Справа № 160/8862/19
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2019 року Справа № 160/8862/19
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кадникова Г.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання адміністративну справу за позовом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, про стягнення заборгованості,
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідач проходив публічну службу - службу в органах внутрішніх справ України з 2016р. по 2018р. При цьому з 05.08.2016р. по 09.08.2018р. ОСОБА_1 , був курсантом денної форми навчання за державним замовленням. Однак, 09.08.2018р. ОСОБА_1 був звільнений за п.7 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням). Тому, за твердженнями позивача, на підставі ст.74 Закону України "Про Національну поліцію", відповідач, як такий, що звільнився зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу із специфічними умовами навчання, повинен відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України (далі - МВС України) витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.3.1 Контракту № 2365 підставою для відшкодування витрат на утримання в навчальному закладі є дострокове розірвання Контракту з будь-яких підстав, крім підстав, передбачених п.5 Контракту.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2019 р. позовній заяві присвоєно єдиний унікальний номер судової справи № 160/8862/19 та розподілено головуючому судді Ніколайчук С.В.
Ухвалою суду від 16.09.2019 р. задоволено заяву про самовідвід головуючого судді Ніколайчук С.В. та справу передано для перерозподілу.
На підставі розпорядження керівника апарату суду № 965д від 16.09.2019 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
За результатом розподілу, на підставі протоколу від 16.09.2019 р., головуючим по справі № 16/8862/19 визначено суддю Кадникову Г.В., якій справу передано 17.09.2019 р.
Ухвалою суду від 23.09.2019р. позовну заяву прийнято до розгляду, ДДУВС поновлено строк звернення до суду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) та заперечень на відповідь на відзив, а позивачу - відповіді на відзив.
26.11.2019 р. від відповідача надійшов відзив на позов, який долучений до матеріалів справи.
В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач зазначив, що позивач пропустив строк звернення до суду, а суд безпідставно поновив ДДУВС такий строк, оскільки останній звернувся первинно з позовом до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська, тоді як вже існувала позиція, що спори, пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебувала на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позовупро стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби - підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.
При цьому, відповідач посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду у справах № 818/1688/16 від 05.12.2018 р. та № 804/285/16 від 12.12.2018 р.
Отже, відповідач, з посиланням на ч.4 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) просить залишити позовну заяву без розгляду.
Також, відповідач вважає додані до позовної заяви докази неналежними, недопустимими та недостатніми для доказування факту витрачання позивачем на його утримання в навчальному закладі грошових коштів у розмірі 34'331грн. 74 коп. А саме: відсутні належні та допустимі докази щодо забезпечення відповідача харчуванням, речовим майном, медичним і грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України, щорічного інформування відповідача про розмір фактичних витрат, пов`язаних з його утриманням, які містять розписку відповідача про виконання позивачем таких обов`язків.
Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства, виходить з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач проходив публічну службу - службу в органах внутрішніх справ України з 2016р. по 2018р.
Відповідно до наказу ДДУВС від 05.08.2016р. №168 о/с ОСОБА_1 було зараховано курсантом першого курсу на денну форму навчання за державним замовленням та присвоєне спеціальне звання "рядовий поліції".
05.08.2016 р. на виконання вимог ст.74 Закону України "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) 10.02.2017р. між відповідачем, ДДУВС та ГУНП в Дніпропетровській області був укладений Контракт № 2365 про здобуття освіти у ДДУВС (далі - Контракт №2365).
07.08.2018 р. відповідач звернувся до керівництва ДДУВС з рапортом про відрахування з навчання та звільнення зі служби в Національній поліції.
Згідно з наказом ДДУВС від 09.08.2018р. №166 о/с відповідач був звільнений за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) Закону України "Про Національну поліцію" та відрахований з навчання.
З урахуванням цього, позивач посилається на те, що відповідно до умов укладеного з відповідачем Контракту №2365 про здобуття освіти в ДДУВС та на підставі ст.74 Закону України "Про Національну поліцію", відповідач повинен відшкодувати МВС України витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі, в поряду визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відтак, судом встановлено, що між ДДУВС, ГУНП в Дніпропетровській області та курсантом ДДУВС рядовим поліції Ададуровим А.В. 05.08.2016р., відповідно до вимог Законів України "Про вищу освіту", "Про Національну поліцію" укладено Контракт № 2365 про здобуття освіти в ДДУВС (а.с.11).
Згідно з вимогами п.2.3 Контракту №2365, особа зобов`язується виконати в повному обсязі освітньо-професійну програму підготовки "бакалавра" (пп.2.3.1) та, у разі дострокового розірвання Контракту чи звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання за підставами, передбаченими пунктом 3 цього Контракту, у місячний термін відшкодувати вищому навчальному закладу витрати, пов`язані з його утриманням у навчальному закладі, згідно із затвердженою довідкою-розрахунком (пп.2.3.6).
Підстави, порядок та механізм відшкодування Міністерству внутрішніх справ України витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі, визначено ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» та нормами Порядку відшкодування особами витрат, пов"язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 р. № 261 (надалі - Порядок).
У ч.4 ст.74 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
При цьому відповідно до пп.2, 4 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Згідно з абзацом 3 п.1 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017р. №261, механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням у вищих навчальних закладах зі специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах у разі звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції через хворобу чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Відповідач не заперечує підписання Контракту №2365.
Відтак, відповідач обізнаний щодо умови відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі у місячний термін, у разі дострокового розірвання контракту чи звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання.
Підпунктом 4.1 Контракту №2365 визначено, що відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з грошовим забезпеченням, продовольчим забезпеченням, речовим забезпеченням (в т.ч. послуги прання, прасування), медичним забезпеченням, оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв, до яких належить, але перелік не є вичерпним: тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія.
Як зазначено у рішенні вище, згідно з наказом ДДУВС від 09.08.2018р. №166 о/с відповідач був звільнений відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) та відрахований з навчання (а.с.10).
У цьому ж наказі визначено суму витрат станом на 10.08.2018 р., що підлягає відшкодуванню, у розмірі 34'331грн. 74коп.
У добровільному порядку відповідачем визначена сума у місячний термін, починаючи з 10.08.2018 року, не відшкодована. Відповідачем визначена сума не оскаржувалась. Відповідних доказів суду не надано.
Підпунктом 4.4 Контракту №2365 визначено, що у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.
З матеріалів справи встановлено, що 11.12.2018 р. ДДУВС звернувся з відповідним позовом про стягнення з ОСОБА_1 визначеної суми за нормами цивільного законодавства до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська.
Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 04.03.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 208/8596/18. Вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 06.06.2019 р. провадження у цивільній справі № 208/8596/18 за позовом ДДУВС до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ГУНП в Дніпропетровській області, про відшкодування витрат, пов`язаних утриманням у ДДУВС під час навчання - закрито.
Ухвала Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 06.06.2019 р. отримана позивачем 12.08.2019 р., що підтверджується відповідним штампом на супровідному листі суду (а.с.30).

