Справа № 440/2006/20
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2020-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 р.Справа № 440/2006/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 440/2006/20

за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області

до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) третя особа Комунальне підприємство "Полтавська міська шляхово-експлуатаційна дільниця" Полтавської міської ради

про визнання дій протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій, визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року задоволено частково позов Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Комунальне підприємство "Полтавська міська шляхово-експлуатаційна дільниця" Полтавської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій, визнання протиправною та скасування постанови.

Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 03.03.2020 ВП №56262082 про зупинення вчинення виконавчих дій.

В решті позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення в цій частині та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що вимоги Фонду про стягнення капіталізованих платежів за своєю суттю і правовою природою є тотожними вимогам про відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю та життю громадян, вимогам про відшкодування шкоди, завданої внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Тому, на відміну від інших вимог Фонду вимоги про стягнення капіталізованих платежів згідно з тп.2 ч. 1 ст. 46 Закону №1404 належать саме до другої черги задоволення.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягав на законності судового рішення та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Крім того, просив суд розгляд справи провести без участі представника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми).

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалось.

Враховуючи, що позивач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині задоволення позову, в межах розгляду даної апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з 26.04.2018 перебуває виконавчий лист №816/1222/17, виданий на примусове виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.01.2008 щодо стягнення з КП "Полтавська міська шляхово-експлуатаційна дільниця" на користь позивача капіталізованих платежів у сумі 795 677,13 грн. Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 26.04.2018 ВП №56262082 за вищевказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження (а.с. 45-46).

Постановою державного виконавця від 17.05.2018 означене виконавче провадження приєднано до зведеного виконавчого провадження ЗВП 40964407 (а.с. 47-48).

Позивач зазначає, що в межах виконавчого провадження №56262082 будь-яких коштів на погашення існуючої заборгованості КП "Полтавська міська шляхово-експлуатаційна дільниця" зі сплати капіталізованих платежів стягувачу не надходило до цього часу, у зв`язку з чим на адресу відповідача був направлений запит від 31.01.2020 про хід виконавчого провадження.

На зазначений запит 24.03.2020 позивач одержав листа від 16.03.2020 № 021/7805 (а.с. 6-7), за змістом якого відповідач повідомляє про факт отримання коштів від реалізації майна боржника в межах зведеного виконавчого провадження.

Так, починаючи з 26.04.2018, тобто у період перебування на примусовому виконанні виконавчого листа про стягнення капіталізованих платежів, від реалізації майна божника на депозитний рахунок відповідача надійшли кошти на загальну суму 508 211,05 грн, зокрема:

- 12.06.2018 та 06.07.2018 надійшло 18050,95 грн та 59185,00 грн від реалізації транспортного засобу марки ЗИЛ-ММЗ, днз НОМЕР_1 , модель 45065-СПГ, 1999 р. в., номер шасі (рами) НОМЕР_2 , тип самоскид- С та транспортного засобу марки ЗИЛММЗ, днз НОМЕР_4 , 1990 р. в., модель 4502 , тип вантажний самоскид, номер шасі (рами) НОМЕР_6;

- 12.06.2018 надійшло 281 065,10 грн від реалізації транспортного засобу УАЗ 452 ЛЗК, днз НОМЕР_7 , 1993 р. в. та трактора колісного Беларус 82,1, днз НОМЕР_8 ;

- 20.09.2018 надійшло 149 910,00 грн від реалізації транспортного засобу МАЗ 5551-020, днз НОМЕР_9 , 2003 р.в. та трактора колісного ЮМЗ-8040.2, 2004 р.н., заводський № НОМЕР_11, номер двигуна НОМЕР_12, днз НОМЕР_10 .

Отримані після 26.04.2018 від реалізації майна боржника кошти в сумі 508 211,05 грн були розподілені відповідачем на погашення заборгованості з виплати заробітної плати, які належать до вимог третьої черги задоволення вимог стягувачів.

У зв`язку з цим позивач вважає, що в порушення статті 46 Закону України "Про виконавче провадження" відповідач розподілив стягнуту з боржника суму коштів у розмірі 508 211,05 грн на задоволення вимог стягувачів третьої черги задоволення, а не на задоволення вимог позивача щодо стягнення з боржника капіталізованих платежів, які виникли із його зобов`язань перед застрахованими особами внаслідок заподіяння шкоди їх життю та здоров`ю, що належать до другої черги задоволення.

Крім того, з листа відповідача від 16.03.2020 №021/7805 позивач дізнався про факт зупинення 03.03.2020 державним виконавцем виконавчого провадження №56262082 в порядку пункту 4 частини першої статті 34, статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з відкриттям Господарським судом Полтавської області провадження у справі №917/1597/19 про банкрутство КП "Полтавська міська шляхово-експлуатаційна дільниця" та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів ухвалою від 16.01.2020 (а.с. 15).

Постанову державного виконавця від 03.03.2020 про зупинення виконавчого провадження №56262082 позивач вважає такою, що підлягає скасуванню, оскільки на вимоги щодо стягнення капіталізованих платежів, які виникли із зобов`язань внаслідок заподіяння шкоди здоров`ю застрахованим особам, не поширюється дія мораторію, запровадженого ухвалою Господарського суду Полтавської області від 16.01.2020 №917/1597/19.

Задовольняючи частково позов в частинні скасування постанови від 03.03.2020 ВП №56262082 про зупинення виконавчих дій, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги стягувача у ВП №56262082 стосуються стягнення з КП "Полтавська міська шляхово-експлуатаційна дільниця" капіталізованих платежів, які виникли із зобов`язань вказаного підприємства внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю застрахованих осіб, то дія мораторію на такі вимоги не поширюється, а тому підстави для зупинення вчинення виконавчих дій за п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" в даному випадку відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову у частині вимог щодо визнання протиправними дій відповідача з приводу розподілу коштів у сумі 508 211,05 грн, отриманих після 26.04.2018 від реалізації майна КП "Полтавська міська шляхово-експлуатаційна дільниця" не на задоволення вимог стягувача у ВП №56262082 щодо стягнення капіталізованих платежів у сумі 795 677,13 грн, як вимог другої черги, та зобов`язання відповідача утриматися від розподілу цих коштів на задоволення вимог стягувачів третьої черги до повного задоволення вимог позивача щодо стягнення капіталізованих платежів у сумі 795 677,13 грн, як вимог другої черги, суд першої інстанції виходив з того, що Управління виконавчої дирекції про стягнення капіталізованих платежів належать до вимог четвертої черги, оскільки воно є лише посередником, а не кінцевим отримувачем коштів, який забезпечує надання страхових виплат застрахованим особам.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ, в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин (далі - Закон № 1404-VІІІ).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону № 1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VІІІ на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, частиною першою статті 45 Закону №1404-VІІІ встановлений розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Закону №1404-VІІІ у разі якщо під час розподілу грошових сум у випадку, передбаченому пунктом 3 частини першої статті 45 цього Закону, стягнутої суми недостатньо для задоволення вимог стягувачів за виконавчими документами, кошти розподіляються виконавцем між стягувачами в такій черговості: 1) у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна; 2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок кримінального або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку із втратою годувальника; 3) у третю чергу задовольняються вимоги працівників, пов`язані з трудовими правовідносинами; 4) у четверту чергу задовольняються вимоги стягувачів за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, вимоги щодо збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та вимоги щодо податків та інших платежів до бюджету; 5) у п`яту чергу задовольняються всі інші вимоги.

Частиною другою зазначеної статті встановлено, що вимоги стягувачів кожної наступної черги задовольняються після задоволення в повному обсязі вимог стягувачів попередньої черги. У разі якщо стягнутої суми недостатньо для задоволення в повному обсязі всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до належної кожному стягувачу суми. Вимоги стягувачів щодо виплати заборгованості із заробітної плати та інші вимоги, пов`язані з трудовими правовідносинами, задовольняються в порядку надходження виконавчих документів.

Як встановлено із матеріалів справи, відповідачем отримані після 26.04.2018 від реалізації майна боржника кошти в сумі 508 211,05 грн були розподілені на погашення заборгованості з виплати заробітної плати, які належать до вимог третьої черги задоволення вимог стягувачів.

Позивач в апеляційній скарзі вказує, що вимоги Фонду про стягнення капіталізованих платежів за своєю суттю і правовою природою є тотожними вимогам про відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю та життю громадян, вимогам про відшкодування шкоди, завданої внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я.

Разом з тим, порядком капіталізації платежів до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації страхувальників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 №986 визначено, що "капіталізація платежів" означає визначення суми грошових зобов`язань страхувальника у випадку його ліквідації (зокрема у зв`язку з банкрутством), що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю застрахованим особам, які належить сплатити до Фонду соціального страхування України для забезпечення страхових виплат і витрат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягувачем за другою чергою може виступати лише особа, яка є безпосереднім отримувачем вказаних у Законі виплат, а Управління виконавчої дирекції є лише посередником, а не кінцевим отримувачем коштів, який забезпечує надання страхових виплат застрахованим особам.

Отже, вимоги Управління виконавчої дирекції у виконавчому провадженні №56262082 не відносяться до другої черги, оскільки за змістом пункту 2 частини першої статті 46 Закону №1404-VІІІ у другу чергу задовольняються вимоги щодо стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок кримінального або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку із втратою годувальника.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо порушення відповідачем порядку черговості задоволення вимог стягувачів, передбачених ч. 1 ст. 46 Закону №1404-VІІІ є безпідставними, оскільки вимоги Управління виконавчої дирекції про стягнення капіталізованих платежів у виконавчому провадженні №56262082 належать до вимог четвертої черги.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції протиправно не було здійснено розподіл судових витрат, є безпідставними через суб`єктивне помилкове тлумачення положень діючого законодавства, оскільки частиною ч. 2 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України прямо передбачено, що при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, що пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Позивачем не було надано доказів про понесення позивачем витрат щодо залученням свідків та проведенням експертиз.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року по справі № 440/2006/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді О.В. Присяжнюк Л.В. Любчич