Справа № 440/1882/20
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2020-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/1882/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Бойка С.С., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмову, її скасування та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

08 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною та скасування відмови у виплаті середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, оформленої листом від 17.03.2020 №563 та зобов`язання виплатити середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 06.04.2019 по 15.03.2020 за 345 днів із розрахунку 600,88 грн в день в загальній сумі 207303,60 грн з відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що при звільненні з військової служби йому не було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.07.2018, у зв`язку з чим рішенням Полтавського окружного адміністративного суду по справі №440/3388/19 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за вказаний період. 16.03.2020 відповідачем виконано рішення Полтавського окружного адміністративного суду по справі №440/3388/19, однак відмовлено у виплаті середньомісячного грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільнення. Вважаючи вказану відмову протиправною позивач звернувся до суду з цим позовом.
Стверджує, що при вирішення питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку повинні застосовуватися норми трудового законодавства, а саме стаття 116 КЗпП України.
Ухвалою суду від 13.04.2020 провадження по справі відкрито, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
30.04.2020 до суду надійшов відзив відповідача на позов у якому зазначено, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з наступним. Спір про нарахування індексації, що вирішувався судом під час розгляду справи №440/3388/19 не є спором про нараховані/ненараховані суми під час звільнення. Посилався на те, що оскільки при нарахуванні і виплаті позивачу сум, належних при звільненні, був відсутній спір щодо їх розміру, підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України відсутні. Стверджував, що Кодекс законів про працю України на військовослужбовців, які проходять службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, не поширюється.
Позивач у судове засідання не з`явився надав до суду про розгляд справи без його участі.
Представник позивача в судове засідання не з`явився надав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до приписів частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Враховуючи положення пункту 10 частини першої статті 4, частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішив розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи.
ОСОБА_1 проходив військову службу в Військовій частині НОМЕР_2 на посаді командира, перебуваючи на фінансовому забезпеченні у в/ч НОМЕР_1 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 05.04.2019 № 29 майора ОСОБА_1 , звільненого з військової служби в запас наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 29.12.2018 № 771, виключено із списків особового складу частини з 05.04.2019.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.10.2019 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії. Визнано протиправною відмовою командира Військової частини НОМЕР_1 у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення, викладену у листі №1491 від 02.09.2019. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період із 01.01.2016 по 30.11.2018.
Невиконання вказаного рішення суду, 16.03.2020 на картковий рахунок позивача зараховано грошові кошти в сумі 4435,68 грн. Отже, з часу звільнення позивача з військової служби фактично остаточний розрахунок здійснено 16.03.2020. Разом з тим відповідачем нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені в період з 05.04.2019 по 16.03.2020 проведено не було у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку позовним вимогам суд виходить з наступного.
Статтею 3 Кодексу законів про працю України, встановлено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Системно аналізуючи наведені норми матеріального права суд приходить до висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належної звільненому працівникові заробітної плати у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При цьому, суд зазначає, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" та Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, якою затверджено "Порядок проведення індексації грошових доходів населення" проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100).
Пунктом першим Порядку №100 визначено, що цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки; виконання працівниками державних і громадських обов`язків у робочий час; переведення працівників на іншу легшу нижчеоплачувану роботу за станом здоров`я; переведення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, на іншу легшу роботу; надання жінкам додаткових перерв для годування дитини; виплати вихідної допомоги; службових відряджень; вимушеного прогулу; направлення працівників на обстеження до медичних закладів; звільнення працівників-донорів від роботи; залучення працівників до виконання військових обов`язків; тимчасового переведення працівника у разі виробничої потреби на іншу нижчеоплачувану роботу; інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.
Суд зазначає, що виплата індексації грошового забезпечення (у цьому випадку за рішенням суду) не є правовою підставою для проведення виплати середнього заробітку в розумінні Порядку №100.
Позивачем у позовній заяві не зазначено, а матеріали справи не містять доказів щодо наявності інших правових підстав для виплати позивачу середнього заробітку, передбачених Порядком №100.
Поняття "заробітна плата (грошове забезпечення)" та "середній заробіток за час затримки" не є тотожними, а тому при розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати грошового забезпечення не підлягає включенню індексація, оскільки така проводиться тільки з виплат, які законодавчо визначені як об`єкти виплат, що підлягають індексації згідно вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".
Крім того, суд зазначає, що ОСОБА_1 був звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу. Враховуючи правомірність звільнення позивача та відсутність його поновлення на посаді, своєчасність виплати грошового забезпечення, доводи позивача в частині виплати середнього заробітку за час затримки виплати індексації є безпідставними, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмови, її скасування та зобов`язання вчинити дії повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням положень пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.С.Бойко