11.09.2019 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ДДУВС від 03.09.2019 р., якому присвоєно єдиний унікальний номер судової справи № 160/8862/19.

Суд не приймає посилання відповідача на обізнаність позивача щодо існуючої позиції на час звернення з позовом в порядку цивільного судочинства до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська про вирішення аналогічної категорії спорів в порядку адміністративного судочинства, з посиланням на на висновки Великої Палати Верховного Суду у справах № 818/1688/16 від 05.12.2018 р. та № 804/285/16 від 12.12.2018 р., з огляду на наступне.

У постанові від 05.12.2018 р. по справі № 818/1688/16 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 10.04.2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 20.06.2018 року у справі № 815/5027/15, від 03.10.2018 року у справі № 755/2258/17. Касаційну скаргу ГУНП в Сумській області задовольнила. Ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2017 року про закриття провадження у справі з посиланням на необхідність розгляду цієї справи у порядку цивільного судочинства - скасувала та справу № 818/1688/16 направила для продовження розгляду до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 р. по справі № 818/1688/16 оприлюднена на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень 22.12.2018 р., тоді як з позовом до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська ДДУВС звернувся 11.12.2018р.

Аналогічні обставини стосуються й посилання відповідача на висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 804/285/16 від 12.12.2018 р.

Так, постановою Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року ухвалу суду апеляційної інстанції скасовано, справу № 804/285/16 направлено для продовження розгляду до Третього апеляційного адміністративного суду, тоді як з позовом до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська ДДУВС звернувся 11.12.2018р.

Отже, доводи відповідача про обізнаність позивача на час звернення з позовом в порядку цивільного судочинства до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська щодо щодо існуючої позиції про вирішення аналогічної категорії спорів в порядку адміністративного судочинства, спростовуються вищенаведеним.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для застосування приписів ч.4 ст.123 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно зі ст.90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (ст.9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст.77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 ст.77 КАС України).

З огляду на викладене вище, суд вважає обґрунтованими доводи позивача щодо необхідності відшкодування ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з його утриманням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ у сумі 34'331грн. 47грн. (тридцять чотири тисячі триста тридцять одна гривня 47 коп.).

При цьому суд бере до уваги надану позивачем довідку-розрахунок витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 у ДДУВС за 2016-2018рр. з визначенням періодів та видів витрати, пов`язаних з утриманням відповідача. Також суд враховує те що, відповідачем було порушено умови Контракту № 2365, а тому відповідач зобов`язаний відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням в ДДУВС.

Приймаючи до уваги викладене вище, суд прийшов до висновку, що доводи позивача, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, підтверджуються матеріалами справи та нормами чинного законодавства. Тому стягненню з відповідача на користь держави в особі центрального органу виконавчої влади - Міністерства внутрішніх справ України в особі його структурного підрозділу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ підлягають витрати, пов`язані з його утриманням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ у сумі 34'331грн. 47коп.

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Тому понесені позивачем судові витрати йому не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст.90, 139, 241-246, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, про стягнення заборгованості - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави в особі центрального органу виконавчої влади - Міністерства внутрішніх справ України в особі його структурного підрозділу - Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ (49005, м.Дніпро, пр-т.Гагаріна, буд.26, , р/р НОМЕР_2 , банк одержувача ДКСУ м.Київ, МФО 820172) витрати, пов`язані з його утриманням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ у сумі 34'331грн. 47грн. (тридцять чотири тисячі триста тридцять одна гривня 47 коп.).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова