Справа № 420/4489/20
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2020-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4489/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Самойлюк Г.П.,

при секретарі: Казарян С.Б.

сторін:

позивач: ОСОБА_1 (представник за посвідченням)

відповідач: Зелінський Г.А. (представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за позовом Керівника Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області (68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Дмитрівська, 63) до Вилківської міської ради (68355, Одеська обл. м. Вилкове, вул. Моряків-десантників, 18) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

На підставі ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 06 липня 2020 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов Керівника Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області до Вилківської міської ради, в якому позивач просить визнати протиправною бездіяльність Вилківської міської ради щодо утворення у складі виконавчих органів ради служби у справах дітей, зобов`язавши Вилківську міську раду вчинити дії, спрямовані на утворення у складі виконавчих органів ради служби у справах дітей.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що до Вилківської міської територіальної громади приєдналося п`ять населених пунктів Кілійського району, на території яких проживає 2044 дитини, у тому числі діти-сироти та позбавлені батьківського піклування, діти, які опинилися у складних життєвих обставинах («з неблагополучних сімей»). Відповідно до приписів ст. 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» визначено штатну чисельність працівників служб у справах дітей виконавчих органів, зокрема міських служб у справах дітей (один працівник служби не більше ніж на дві тисячі дітей, які проживають у місті, та на одну тисячу дітей у районі). Проте, в порушення вимог законодавства у сфері охорони дитинства щодо захисту прав дітей у складі відповідних виконавчих органів Вилківської міської ради не утворено служби у справах дітей. На даний час, незважаючи на вимоги чинного законодавства, на території Вилківської місцевої територіальної громади не створено служби у справах дітей, функції з питань захисту прав дітей до цього часу виконуються районними службами.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №ЕП/8735/20 від 12.06.2020 р.), в якому в обґрунтування правової позиції, зокрема, зазначено, що Вилківська міська рада в межах своїх повноважень веде активну роботу щодо створення служби у справах дітей (виділено приміщення для розміщення служби, рішенням Вилківської міської ради №1171 від 18.12.2019р. затверджено зведений кошторисний розрахунок вартості об`єкта будівництва «Капітальний ремонт окремих приміщень 1-го та 2-го поверхів будівлі дитячого садка «Казка» в м. Вилкове, Одеської області тощо). Проте відповідач не має фінансування на проведення капітального ремонту вказаного об`єкта та оформлення відповідних документів для розміщення і функціонування служби у справах дітей. У грудні 2019р. відповідачем підготовлено відповідний проект щодо створення служби у справах дітей зі статусом юридичної особи, однак його не було прийнято у зв`язку з відсутністю належних умов для розміщення працівників (відсутні службові приміщення). Відтак, відповідач вважає, що згідно ст.ст. 11, 26, 54 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в межає своїх повноважень ефективно та у повному обсязі ним реалізуються заходи державної політики з питань соціально-правового захисту дітей, позбавлених батьківського піклування, які мешкають на території громади.

Ухвалою від 29.05.2020р. відкрито провадження в адміністративній справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження (з викликом сторін); призначено судове засідання по справі на 25.06.2020 р.

Ухвалою суду від 25.06.2020 р., яку занесено до протоколу судового засідання, відкладено розгляд справи на 06.07.2020 р.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

У відкритому судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд,-

ВСТАНОВИВ:

10.04.2020р. (вих. № 2.4-1.10/216) на виконання запиту Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області від 09.04.2020р. № 16.41-52-2724ВИХ-20 Службою у справах дітей Кілійської районної державної адміністрації проінформовано, що остання неодноразово зверталась до Вилківської об`єднаної територіальної громади з питань створення служби у справах дітей на їх території та передачу справ дітей, проте на теперішній час зазначене питання залишається невирішеним (а.с. 20-21).

10.04.2020р. (вих. № 815/02-13) міським головою Вилківської міської ради на запит Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області від 09.04.2020р. № 16.41-52-2725вих-20 повідомлено, що виконкомом визначено посадову особу місцевого самоврядування з питань захисту прав дітей, на яку покладено відповідні повноваження, а також виконавчий комітет Вилківської міської ради веде активну роботу по створенню служби у справах дітей, а саме: виділено приміщення для розміщення такої служби, розробляється кошторисна документація та вишукуються кошти на проведення ремонтних робіт цього приміщення, ведеться робота щодо забезпечення служби відповідними спеціалістами. При цьому зазначено, що на території Вилківської ОТГ налічується 2044 особи, які не досягли 18-ти річного віку (а.с. 24).

06.05.2020р. (вих. № 242/02-13) міським головою Вилківської міської ради на запит Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області від 06.05.2020р. №16-41-52-3373вих-20 направлено аналогічного змісту відповідь та додано відповідні докази (а.с. 25-31).

19.05.2020р. (вих. № 03.01-18/764) Службою у справах дітей Одеської обласної державної адміністрації на запит Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області від 24.04.2020р. № 16.41-52-3042ВИХ-20 повідомлено, що з метою створення належної системи захисту дітей в регіоні в умовах децентралізації, Службою у справах дітей Одеської ОДА неодноразово було ініційовано розроблення та направлено листи щодо створення служб у справах дітей при об`єднаних територіальних громадах. Згідно відповіді виконавчого комітету Вилківської міської ради (від 07.05.2020р. № 955/02-13р.) у структурі відділу праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Вилківської міської ради передбачено посаду спеціаліста з питань захисту прав дітей, проте з урахуванням кількості дитячого населення у громаді (2044 дитини), Службою у справах дітей Одеської ОДА вкотре рекомендовано створити саме окремий підрозділ зі статусом юридичної особи службу у справах дітей (а.с. 33-35).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч.1 ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Таким чином, суд з`ясовує, чи використане повноваження, надане суб`єкту владних повноважень, з належною метою; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, тобто без проявлення неупередженості до особи, стосовно якої вчиняється дія; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно та адекватно; досягнення розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно ст.1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Відповідно до ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999р. у справі № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Згідно ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989р., ратифікованої постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27.02.1991р., у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.

Статтями 9, 10 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права (ратифіковано Указом Президії Верховної Ради Української РСР N 2148-VIII від 19.10.73р.), зокрема визначено, що держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожної людини на соціальне забезпечення, включаючи соціальне страхування. Сім`ї, яка є природним і основним осередком суспільства, повинні надаватися по можливості якнайширша охорона і допомога, особливо при її утворенні і поки на її відповідальності лежить турбота про несамостійних дітей та їх виховання.

Особливих заходів охорони і допомоги має вживатися щодо всіх дітей і підлітків без будь-якої дискримінації за ознакою сімейного походження чи за іншою ознакою. Дітей і підлітків має бути захищено від економічної і соціальної експлуатації.

У Декларації прав дитини, прийнятій резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 р., закріплено, що дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, зокрема належного правового захисту, до і після народження.

Згідно ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація переслідуються за законом. Утримання та виховання дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, покладається на державу. Держава заохочує і підтримує благодійницьку діяльність щодо дітей.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про засади внутрішньої та зовнішньої політики» внутрішня політика ґрунтується, зокрема, на принципах верховенство права, забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, повага до гідності кожної особи, забезпечення особливого піклування про дитину та реалізації її прав.

Законом України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. № 2402-III (далі Закон № 2402-III) визначено охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку (ст. 8 Закону № 2402-III).

Згідно ч.3 ст. 5 Закону № 2402-III місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції, визначеної законом, забезпечують, зокрема: проведення державної політики у сфері охорони дитинства, розроблення і здійснення галузевих та регіональних програм поліпшення становища дітей, підтримки сімей з дітьми, вирішення інших питань у цій сфері; вирішення питань щодо забезпечення прав дітей, встановлення опіки і піклування, створення інших передбачених законодавством умов для виховання дітей, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів дітей.

