований Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання регулювання земельних відносин.

Згідно з частиною 1 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради (частина 3 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Отже, приписами Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено обов`язок вирішення питання регулювання земельних відносин виключно на пленарних засіданнях відповідної ради та прийнятті відповідного рішення.

Відтак, питання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність або про відмову в його наданні повинно оформлятися у формі рішення, прийнятого на пленарному засіданні відповідної ради.

Слід відмітити, що відсутність належним чином оформленого рішення Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області про надання позивачеві дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його наданні свідчить про те, що органом місцевого самоврядування не прийнято жодного рішення з числа тих, які він повинен був прийняти за законом.

За наведених обставин лист відповідача від 01 квітня 2020 року не може вважатися належною відмовою у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, без дотримання вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, що свідчить про допущення ним як суб`єктом владних повноважень протиправної бездіяльності, що полягає у неприйнятті рішення за результатами розгляду поданого ОСОБА_1 клопотання від 26 березня 2020 року.

Отже, на переконання суду, належним способом захисту порушеного права позивача буде визнання протиправною бездіяльності відповідача, що полягає у неприйнятті рішення за результатами розгляду клопотання від 26 березня 2020 року про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

З приводу позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою, то суд звертає увагу на таке.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, який узгоджується із пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, належним способом захисту прав особи у зв`язку із допущенням суб`єктом владних повноважень протиправної бездіяльності є зобов`язання останнього вчинити певні дії.

Оскільки протиправна бездіяльність відповідача полягає у неприйнятті ним жодного з тих рішень, які передбачені частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України, тому ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача прийняти відповідне рішення, тобто рішення про надання або рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

З огляду на те, що суд дійшов висновку, що відповідачем допущено бездіяльність при розгляді клопотання позивача в частині неприйняття рішення у належній формі, тому ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 26 березня 2020 року про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованих на території села Ковалівка Немирівського району Вінницької області.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів представників сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності відмови у формі листа, та докази, надані представником позивача, суд дійшов висновку, що позовну заяву належить задовольнити частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на те, що позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 840,80 гривень, що підтверджується квитанцією №15786 від 05 травня 2020 року.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відтак, з огляду на те, що позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 840,80 гривень, а тому на користь позивача слід стягнути 420,40 гривень за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Визначаючись з приводу розміру судових витрат, які належить стягнути на користь позивача, суд зважає на те, що позивач звернулася до суду з позовними вимогами, які співвідносяться між собою як основна та похідна, сплативши при цьому судовий збір в розмірі 840,80 гривень як за звернення до суду з позовом з однією немайновою вимогою. А тому, задовольняючи позов частково, суд вважає, що половина від суми сплаченого судового збору і є пропорційною до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області, що полягає у неприйнятті рішення за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 від 26 березня 2020 року про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, розташованої на території села Ковалівка Немирівського району Вінницької області.

Зобов`язати Ковалівську сільську раду Немирівського району Вінницької області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 26 березня 2020 року про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, розташованої на території села Ковалівка Немирівського району Вінницької області.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії такого карантину (пункт 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України).

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 )

Відповідач: Ковалівська сільська рада Немирівського району Вінницької області (місцезнаходження: 22830, Вінницька обл., Немирівський р-н, с. Ковалівка, вул. Центральна, 2; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 04327264)

Рішення суду у повному обсязі складено 06.07.2020

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович