Справа № 520/14036/19
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 р.Справа № 520/14036/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Харківської міської ради на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., м. Харків, повний текст складено 16.03.20 року по справі № 520/14036/19

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Харківської міської ради

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітету Харківської міської ради (далі за текстом також - відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення № 113 від 20.02.2019 Виконавчого комітету Харківської міської ради в частині організації проведення демонтажу та здійснення демонтажу трьох конструкцій "ІНФОРМАЦІЯ_1", "ІНФОРМАЦІЯ_1", "ІНФОРМАЦІЯ_2", які належать ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та які знаходяться на фасаді будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення № 113 від 20.02.2019 року Виконавчого комітету Харківської міської ради в частині організації проведення демонтажу та здійснення демонтажу трьох конструкцій "ІНФОРМАЦІЯ_1", "ІНФОРМАЦІЯ_1", "ІНФОРМАЦІЯ_2", які належать ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та які знаходяться на фасаді будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Виконавчий комітет Харківської міської ради оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене без фактичного встановлення обставин, які суд уважав встановленими, з неправильним застосуванням норм матеріального права (у тому числі, із незастосуванням норм матеріального права, які суд зобов`язаний був застосувати) та порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що у рішенні судом першої інстанції неправильно застосовано приписи Закону України «Про рекламу» та безпідставно зроблено висновок про те, що розміщена позивачем на інформаційних площах інформація не є рекламою, а є інформаційною вивіскою, так як інформаційні поля конструкцій, розміщених позивачем, не містять будь-якого посилання на зареєстроване найменування особи, вид її діяльності, час роботи; інформація «ІНФОРМАЦІЯ_1» ідентифікує вказаний об`єкт торгівлі саме як реалізацію певної вузько спеціалізованої групи товарів у певному місці, викликає інтерес та спонукає необмежене коло осіб відвідати саме це місце здійснення господарської діяльності. Також уважає, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, що розміщення зовнішньої реклами здійснюється на підставі дозволу Виконавчого комітету органу міської ради незалежно від того у чиїй власності перебуває місце розташування рекламного засобу, на якому розміщено рекламу. Водночас, зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що розміщені ФОП ОСОБА_1 спеціальні конструкції мають орієнтовані розміри 4,0 м х 2,2 м («ІНФОРМАЦІЯ_1») у кількості 2 одиниць та 2,5 м х 1,5 м («ІНФОРМАЦІЯ_2») у кількості 1 одиниці, що значно перевищує регламентований пунктом 48 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 2067 від 29.12.2003, граничний розмір площі поверхні вивіски чи таблички, яку суб`єкт господарювання повинен мати лише одну. Звертає увагу, що судом першої інстанції у порушення норм процесуального права не було залишено позов ФОП ОСОБА_1 без розгляду та у мотивувальній частині рішення не надано оцінку доводам відповідача щодо невідповідності конструкцій позивача визначенню вивіски або таблички. Просить урахувати висновки Європейського суду з прав людини у рішеннях «Плахтєєв та Плахтєєва проти України», «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» та правову позицію Верховного Суду, сформовану у постанові від 13.06.2019 у справі №641/10515/14-а щодо застосування строків позовної давності.

За результатами апеляційного розгляду Виконавчий комітет Харківської міської ради просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Уважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Від представника позивача до Другого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Від відповідача до Другого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 30 червня 2020 року.

В обґрунтування поданого клопотання відповідач посилається на те, що представник Виконавчого комітету Харківської міської ради Гіляка І. С., якій доручено представляти інтереси Виконавчого комітету Харківської міської ради у цій справі, знаходиться в додатковій оплачуваній відпустці на період складання екзаменаційної сесії у Харківському національному університеті внутрішніх справ з 24.06.2020 по 05.07.2010, на підтвердження чого надав копію розпорядження Харківського міського голови № 236/3к від 03.06.2020.

Клопотання про відкладення розгляду справи, як і апеляційна скарга, підписані представником Виконавчого комітету Харківської міської ради головним спеціалістом-юрисконсультом сектору правової роботи відділу з питань земельних відносин Юридичного департаменту Харківської міської ради Жилко С. Е., на підтвердження повноважень якого у матеріалах справи містяться Положення про Юридичний департамент Харківської міської ради, Посадова інструкція головного спеціаліста-юрисконсульта сектору правової роботи відділу з питань земельних відносин Юридичного департаменту Харківської міської ради, Довіреність № 9782/0/225-19 від 21.12.2019.

Пунктом 2.1 розділу 2 Положення про Юридичний департамент Харківської міської ради до повноважень Юридичного департаменту віднесено забезпечення участі у судових справах при розгляді судами справ, зокрема, за участю Харківської міської ради, її виконавчих органів (виконавчого комітету) /а.с. 121-126/.

Пунктами 5.1.-5.3. вказаного Положення передбачено, що до складу Юридичного департаменту входять відділи та сектори, які формуються за галузевим принципом. Структура Юридичного департаменту затверджується розпорядженням міського голови. Штатний розпис та гранична чисельність Юридичного департаменту затверджується у встановленому порядку.

Посадовою інструкцією головного спеціаліста-юрисконсульта сектору правової роботи відділу з питань земельних відносин Юридичного департаменту Харківської міської ради Жилко С. Е. (підпунктом 2.2.3 ст. 2.2.) визначено, що головний спеціаліст-юрисконсульт сектору правової роботи здійснює самопредставництво Харківської міської ради, її виконавчого комітету, виконавчих органів та їх посадових осіб /а.с.117-120/.

Довіреністю № 9782/0/225-19 від 21.12.2019 Департамент земельних відносин Харківської міської ради уповноважив головного спеціаліста-юрисконсульта сектору правової роботи відділу з питань земельних відносин Юридичного департаменту Харківської міської ради Жилко С. Е., зокрема, представляти інтереси Департаменту в апеляційних судах, з усіма правами, що передбачені законом відповідачу.

Згідно із частиною третьою статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.

Керуючись частиною першою статті 223 КАС України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 205 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 205 суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Зважаючи на наведене вище, колегія суддів уважає, що за наявності у відповідача Юридичного департаменту, а також участі у справі представника - головного спеціаліста-юрисконсульта сектору правової роботи відділу з питань земельних відносин Юридичного департаменту Харківської міської ради Жилко С. Е. із повноваженнями на представництво інтересів Департаменту в апеляційних судах, з усіма правами, що передбачені законом відповідачу, представником Виконавчого комітету Харківської міської ради не надано належних доказів на підтвердження неможливості прибуття представника (забезпечення участі представника) в судове засідання 30 червня 2020 року.

Крім того, в силу зазначених норм, відповідач має можливість брати участь в судовому засіданні через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту), а не лише через представника.

Відтак, колегія суддів уважає причини неявки представника відповідача неповажними, клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги - необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Також, колегія суддів звертає увагу, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача (його представників). Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останнім не наведено, клопотань про їх витребування/долучення тощо останнім не заявлено.

Додатково суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до частини п`ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи.

Так, Європейський суд з прав людини (далі Суд) в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Суду, є доцільнішим, ніж усні слухання; розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Позиції сторін з приводу спірних правовідносин викладені ними у відповідних письмових заявах, додаткові докази апеляційному суду не подавались, отже, справа може бути вирішена на підставі наявних у ній доказів.

Зважаючи на неявку в судове засідання сторін, належним чином повідомлених про час, дату та місце судового розгляду справи, беручи до уваги те, що їх явка в судове засідання не визнавалася обов`язковою, з метою недопущення затягування розгляду справи, апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 КАС України.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, що 20.02.2019 на підставі Закону України «Про рекламу», Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 №2067, Правил благоустрою території міста Харкова, затверджених Рішенням 11 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 16.11.2011 № 504/11, Порядку виявлення, демонтажу, обліку, зберігання спеціальних конструкцій зовнішньої реклами, розміщених на території міста Харкова з порушенням законодавства про рекламу та благоустрій населених пунктів, подальшого розпорядження ними, затвердженого Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 22.06.2011 № 444, керуючись статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Виконавчим комітетом Харківської міської ради прийнято рішення № 113, яким уповноважено Комунальне підприємство «Міськелектротранссервіс» на проведення демонтажу трьох конструкцій "ІНФОРМАЦІЯ_1", "ІНФОРМАЦІЯ_1", "ІНФОРМАЦІЯ_2", які належать ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та які знаходяться на фасаді будинку за адресою: АДРЕСА_1 , згідно із пунктами 203, 204, 205 додатку до вказаного рішення. /а.с. 40-48/

Не погодившись із рішенням, прийнятим відповідачем, позивач оскаржив його у судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради № 113 від 20.02.2019 в частині організації проведення демонтажу та здійснення демонтажу трьох конструкцій "ІНФОРМАЦІЯ_1", "ІНФОРМАЦІЯ_1", "ІНФОРМАЦІЯ_2", які належать ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та які знаходяться на фасаді будинку за адресою: АДРЕСА_1 , прийнято всупереч приписів чинного законодавства, а тому є протиправним. Водночас, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність посилань відповідача на порушення позивачем строку звернення до суду із відповідним адміністративним позовом.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про рекламу» № 270/96-ВР від 03.07.1996 зовнішня реклама - це реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг. Реклама - це інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Положеннями частини сьомої статті 8 Закону України «Про рекламу» визначено, що розміщення інформації про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі, а також безпосередньо на самому товарі та/або його упаковці, не вважається рекламою.

Крім того, відповідно до частини шостої статті 9 Закону України «Про рекламу» вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Частиною 1 статті 16 Закону України «Про рекламу» передбачено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

У пункті 2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067 (надалі - Правила) визначено поняття:

- спеціальні конструкції - тимчасові та стаціонарні рекламні засоби (світлові та несвітлові, наземні та не наземні (повітряні), плоскі та об`ємні стенди, щити, панно, транспаранти, троли, таблички, короби, механічні, динамічні, електронні табло, екрани, панелі, тумби, складні просторові конструкції, аеростати, повітряні кулі тощо), які використовуються для розміщення реклами;

- вивіска чи табличка - елемент на будинку, будівлі або споруді з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать такій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщений на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де розташовується власне чи надане у користування особі приміщення (крім, випадків, коли суб`єкту господарювання належить на праві власності або користування вся будівля або споруда), біля входу у таке приміщення, який не є рекламою.

Відповідно до п. 48 Правил вивіски чи таблички: повинні розміщуватися без втручання у несучі конструкції, легко демонтуватися, щоб не створювати перешкод під час робіт, пов`язаних з експлуатацією та ремонтом будівель і споруд, на яких вони розміщуються; не повинні відтворювати зображення дорожніх знаків; не повинні розміщуватися на будинках або спорудах - об`єктах незавершеного будівництва; площа поверхні не повинна перевищувати 3 кв. метрів. Забороняється вимагати від суб`єктів господарювання будь-які документи для розміщення вивісок чи табличок, не передбачені законодавством.

Отже, інформація про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, а також інформація, розміщена на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу у таке приміщення, яка не містить закликів придбавати товар або послугу, що реалізується суб`єктом, не є рекламою у розумінні частини 7 статті 8 та частини 6 статті 9 Закону України «Про рекламу», оскільки підпадає під визначення «вивіска» чи «табличка».

Як встановлено судовим розглядом та підтверджується матеріалами справи, оскаржуване рішення прийняте відповідачем щодо демонтажу спеціальних конструкцій, зазначених у додатку до рішення у зв`язку із відсутністю у позивача дозволів на розміщення зовнішньої реклами.

Так, в додатку до рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради № 113 від 20.02.2020, спеціальні конструкції позивача щодо яких прийнято рішення про демонтаж визначені як два щити на фасаді будинку за адресою: АДРЕСА_1, які мають розмір 4,00м х 2,20м х 1м, із написом «ІНФОРМАЦІЯ_1» та один щит на фасаді будинку за адресою: АДРЕСА_1, який має розмір 2,50м х 1,50м із написом «ІНФОРМАЦІЯ_2» /а.с.46/.

На думку колегії суддів, розміщені на конструкціях позивача словосполучення «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2» не містять індивідуалізації, не містять закликів до придбання конкретного товару чи отримання послуг, інформація не формує та не підтримує обізнаність споживачів реклами та їх інтересу щодо юридичної особи чи конкретного товару (послуг), що поставляється/надається підприємством, а тому не є рекламою і не потребує спеціального дозволу на розміщення зовнішньої реклами.

Наведений вище висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постановах від 06 лютого 2018 року у справі № 323/1767/17, від 11 листопада 2019 року у справі № 323/1360/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 809/459/18, від 27 лютого 2020 року у справі № 405/4704/15-а, від 25 березня 2020 року у справі № 461/4489/16-а.

Розміщення конструкцій із зображенням «ІНФОРМАЦІЯ_1», не є рекламою, оскільки конструкції не містять інформацію про магазин чи товар, який у ньому продається; самий лише напис «ІНФОРМАЦІЯ_1» за відсутності уточнень щодо асортименту товару чи напряму діяльності магазину не є підставою вважати такі конструкції рекламою, а тому твердження відповідача про те, що інформація «ІНФОРМАЦІЯ_1» ідентифікує вказаний об`єкт торгівлі саме як реалізацію певної вузько спеціалізованої групи товарів у певному місці, викликає інтерес та спонукає необмежене коло осіб відвідати саме це місце здійснення господарської діяльності, є помилковим.

Посилання відповідача на те, що суд першої інстанції необґрунтовано не врахував, що розміщення зовнішньої реклами здійснюється на підставі дозволу виконавчого комітету органу міської ради незалежно від того у чиїй власності перебуває місце розташування рекламного засобу, на якому розміщено рекламу, є безпідставним з огляду на таке.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» № 2806-IV від 06.09.2005 відносини, пов`язані з одержанням документів дозвільного характеру, регулюються виключно законами.

Водночас, Закон України «Про благоустрій населених пунктів» № 2807-IV від 06.09.2005, не встановлює вимог щодо отримання дозвільних документів при розміщенні вивісок та табличок суб`єктами господарювання.

Оскільки інформація, розміщена позивачем на щитах, не є рекламою, колегія суддів дійшла висновку, що розміщення позивачем інформаційних конструкцій не потребувало отримання дозвільних документів.

Зазначений вище висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 461/4489/16-а.

Щодо посилання відповідача на те, що поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що розміщені ФОП ОСОБА_1 спеціальні конструкції мають орієнтовані розміри 4,0 м х 2,2 м («ІНФОРМАЦІЯ_1») у кількості 2 одиниць та 2,5 м х 1,5 м («ІНФОРМАЦІЯ_2») у кількості 1 одиниці, що значно перевищує регламентований пунктом 48 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №2067 від 29.12.2003, граничний розмір площі поверхні вивіски чи таблички, колегія суддів зазначає таке.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем не доведено здійснення точних вимірів вказаних конструкцій, тобто, суб`єкт владних повноважень, приймаючи рішення «Про демонтаж спеціальних конструкцій» № 113 від 20.02.2020, в оскаржуваній частині керувався орієнтованими розмірами конструкцій "ІНФОРМАЦІЯ_1", "ІНФОРМАЦІЯ_1", "ІНФОРМАЦІЯ_2", які належать ФОП ОСОБА_1 , та які знаходяться на фасаді будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом першої інстанції даному факту у рішенні від 11.03.2020 було надано оцінку і, з урахуванням встановлених обставин, зроблено висновок про те, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем на підставі недостовірної інформації.