З урахуванням приписів ст. 23-1 Закону № 2402-III усі дії щодо дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах, спрямовуються на захист прав та інтересів дитини, усунення причин таких обставин і забезпечення безпечних умов її утримання та виховання, надання їй та її батькам комплексу необхідних послуг та соціальної допомоги.

У разі якщо повернення дитини до батьків, інших законних представників є неможливим чи суперечить її інтересам, органи опіки та піклування здійснюють заходи щодо надання дитині статусу дитини-сироти чи дитини, позбавленої батьківського піклування, захисту її житлових та майнових прав, влаштування в одну із форм виховання, яка найбільше відповідає найкращим інтересам дитини.

Порядок діяльності органів опіки та піклування з питань захисту прав дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, визначається Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст. 25 Закону № 2402-III діти, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави.

За приписамии ч.1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно ч.1 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи (ч.1 ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно пп. 3, 4 п. «б» ч.1 ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, такі делеговані повноваження: вирішення відповідно до законодавства питань про надання пільг і допомоги, пов`язаних з охороною материнства і дитинства; вирішення у встановленому законодавством порядку питань опіки і піклування.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про добровільне об`єднання громадян» об`єднана територіальна громада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися, з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною такою об`єднаною територіальною громадою.

Відповідно до Концепції реформування місцевого самоврядування та територіальної організації влади в Україні, схваленої розпорядженням Кабінету Міністрів України № 333-р від 1 квітня 2014 р., визначено напрями, механізми і строки формування ефективного місцевого самоврядування та територіальної організації влади для створення і підтримки повноцінного життєвого середовища для громадян, надання високоякісних та доступних публічних послуг, становлення інститутів прямого народовладдя, задоволення інтересів громадян в усіх сферах життєдіяльності на відповідній території, узгодження інтересів держави та територіальних громад.

З прийняттям постанов Кабінету Міністрів України № 877 від 15.11.2017р., № 301 від 11.04.2018р. внесено зміни до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, повязаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008р., згідно яких сільські, селищні, міські ради об`єднаних територіальних громад мають самостійно здійснювати діяльність, пов`язану із захистом прав дитини, зокрема передано об`єднаним територіальним громадам повноваження стосовно влаштування під опіку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів міських (за винятком міст районного значення) рад, крім повноважень, зазначених у пункті "б" частини першої цієї статті, належить: повноваження щодо утворення служб у справах дітей та спостережної, спрямування їх діяльності.

Згідно ч. 7 ст. 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» штатна чисельність працівників районних, міських, районних у містах служб у справах дітей установлюється з розрахунку один працівник служби не більше ніж на одну тисячу дітей, які проживають у районі, та не більше ніж на дві тисячі дітей, які проживають у місті, районі у місті. Штатна чисельність працівників служб у справах дітей виконавчих органів сільських, селищних рад відповідних територіальних громад встановлюється з розрахунку один працівник служби не більше ніж на одну тисячу дітей, але не менше одного працівника на об`єднану територіальну громаду.

Відповідно до п.3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №866 від 24.09.2008р., органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад (далі - органи опіки та піклування), які провадять діяльність із соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі забезпечення їх права на виховання у сім`ї, надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових і житлових прав дітей.

Наказом Міністерства соціальної політики України № 890 від 14.06.2018р. «Про деякі питання діяльності об`єднаної територіальної громади щодо соціальної підтримки населення та захисту прав дітей» затверджено Методичні рекомендації щодо організації та забезпечення діяльності об`єднаної територіальної громади у сфері соціального захисту населення та захисту прав дітей, за змістом яких служба у справах дітей створюється як юридична особа, яка підпорядковується голові міської, селищної, сільської ради.

З матеріалів справи судом встановлено та визнається учасниками справи, що на території Вилківської міської територіальної громади проживає 2044 дитини. Відтак, відповідач зобов`язаний створити службу у справах дітей, з урахуванням штатної чисельності, визначеної ч. 7 ст. 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей».

За інформацією Служби у справах дітей Кілійської районної державної адміністрації від 10.04.2020р. (вих. № 2.4-1.10/216), на території населених пунктів, на які розповсюджуються повноваження Вилківської ОТГ, проживає 2044 особи, які не досягли 18 років. Потребують соціального захисту та перебувають на обліку: діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування 45 осіб; 26 опікунських сімей, в яких виховується 35 дітей; 5 прийомних сімей, в яких виховується 10 дітей; 18 дітей стоять на обліку як такі, що перебувають у складних життєвих обставинах; 6 дітей стоять на обліку як такі, що зазнали психологічного насильства.

При цьому зазначено, що виконкомом Вилківської ОТГ визначено посадову особу місцевого самоврядування з питань захисту прав дітей, на яку покладено виконання відповідних повноважень. Також зазначено, що при Вилківській ОТГ функціонує комісія з питань захисту прав дитини, проте справи не передані, облік дітей у базі ЕІАС «Діти» ведеться службою у справах дітей Кілійської районної державної адміністрації.

Крім того, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 19.05.2020р. (вих. № 03.01-18/764) Службою у справах дітей Одеської обласної державної адміністрації повідомлено Ізмаїльську місцеву прокуратуру Одеської області, що з метою створення належної системи захисту дітей в регіоні в умовах децентралізації, Службою у справах дітей Одеської ОДА неодноразово було ініційовано розроблення та направлено листи щодо створення служб у справах дітей при об`єднаних територіальних громадах. За інформацією виконавчого комітету Вилківської міської ради (від 07.05.2020р. № 955/02-13) у структурі відділу праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Вилківської міської ради передбачено посаду спеціаліста з питань захисту прав дітей, проте з урахуванням кількості дитячого населення у громаді (2044 дитини), Службою у справах дітей Одеської ОДА було рекомендовано створити саме окремий підрозділ зі статусом юридичної особи службу у справах дітей (а.с. 33-35).

Окрім того, за змістом наданих Міжрегіональним управлінням Національного агенства України з питань державної служби в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі Кілійській районній державній адміністрації роз`яснень від 22.05.2019р. (вих. № 01-21/259-148) (а.с. 22-23), усі діти, які проживають на території об`єднаної територіальної громади, мають отримувати послуги та звертатись до виконкому ОТГ, а не до районної державної адміністрації, що зумовлює обов`язок в об`єднаної територіальної громади створити відповідно до вимог чинного законодавства службу у справах дітей.

Проте, в порушення вимог п.1 ч. 2 ст. 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ч. 7 ст. 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» Вилківською міською радою служби у справах дітей не створено, в зв`язку з чим суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Вилківської міської ради щодо утворення у складі виконавчих органів ради служби у справах дітей та наявності підстав для їх задоволення.

Посилання відповідача на обставини, які за його твердженнями перешкоджають у створенні служби у справах дітей, та надані на їх підтвердження докази, що були досліджені судом, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки не звільняють відповідача від визначеного законодавством обов`язку щодо свторення служби у справах дітей та не спростовують того, що відповідач допустив бездіяльність щодо утворення у складі виконавчих органів ради служби у справах дітей.

Як встановлено ч. 1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.ст. 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 р. у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 р. у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства та встановлені обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання Вилківської міської ради вчинити дії, спрямовані на утворення у складі виконавчих органів ради служби у справах дітей.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Керівника Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області (68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Дмитрівська, 63; ) до Вилківської міської ради (68355, Одеська обл. м. Вилкове, вул. Моряків-десантників, 18; ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Вилківської міської ради щодо утворення у складі виконавчих органів ради служби у справах дітей.

Збов`язати Вилківську міську раду вчинити дії, спрямовані на утворення у складі виконавчих органів ради служби у справах дітей.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 08.07.2020р.

Суддя: Г.П. Самойлюк

.