Справа № 335/2710/20
Суддя: Крамаренко І. А.
Дата ухвалення: 2020-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/2710/20 2-а/335/117/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Крамаренко І.А., при секретарі Тимченко А.В., за участі представника позивача - адвоката Яценко Д.В., представника відповідача Большакова К.О., розглянувши, у відкритому судовому засіданні, адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до виконувача обов`язків заступника начальника Головного управління ДПС у Запорізькій області Філімонова Петра Петровича про скасування постанов про накладення адміністративних стягнень та закриття справ про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом до виконувача обов`язків заступника начальника Головного управління ДПС у Запорізькій області Філімонова Петра Петровича про скасування постанов про накладення адміністративних стягнень та закриття справ про адміністративні правопорушення, в обґрунтування якого зазначила наступне.

Позивач є фізичною особою - підприємцем. З 10.02.2020 по 21.02.2020 Головним управлінням ДПС у Запорізькій області було проведено виїзну документальну перевірку ФОП ОСОБА_1 , і 06.03.2020 за наслідками перевірки було складено акт і протоколи про адміністративні правопорушення. 16.03.2020 відповідачем було винесені дві постанови, якими на позивача були накладені адміністративні стягнення за ч. 1 ст. 164-1 КУпАП та ч. 1 ст. 165-1 КУпАП у вигляді штрафу.

Позивач з постановами не згодна, вважає, що вони є незаконними, необґрунтованими та винесені з порушенням вимог чинного законодавства, через що підлягають скасуванню. Зокрема зазначає, що не занижувала сум єдиного внеску і податку на доходи фізичних осіб за 2018 та за 2019 роки, та не занижувала валових витрат, понесених у спірному періоді.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому він не погоджується з позовними вимогами, вважає, що ФОП ОСОБА_1 безпідставно включила до валових витрат суми на оплату послуг з правової допомоги, суми витрат на оренду нежитлового приміщення та сплату комунальних послуг, суми витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей. Відтак вважає, що позивач занизила суми єдиного внеску і податку на доходи фізичних осіб за 2018 та за 2019 роки, тому вважає обґрунтованими постанови про накладення адміністративних стягнень № 6 та № 7 від 16 березня 2020 року.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав на підставах, викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив на підставах, викладених у відзиві на позовну заяву, просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи і проаналізувавши доводи позивача та відповідача, норми чинного законодавства, судом встановлено таке.

З 10.02.2020 по 21.02.2020 Головним управлінням ДПС у Запорізькій області було проведено виїзну планову документальну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2018 по 31.12.2019.

За результатами перевірки 06.03.2020 було складено акт № 74/08-01-33-05/.

У вказаному акті перевірки, а саме в пункті 2.1.3 «Визначення суми чистого оподатковуваного доходу» (сторінки 53-55), зазначено про заниження податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2018 рік на суму 33886,40 грн., та за 2019 рік на суму 38717,00 грн., а загалом на суму 72603,40 грн.

Крім того, в акті перевірки, а саме в пункті 2.4.3 «Відображення у звітності сум, на які нараховується та з яких утримується єдиний внесок» (підпункт «А») та в пункті 2.4.4 «Правильність нарахування та утримання єдиного внеску» (підпункт «А») (сторінки 62-64), зазначено про заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за 2018-2019 рік на загальну суму 88741,50 грн., у т.ч. за 2018 рік на суму 41416,72 грн., за 2019 рік на суму 47320,78 грн.

На підставі таких висновків, 06 березня 2020 року головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб, самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління Державної податкової служби України у Запорізькій області Щербахою Євгеном Сергійовичем було складено протокол № 17 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно позивача, фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 .

У графі «суть порушення, частини, статті Кодексу України про адміністративні правопорушення, Податкового кодексу України та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на органи доходів і зборів, що були порушені», зазначено: «пп.177.4.1 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України від 02.02.2010р. № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), а саме завищення валових витрат, в результаті чого, занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності ... за 2018 р. на суму 41416,72 грн., за 2019 р. на суму 47320,78 грн. ...».

16 березня 2020 року, розглянувши протокол про адміністративне правопорушення, відповідачем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № 6, якою позивача, фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164-1 КУпАП, у вигляді накладення штрафу в сумі 136,00 (сто тридцять шість) гривень.

Крім того, на підставі акта перевірки, 06 березня 2020 року головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб, самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління Державної податкової служби України у Запорізькій області Щербахою Євгеном Сергійовичем було складено протокол № 18 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.165-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно позивача, фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 .

У графі «суть порушення, частини, статті Кодексу України про адміністративні правопорушення, Податкового кодексу України та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на органи доходів і зборів, що були порушені», зазначено: «п.2 ч.1 ст.7, п.5 ст.8, п.8 ст.9 (у редакції, що діє з 01.01.2016) Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VI із змінами та доповненнями, а саме заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за 2018 рік на суму 33886,40 грн., за 2019 рік на суму 38717,00 грн. ...».

16 березня 2020 року, розглянувши протокол про адміністративне правопорушення, відповідачем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № 7, якою позивача, фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.165-1 КУпАП, у вигляді накладення штрафу в сумі 510,00 (п`ятсот десять) гривень.

Позивач з прийнятими постановами не погодилася та оскаржила їх до суду з мотивів відсутності в діях позивача заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за 2018 та за 2019 роки та заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2018 та за 2019 роки.

Відповідно до ст. 288 КУпАП, постанову про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у районний суд у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим кодексом.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Згідно ч.2 ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Пункт 19 статті 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Стаття 254 КУпАП встановлює, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених ст.258 цього Кодексу.

За приписами статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що в якості підстав для винесення оспорюваних постанов, відповідач посилається на заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за 2018 та за 2019 роки, а також заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2018 та за 2019 роки. До такого висновку відповідач прийшов, оскільки вважав, що ФОП ОСОБА_1 завищила суму валових витрат за 2018-2019 роки. Отже, для перевірки правомірності оспорюваних постанов, необхідно дослідити обставини правомірності віднесення ФОП ОСОБА_1 сум витрат, зазначених в акті перевірки, до складу валових витрат за вказані роки.

Зі змісту акта перевірки вбачається, що контролюючий орган оспорює правомірність віднесення ФОП ОСОБА_1 до складу валових витрат за 2018-2019 роки таких витрат, як: витрат на оплату послуг з правової допомоги; витрат на оренду нежитлового приміщення та компенсацію комунальних послуг; витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей у ТОВ «Компанія Вентсервіс», ТОВ «МФ Легко», ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , ТОВ «АЛЛО»; витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей у ФОП ОСОБА_5 і ТОВ «Мултипак».

Стосовно правомірності віднесення ФОП ОСОБА_1 до складу валових витрат коштів, витрачених на оплату послуг з правової допомоги, суд встановив наступне.

Контролюючий орган в акті перевірки зазначає, що в актах прийому-передачі зазначено номер договору про надання правової допомоги, який не відповідає номеру укладеного договору. Водночас, в матеріалах справи міститься копія акту, підписаного 31.12.2019 між ФОП ОСОБА_1 та АО «Гладкий, Яценко та Партнери», згідно з яким, сторони виявили, що в актах прийому-передачі № 1 від 30.03.2018, № 2 від 30.04.2018, № 3 від 31.05.2018, № 4 від 29.06.2018, № 5 від 31.07.2018, № 6 від 31.08.2018, № 7 від 28.09.2018, № 8 від 31.10.2018, № 9 від 30.11.2018, № 10 від 28.12.2018, № 11 від 31.01.2019, № 12 від 28.02.2019, № 13 від 29.03.2019, № 14 від 30.04.2019, № 15 від 31.05.2019, № 16 від 28.06.2019, № 17 від 31.07.2019, № 18 від 30.08.2019, № 19 від 30.09.2019, № 20 від 31.10.2019, № 21 від 29.11.2019, № 22 від 30.12.2019, підписаних сторонами, в якості номера договору, зазначено помилково № 4401 замість правильного № 038290, а відтак сторони виправили описку в частині номера договору, зазначеного в підписаних сторонами актах прийому-передачі, зазначаючи правильний номер договору «№ 038290» замість помилкового «№ 4401».

Контролюючий орган в акті перевірки також зазначає, що в наданих актах прийому-передачі немає можливості встановити вид та характер наданих послуг, які безпосередньо пов`язані з господарською діяльністю. А тому, контролюючий орган зазначає, що на його думку, витрати по сплаті за послуги з правової допомоги не пов`язані з господарською діяльністю. Водночас, в матеріалах справи міститься копію звіту про виконання договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 26 грудня 2017 року № 038290, складеного в порядку п.2 ч.1 ст.21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». У звіті детально перелічені послуги з правової (професійної правничої) допомоги, які Адвокатське об`єднання «Гладкий, Яценко та Партнери» надало фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 в період з 26 грудня 2017 року по 30 грудня 2019 року, а саме надання консультацій з питань оформлення трудових відносин з працівниками, з питання укладення господарських договорів, з питання нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, з питання складання документів, які використовуються при оформленні господарських правовідносин з контрагентами, з питання порядку подання податкової звітності, з питання виконання господарських договорів, з питання ведення обліку доходів і витрат, з питання обчислення та сплати військового збору, з питання правового регулювання розміщення літніх майданчиків, з питання відповідальності за неналежне виконання господарських зобов`язань та з питання претензійної роботи з контрагентами, з питання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій, з питання обліку робочого часу працівників, з питання реєстрації потужностей, з питання дотримання законодавства про роздрібну торгівлю алкогольними напоями, з питання дотримання законодавства про захист прав споживачів, з питання правового регулювання рекламування товарів і послуг, з питання порядку припинення дії господарських договорів. З вищевказаного звіту вбачається, що правова допомога, витрати на оплату якої понесла ФОП ОСОБА_1 , повністю стосується господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 , а тому ці витрати були обгрунтовано віднесені до складу валових витрат ФОП ОСОБА_1 як платника податків.

Перевіряючи доводи сторін стосовно віднесення сум витрат на оплату правової допомоги до складу валових витрат, суд враховує також правові висновки Верховного Суду. Так, в постанові від 12.02.2019 у справі № 817/815/16 Верховний Суд висловив правовий висновок, згідно з яким, витрати, понесені на оплату юридичних послуг, є витратами на оплату за виконання робіт, послуг, та включаються до складу витрат фізичної особи - підприємця відповідно до підпункту 177.4.2 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України. Також, в постанові від 10.05.2018 у справі № 820/1763/16 Верховним Судом висловлена правова позиція, за якою, ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Акт наданих послуг з зазначенням фактично поставленої послуги за напрямом, вказаним в договорах, є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції. Спірні послуги (а саме, юридичні послуги) фактично спрямовані на забезпечення підприємницької діяльності позивача, що і обумовлює господарський характер цих послуг для позивача.

Таким чином, ФОП ОСОБА_1 правомірно включила витрати на оплату правової допомоги адвокатського об`єднання до складу своїх валових витрат.

Стосовно правомірності віднесення ФОП ОСОБА_1 до складу валових витрат коштів, витрачених на оренду нежитлового приміщення та компенсацію комунальних послуг, суд встановив наступне.

З акту перевірки вбачається, що на думку контролюючого органу, ФОП ОСОБА_1 безпідставно включила до складу валових витрат суму, сплачену Споживчому товариству «Виробниче торгівельне підприємство «Аврора» за оренду частини нежитлового приміщення площею 18 кв. м та компенсацію комунальних послуг. Свої висновки контролюючий орган мотивує тим, що в оренді у ФОП ОСОБА_1 перебуває нежитлове приміщення площею 135 кв. м, розташоване за адресою АДРЕСА_1 . З них, частину приміщення площею 18 кв. м ФОП ОСОБА_1 передала в користування ФОП ОСОБА_6 за двома договорами позички, від 01.12.2016 та від 15.08.2019. Тому, контролюючий орган вважає, що частина приміщення площею 18 кв. м не використовується в господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 .

Водночас, в матеріалах справи міститься копія додаткової угоди від 01.12.2016 до договору № 1 позички об`єкта нерухомого майна, а також копія додаткової угоди від 15.08.2019 до договору № 2 позички об`єкта нерухомого майна. Вищевказаними додатковими угодами, договори позички були доповнені пунктами 10 наступного змісту: «10. Позичкодавець зберігає за собою право користування об`єктом позички. Протягом дії предмета договору, користування предметом позички позичкодавець та користувач здійснюють спільно, за взаємною згодою. Сторони не мають права перешкоджати одна одній у здійсненні права користування об`єктом позички». Додаткові угоди є невід`ємними частинами договорів позички.

Таким чином, у відповідності до умов договорів позички (в редакції додаткових угод до них), ФОП ОСОБА_1 зберігала за собою право користування усім приміщенням, в тому числі і його частиною площею 18 кв.м, яка була предметом договорів позички. Тому, частина приміщення площею 18 кв. м, на яку вказав контролюючий орган, все одно використовується в господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 , а тому витрати на оренду нежитлового приміщення та компенсацію комунальних послуг, в тому числі щодо частини приміщення 18 кв. м, були обґрунтовано віднесені до складу валових витрат ФОП ОСОБА_1 , як платника податків.

Крім того, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 05 березня 2019 року у справі № 814/2950/16. Вказаною постановою було залишено без задоволення касаційну скаргу державної податкової інспекції. За обставинами справи № 814/2950/16, позивач здав в оренду приміщення, однак при цьому сплачував за це приміщення витрати на електроенергію. Контролюючий орган виключив ці витрати зі складу валових витрат платника податків. Верховний Суд, встановивши, що одним із видів діяльності позивача є надання в оренду та експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (код КВЕД 68.20), зазначив, що відповідач необґрунтовано зменшив валові витрати позивача та нарахував позивачу податок на доходи фізичних осіб в цій частині.

Наведене вище свідчить про те, що навіть якщо особа здає приміщення в користування іншій особі, то всі понесені орендодавцем (позичкодавцем) витрати на утримання такого приміщення (в т.ч. на оплату електроенергії) включаються до складу валових витрат орендодавця (позичкодавця), якщо останній має зареєстрований вид діяльності за КВЕД 68.20 «Надання в оренду та експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна».

В матеріалах справи міститься інформація з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, за якою, ФОП ОСОБА_1 , здійснює господарську діяльність в т.ч. за КВЕД 68.20 «Надання в оренду та експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна».

Відповідно до ч. 3 ст. 827 ЦК України, до договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу. Глава 58 ЦК України регулює правовідносини найму (оренди).

Таким чином, ФОП ОСОБА_1 використовує частину приміщення у своїй господарській діяльності, а саме здає його в позичку, а тому витрати на утримання такого приміщення (зокрема, на сплату за нього орендної плати власнику, на сплату вартості комунальних послуг) безпосередньо пов`язані з господарською діяльністю ФОП ОСОБА_1 .

Таким чином, ФОП ОСОБА_1 правомірно включила витрати на оренду нежитлового приміщення та компенсацію комунальних послуг до складу валових витрат.

Стосовно правомірності віднесення ФОП ОСОБА_1 до складу валових витрат коштів, витрачених на придбання товарно-матеріальних цінностей у ТОВ «Компанія Вентсервіс», ТОВ «МФ Легко», ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , ТОВ «АЛЛО», суд встановив наступне.

З акту перевірки вбачається, що контролюючий орган вважає безпідставним включення ФОП ОСОБА_1 до складу валових витрат сум, сплачених за придбання вентилятора вартістю 17173,33 грн., стелажу вартістю 14980,00 грн., шафи вартістю 16000,00 грн., телевізора вартістю 7300,00 грн., Iphone 8+ вартістю 16999,00 грн., Iphone XS вартістю 24599,00 грн., стола виробничого вартістю 6661,00 грн., ноутбука вартістю 6665,83 грн. Контролюючий орган посилається на те, що ці товарно-матеріальні цінності є основними засобами, а тому не можуть включатися до складу валових витрат, але можуть включатися до складу витрат, пов`язаних з провадженням господарської діяльності, у вигляді амортизаційних відрахувань з відповідним веденням окремого обліку таких витрат.

Суд вважає безпідставними посилання контролюючого органу на необхідність амортизації вказаних товарно-матеріальних цінностей замість включення їх вартості до складу валових витрат, з огляду на відсутність законодавчо встановленої форми ведення обліку вартості, яка амортизується, для фізичних осіб - підприємців. Так, контролюючий орган сам зазначає, що «...на сьогодні законодавчо не встановлена форма ведення такого обліку...», але при цьому вважає, що ФОП може використовувати Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби». В той час як в пункті 2 згаданого Положення зазначається, що воно застосовується юридичними особами. Крім того, ч.1 ст.2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначає, що закон поширюється на юридичних осіб. Таким чином, для фізичних осіб - підприємців не передбачено порядку ведення обліку вартості, яка амортизується. Отже, посилання контролюючого органу на те, що ФОП ОСОБА_1 не мала право включати вартість цих товарів до складу валових витрат, є безпідставними.

Крім того, відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 14 травня 2019 року у справі № 813/2667/15, за обставинами якої, фізичною особою-підприємцем було віднесено до складу валових витрат кошти, сплачені за придбання основних засобів. Відповідач вважав, що такі кошти не можуть бути віднесені до витрат. В свою чергу, Верховний Суд констатував, що факт придбання вказаних товарів не ставиться під сумнів контролюючим органом, як не поставлено під сумнів і те, що придбані підприємцем основні засоби використовуються ним при здійсненні основного виду діяльності.

В даній справі, контролюючий орган не ставить під сумнів ні факт придбання товарно-матеріальних цінностей у ТОВ «Компанія Вентсервіс», ТОВ «МФ Легко», ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , ТОВ «АЛЛО», ні ту обставину, що придбані ФОП ОСОБА_1 вентилятор, стелаж, шафи, телевізор, телефони, стіл і ноутбук використовуються ФОП ОСОБА_1 при здійсненні основного виду діяльності - діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування.

Отже, з урахуванням вищевикладеної позиції Верховного Суду і обставин справи, суд вважає, що ФОП ОСОБА_1 правомірно віднесла витрати на придбання вказаних товарно-матеріальних цінностей до складу своїх валових витрат.

Стосовно правомірності віднесення ФОП ОСОБА_1 до складу валових витрат коштів, витрачених на придбання товарно-матеріальних цінностей у ФОП ОСОБА_5 і ТОВ «Мултипак», суд встановив наступне.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що контролюючий орган вважає, що ФОП ОСОБА_1 завищено суму валових витрат на вартість товарно-матеріальних цінностей, придбаних у ФОП ОСОБА_5 і ТОВ «Мултипак». Свої висновки контролюючий орган мотивує тим, що ці вироби не використовуються у господарській діяльності по реалізації алкогольних напоїв та пива, та для дотримання належного стану орендованого приміщення. В свою чергу, у своїй позовній заяві ФОП ОСОБА_1 наполягає на тому, що кожен придбаний у ФОП ОСОБА_5 і ТОВ «Мултипак» товар, який був включений до акта перевірки, використовується ФОП ОСОБА_1 у господарській діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що контролюючий орган поставив під сумнів використання ФОП ОСОБА_1 у своїй господарській діяльності таких товарно-матеріальних цінностей, як: контейнери, серветки, пергаментний папір, соломка, мішалка дерев`яна, бамбукові палички, ложка чайна, плівка пакувальна, фольга, пакети, рукавички нітрилові, а також цукор.

Суд вважає такі висновки контролюючого органу припущенням, не підтвердженим жодними належними і допустимими доказами.

Так, з матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що позивачем надавалися контролюючому органу і суду пояснення стосовно використання наведених вище товарно-матеріальних цінностей у її господарській діяльності як фізичної особи - підприємця. ФОП ОСОБА_1 пояснювала, що контейнер 230х130х78 мм ПС-120 та контейнер 135х130х77 мм ПС-100 використовується для зберігання тари, необхідної для розливу алкогольних напоїв; серветка біла 24х24 см та серветка целюлозна 18х20 см, а також пергаментний папір необхідні для сервірування столу при подачі алкогольних напоїв відвідувачам; соломка, мішалка дерев`яна, бамбукові палички та ложка чайна використовуються для забезпечення можливості для споживачів вживати алкогольні напої, а також є елементом декору при сервіруванні цих напоїв; плівка пакувальна, фольга та пакет необхідні для належного упакування алкогольних напоїв, які продаються споживачам «з собою» та для зберігання ємностей з напоями; рукавички нітрилові необхідні для роботи працівників, які контактують з посудом. Також, ФОП ОСОБА_1 пояснювала, що цукор, придбаний у ТОВ «Мултипак», розфасовується та надається ФОП ОСОБА_1 споживачам - відвідувачам закладу з метою рекламування закладу.

Основним видом економічної діяльності ФОП ОСОБА_1 є діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування. Суд вважає, що такі товарно-матеріальні цінності, як контейнери, серветки, пергаментний папір, соломка, мішалка дерев`яна, бамбукові палички, ложка чайна, плівка пакувальна, фольга, пакети, рукавички нітрилові, а також цукор, за своїми властивостями придатні до використання у господарській діяльності за кодом КВЕД 56.10 «Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування». Відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування доводів позивача стосовно шляхів використання згаданих ТМЦ у її господарській діяльності, а тому доводи, викладені в акті перевірки щодо того, що ці ТМЦ не використовуються у її господарській діяльності, є лише припущенням відповідача.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, ФОП ОСОБА_1 правомірно включила витрати на придбання товарно-матеріальних цінностей у ФОП ОСОБА_5 і ТОВ «Мултипак» до складу валових витрат.

Матеріалами справ про адміністративні правопорушення не доведено того, що ФОП ОСОБА_1 занизила суми єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за 2018 та за 2019 роки, а також не доведено того, що ФОП ОСОБА_1 занизила податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2018 та за 2019 роки.

Норма ч. 1 ст. 164-1 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за неподання або несвоєчасне подання громадянами декларацій про доходи чи включення до декларацій перекручених даних, неведення обліку або неналежне ведення обліку доходів і витрат, для яких законами України встановлено обов`язкову форму обліку.

Норма ч. 1 ст. 165-1 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за порушення порядку нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності щодо єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або подання недостовірних відомостей, що використовуються в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, іншої звітності та відомостей, передбачених законами України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" і "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", порушення встановленого порядку використання та здійснення операцій з коштами Пенсійного фонду України.

З урахуванням викладених вище обставин і доводів, суд приходить до висновку про відсутність у діях ФОП ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 164-1 і ч. 1 ст. 165-1 КУпАП.

Отже, оскаржувані постанови відповідача не можна визнати такими, що відповідають вимогам закону, вказані постанови не ґрунтуються на належних та достатніх доказах, тому вони підлягають скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Таким чином, для притягнення особи до адміністративної відповідальності повинен бути наявним склад адміністративного правопорушення, тобто дія особи повинна бути протиправною, винною і відповідальність за правопорушення повинна бути передбачена Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так як доказів, які б спростовували доводи позивача і надані позивачем докази та підтверджували б правомірність винесення постанов про накладення адміністративних стягнень відповідачем надано не було, оскаржувані постанови підлягають скасуванню, а справи про адміністративні правопорушення, - закриттю за відсутності події і складу адміністративних правопорушень.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 77, 241-246 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до виконувача обов`язків заступника начальника Головного управління ДПС у Запорізькій області Філімонова Петра Петровича (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107) про скасування постанов про накладення адміністративних стягнень та закриття справ про адміністративні правопорушення - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення № 6 від 16 березня 2020 року, винесену виконувачем обов`язків заступника начальника Головного управління Державної податкової служби України у Запорізькій області Філімоновим Петром Петровичем відносно фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - закрити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення № 7 від 16 березня 2020 року, винесену виконувачем обов`язків заступника начальника Головного управління Державної податкової служби України у Запорізькій області Філімоновим Петром Петровичем відносно фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 165-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 165-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Рішення суду складено та підписано 01 липня 2020 року.

Суддя: І.А. Крамаренко