З урахуванням наведеного, колегія суддів відхиляє вказаний довід позивача, наведений у апеляційній скарзі, як такий, що є необґрунтованим.

Також, хибним є твердження відповідача про те, що чинне законодавство обмежує позивача як суб`єкта господарювання щодо можливості розміщення тільки однієї вивіски чи таблички, оскільки ґрунтується на суб`єктивному тлумаченні норм чинного законодавства.

Отже, рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради «Про демонтаж спеціальних конструкцій» № 113 від 20.02.2020 в частині демонтажу двох щитів на фасаді будинку за адресою: АДРЕСА_1, із написом «ІНФОРМАЦІЯ_1» та одного щита на фасаді будинку за адресою: АДРЕСА_1, із написом «ІНФОРМАЦІЯ_2» є неправомірним та підлягає скасуванню, у тому числі як таке, що винесене з перевищенням наданих відповідачу повноважень.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що припис Департаменту контролю Харківської міської ради №5/210 від 12.11.2018 про усунення порядку розміщення зовнішньої реклами у місті Харкові, яким позивача було зобов`язано здійснити демонтаж рекламних конструкцій за адресою: АДРЕСА_1, підписаний неуповноваженою особою /а.с. 38/.

Положеннями розділу 11 Правил розміщення зовнішньої реклами у місті Харкові, затверджених рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради від 02.10.2013 № 609 (в редакції від 01.03.2017 № 146) визначено, що контроль за додержанням цих Правил здійснюють відділ реклами Департаменту контролю Харківської міської ради (робочий орган), спеціально уповноважений орган виконавчої влади з питань захисту прав споживачів та інші органи відповідно до чинного законодавства України (п. 11.1. Правил), і припис про демонтаж виносить саме робочий орган (п. 11.6 Правил).

Припис № 5/210 від 12.11.2018 підписаний головним спеціалістом сектору контролю за розміщенням зовнішньої реклами відділу реклами Департаменту контролю Харківської міської ради, згідно із пунктом 2.1. посадової інструкції якого (поданої до суду відповідачем) головний спеціаліст лише складає та направляє (вручає) власникам спеціальних конструкцій зовнішньої реклами приписи з вимогою про усунення порушень.

Оскільки припис про демонтаж виносить робочий орган, підписувати такий припис має уповноважена особа відповідного робочого органу.

Щодо посилання відповідача на те, що судом першої інстанції у порушення норм процесуального права не було залишено позов ФОП ОСОБА_1 без розгляду, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як убачається із матеріалів справи рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради «Про демонтаж спеціальних конструкцій» № 113 прийняте 20.02.2019.

Про оскаржуване рішення відповідача позивач дізнався під час розгляду Харківським окружним адміністративним судом справи № 520/6176/19 у липні 2019 року.

З позовом про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Харківської міської ради «Про демонтаж спеціальних конструкцій» № 113 від 20.02.2019 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду 20.12.2019, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що відповідачем не доведено, що зміст рішення виконавчого комітету Харківської міської ради № 113 від 20.02.2019 позивач зміг дізнатися до липня 2019 року.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність посилань відповідача на порушення позивачем строку звернення до суду з цим адміністративним позовом.

Зазначений висновок узгоджується із висновками Європейського суду з прав людини, наведеними у рішеннях «Плахтєєв та Плахтєєва проти України», «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» та висновками Верховного Суду, сформованими у постанові від 13.06.2019 у справі № 641/10515/14-а, щодо застосування строків позовної давності, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Суд апеляційної інстанції враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд апеляційної інстанції також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 18390/91, пункт 29).

Зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції щодо задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Харківської міської ради та відхиляє доводи, наведені позивачем у апеляційній скарзі, оскільки такі не свідчать про неправильне вирішення справи судом першої інстанції у розумінні частини другої статті 317 КАС України.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно установив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 року по справі № 520/14036/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 06.07.2020 року