Справа № 826/4075/17
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2020-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4075/17 Суддя (судді) першої інстанції: Погрібніченко І.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Міністерство інфраструктури України, про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити дії, стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому, з урахуванням заяв про зміну позовних вимог, просив:

- визнати протиправною бездіяльності Кабінету Міністрів України в частині не прийняття розпорядження «Про призначення ОСОБА_1 на посаду заступника Міністра інфраструктури України»;

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України № 41 від 25.01.2017 р. «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Міністра інфраструктури України - керівника апарату»;

- зобов`язати Кабінет Міністрів України поновити ОСОБА_1 на посаді заступника Міністра інфраструктури України - керівника апарату.

На обгрунтування своїх вимог позивач зазначав, що Кабінет Міністрів України не забезпечив дотримання вимог абзацу 2 пункту 5 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державну службу», частини третьої статті 49-2 КЗпП України та протиправно не призначив його на запропоновану Міністром інфраструктури України посаду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 листопада 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити постанову про задоволення позову.

Зокрема, скаржник наполягає на тому, що відповідач не запропонував іншу вакантну посаду в Міністерстві інфраструктури України.

Апелянт також звертає увагу на те, що звільнення відбулося до закінчення встановленого ст. 86 Закону України «Про державну службу» 14-денного строку.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що розпорядженням Кабінету Міністрів України № 319 від 27.04.2016 р. «Про призначення Роменського Д.В. заступником Міністра інфраструктури України - керівника апарату» позивача призначено заступником Міністра інфраструктури України - керівника апарату.

На виконання цього розпорядження Міністерством інфраструктури України видано наказ № 169-к від 27.04.2016 р. «Про призначення ОСОБА_1 », яким позивача з 28.04.2016 р. призначено заступником Міністра інфраструктури України - керівником апарату, увільнивши від виконання обов`язків директора Юридичного департаменту.

Відповідно до підпункту 7 пункту 5 витягу із протоколу № 63 засідання Кабінету Міністрів України від 28.12.2016 року Міністрові інфраструктури Омеляну В.В. доручено подати до 30.12.2016 року Кабінетові Міністрів в установленому порядку пропозиції щодо звільнення заступника Міністра інфраструктури - керівника апарату у зв`язку із скороченням цієї посади або з інших підстав.

30 грудня 2016 р. ОСОБА_1 подав на ім`я Прем`єр-міністра України дві заяви: з проханням звільнити його з посади заступника Міністра інфраструктури - керівника апарату у зв`язку з переходом на іншу роботу; з проханням призначити на посаду заступника міністра інфраструктури України.

Також, 30.12.2016 р. Міністром інфраструктури подано Прем`єр-міністру України пропозицію № 7570/10/14-16, в якій запропоновано звільнити позивача з посади заступника Міністра інфраструктури - керівника апарату та призначити його на посаду заступника Міністра інфраструктури України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 41-р від 25.01.2017 р. «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Міністра інфраструктури України - керівника апарату» позивача звільнено з посади у зв`язку з переходом на іншу роботу.

Назване розпорядження було реалізоване шляхом видання Міністерством інфраструктури України наказу № 166-к від 03.05.2017 р. «Про звільнення ОСОБА_1 ».

На момент прийняття ОСОБА_1 на службу на посаду заступника Міністра інфраструктури України - керівника апарату статтею 10 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17 березня 2011 р. № 3166-VI передбачалось, що заступник міністра - керівник апарату призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України відповідно до пропозиції відповідного міністра.

01.05.2016 р. набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII.

Цим Законом статтю 10 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» викладено у новій редакції за змістом якої Державний секретар міністерства є вищою посадовою особою з числа державних службовців міністерства. Державний секретар підзвітний і підконтрольний міністру.

Тобто, з 01.05.2016 р. посада заступника міністра - керівника апарату виключена зі структури міністерств.

Пунктом 5 Розділ XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державну службу» передбачено, що повноваження Державного секретаря Кабінету Міністрів України та його заступників, державних секретарів міністерств до призначення на посади осіб за результатами конкурсу в порядку, визначеному цим Законом, виконують відповідно Міністр Кабінету Міністрів України та його заступники, заступники міністрів - керівники апаратів, але не довше ніж до 1 січня 2017 року.

Частиною 1 статті 83 передбачено, що Державна служба припиняється: 1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону); 2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону); 3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону); 4) за ініціативою суб`єкта призначення; 5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону); 6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону); 7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; 8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України «Про очищення влади» (тут та надалі норми у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини 1 статті 86 Закону України «Про державну службу» державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення.

Як вбачається із матеріалів справи розпорядження № 41-р від 25.01.2017 р. було видано у зв`язку із надходженням заяви ОСОБА_1 про звільнення у зв`язку з переходом на іншу роботу.

Таким чином, оскільки позивач сам звернувся із заявою про звільнення, суд попередньої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність порушень в діях Кабінету Міністрів України при прийнятті розпорядження № 41-р від 25.01.2017 р.

Помилковим є посилання скаржника на частину 1 статті 86 Закону України «Про державну службу» відповідно до якої державний службовець має попередити суб`єкта призначення про звільнення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення.

Наведена норма визначає граничний строк протягом якого державний службовець має виконувати службові обов`язки у разі звільнення за власною ініціативою.

Водночас, зазначене не перешкоджає звільненню до закінчення двотижневого строку, про що прямо зазначено у частині 2 названої статті Закону України «Про державну службу».

У частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо не прийняття розпорядження «Про призначення ОСОБА_1 на посаду заступника Міністра інфраструктури України», колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» Міністр має першого заступника та заступників, один з яких є заступником з питань боротьби з корупцією.

Згідно пункту 2 частини 7 статті 21 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 27 лютого 2014 р. № 794-VII Кабінет Міністрів України призначає на посаду перших заступників і заступників міністрів - за поданням Прем`єр-міністра України.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи Міністром інфраструктури було подано Прем`єр-міністру України пропозицію № 7570/10/14-16 від 30.12.2016 р. про призначення ОСОБА_1 на посаду заступника Міністра інфраструктури України.

26.01.2017 р. Міністром інфраструктури на адресу Прем`єр-міністра України адресовано лист за № 385/01-1/14-17 «Про недопущення порушення вимог законодавства», в якому просив вжити дій щодо винесення одночасного розпорядження про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Міністра інфраструктури України - керівника апарату та призначення на посаду заступника Міністра інфраструктури України.

28.02.2017 р. Міністром інфраструктури повторно подано Прем`єр-міністру України пропозицію № 7570/10/14-16 від 30.12.2016 року про призначення на посаду заступника Міністра інфраструктури України.

Разом з тим, Прем`єр-міністр України не вніс відповідне подання на розгляд Кабінету Міністрів України.

Таким чином, у відповідача були відсутні правові підстави для розгляду питання про призначення ОСОБА_1 на посаду заступника Міністра інфраструктури України.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що місцевим адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 листопада 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 07 липня 2020 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя О.М.Оксененко