Справа № 200/3123/20-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2020 року справа №200/3123/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Міронової Г.М., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року (повний текст складено 18 травня 2020 року в м. Слов`янськ Донецької області) у справі № 200/3123/20-а (суддя в 1 інстанції Циганенко А.І.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до відповідача, Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення, компенсації за невикористані додаткові відпустки учасника бойових дій за листопад 2017 року - травень 2018 року;

- стягнути з відповідача суму індексації грошового забезпечення за період з 13 листопада 2017 року по 14 травня 2018 року у розмірі 27194,26 гривень;

- стягнути з відповідача компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2017-2018 роки у розмірі 11757,76 гривень;

- стягнути з відповідача суму компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення у розмірі 3012,39 гривень, у зв`язку з порушенням строків виплати компенсації за невикористані додаткові відпустки у розмірі 1140,50 гривень;

- стягнути з відповідача суму моральної шкоди у розмірі 420,00 гривень. (арк.. справи 1-10)

Заявлені вимоги позивач обґрунтовував тим, що йому протиправно не виплачена компенсація за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, яка передбачена Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин посилався на правову позицію, викладену у рішенні Верховного Суду по справі № 620/4218/18.

Крім того, вказував, що має право на проведення індексації грошового забезпечення у зв`язку з підвищенням тарифної ставки (окладу) за посадою, яку він займав. У зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення та порушенням стоків виплати компенсації за невикористані додаткові відпустки у позивача також виникло право на отримання компенсації втрати частини доходів.

Бездіяльність відповідача щодо невиплати індексації грошового забезпечення та компенсації за невикористані додаткові відпустки спричинила душевні переживання, а тому позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року у справі № 200/3123/20-а позовні вимоги було задоволено частково, внаслідок чого: визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період листопад 2017 року - травень 2018 року та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період листопад 2017 року - травень 2018 року; в решті позовних вимог відмовлено (арк.. справи 45-48)

Не погодившись з таким рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає частковому скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимоги і ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, які були викладені в позовній заяві та протягом розгляду справи в суді першої інстанції.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги та встановила наступне.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 (а.с. 11-12).

Позивач відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого 15 грудня 2015 року, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій (а.с. 14).

13 листопада 2017 року позивач був прийнятий на військову службу до Військової частини НОМЕР_1 за контрактом, 14 травня 2018 року звільнений у запас про що свідчать відповідні записи у військовому квитку серії НОМЕР_5 (а.с. 15).

Згідно довідки №485, яка видана Військовою частиною НОМЕР_1 21 лютого 2020 року, позивач під час проходження служби з 13 листопада 2017 року по 14 травня 2018 року додаткові оплачувані відпустки не надавались (а.с. 20).

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність права позивача на індексацію грошового забезпечення за період з 13 листопада 2017 року по 14 травня 2018 року у розмірі 27194,26 гривень, колегія суддів вважає їх неприйнятними з огляду на наступне.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення», в редакції Закону України №2148-VIII від 03.10.2017, (далі - Закон №1282-XII) індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації - це величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Статтею 2 вказаного Закону визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

У частині 5 статті 2 Закону №1282-XII вказано, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно зі статтею 4 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно з частинами 1 та 2 статі 5 Закону №1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини 2 статті 6 Закону №1282-XII порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

17 липня 2003 року постановою Кабінету Міністрів України №1078 був затверджений «Порядок проведення індексації грошових доходів населення» (далі - Порядок №1078).

Згідно з пунктом 1-1 вказаного Порядку підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців (пункт 2 Порядку №1078).

За приписами пункту 5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

01 березня 2013 року Міністерство соціальної політики України в листі №2365/0/14-13/10 надало роз`яснення, що відповідно до пункту 5 Порядку №1078 місяць, в якому відбулося підвищення грошових доходів населення, в тому числі за рахунок виплат, передбачених пунктом 2 Порядку №1078, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для проведення індексації. Грошові доходи, одержані за цей місяць, не індексуються, якщо сума підвищення доходу перевищує суму індексації. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Колегією суддів встановлено, та не заперечується сторонами, що позивач проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 в період з 13 листопада 2017 року по 14 травня 2018 року.

В період з 13 листопада 2017 року по 01 березня 2018 року питання грошового забезпечення військовослужбовців було регульовано постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294, в редакції постанови Кабінету Міністрів України №1036 від 28.12.2016, «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». В зазначений період розмір грошового забезпечення позивача визначався за «Схемою посадових окладів осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом» в конкретній грошовій сумі в залежності від тарифного розряду.

01 березня 2018 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

З 01 березня 2018 року розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками.

Отже, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації грошового забезпечення став березень 2018 року, оскільки саме в цьому місяці відбулося підвищення розміру грошового забезпечення.

За даними Державної служби статистики України (http://www.ukrstat.gov.ua/) тільки в грудні 2018 року індекс споживчих цін перевищив 103,00%, що і є підставою для виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців (а.с. 43).

Таким чином, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що в в період з 13 листопада 2017 року по 14 травня 2018 року (проходження позивачем військової служби) грошове забезпечення позивача не підлягало індексації у зв`язку із відсутністю правових підстав для цього.

З підстав, наведених вище, колегія суддів вважає неприйнятними аргументи позивача на обґрунтування доводів апеляційної скарги і погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Оскільки позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за листопад 2017 року - травень 2018 року, стягнення суми індексації грошового забезпечення за період з 13 листопада 2017 року по 14 травня 2018 року в сумі 27194,26 гривень, стягнення суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення у розмірі 3012,39 гривень є похідними від позовних вимог про індексацію грошового забезпечення, тому колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо відмови в їх задоволенні.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про стягнення з відповідача суми компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням стоків виплати компенсації за невикористані додаткові відпустки, колегія суддів вважає їх неприйнятними з огляду на наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та «Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).

Відповідно до статті 2 Закону № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Аналогічні приписи містяться у пункті 3 Порядку № 159.

Отже, за приписами наведених норм компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати за Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» проводиться лише у випадку затримки грошових доходів, які не мають разового характеру.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що компенсація за невикористані дні додаткової відпустки має разовий характер, а тому не є об`єктом компенсації відповідно до вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Стосовно вимог позивача про стягнення моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Отже, в позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає моральна шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

В позовній заяві зазначено, що моральну шкоду від протиправної бездіяльності відповідача позивач оцінює в 2,00 гривні в день за період невиплати індексації грошового забезпечення з листопада 2017 по травень 2018, що складає 60,00 гривень на місяць (60 гривень х 7 місяців) , а разом 420,00 гривень.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що в період в період з 13 листопада 2017 року по 14 травня 2018 року грошове забезпечення позивача не підлягало індексації у зв`язку із відсутністю правових підстав для цього, а тому не підлягають задоволенню вимоги про відшкодування моральної шкоди від протиправної бездіяльності відповідача.

Колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог сторонами не оскаржується, тому у відповідності до вимог ч.1 ст.308 КАС України не є предметом апеляційного перегляду.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року у справі № 200/3123/20-а залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року у справі № 200/3123/20-а залишити без змін.

Повне судове рішення складено 07 липня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді Е.Г. Казначеєв

Г.М. Міронова