Справа № 140/7349/20
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2020-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2020 року ЛуцькСправа № 140/7349/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Костюкевича С.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Горохівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Горохівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі - Горохівський РВ ДВС), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправними дій старшого державного виконавця Горохівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Кравець Богдани Степанівни при здійсненні виконавчого провадження №61548669 відкритого на виконання виконавчого листа Горохівського районного суду Волинської області №155/1747/15-ц від 08.06.2017 року, що вчинені в спосіб застосування до позивача штрафів без врахування факту невиконання боржником зобов`язання виконавця з поважних причин - відсутності присудженого майна та скасування постанов у цьому виконавчому провадженні про накладення штрафу від 15.05.2020 року та від 01.06.2020 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.05.2020 року старшим державним виконавцем Горохівського РВ ДВС Кравець Б. С., винесено постанову про накладення штрафу відносно позивача відповідно статтей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» в сумі 1 700 грн. у ВП № 61548669, а 01.06.2020 року повторно державним виконавцем винесено аналогічну постанову про накладення штрафу - 3400 грн.

Позивач вказує, що не виконав зобов`язання через поважну причину - у зв`язку із відсутністю транспортного засобу, а відтак, просить визнати протиправними дії державного виконавця щодо винесення оскаржуваних постанов та скасувати постанови про накладення штрафу.

В судове засідання позивач та його представник не прибули, представник позивача подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити. Зазначила, що боржник не виконав рішення суду без поважних причин та не надав доказів поважності причин не виконання вказаного рішення. Після оголошення перерви представник відповідача в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи без її участі.

Третя особа в судове засідання не прибув.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає, враховуючи наступне.

Частина 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси і просити про їх захист.

Згідно частини 1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Волинської області від 26.04.2017 року в справі №155/1747/15, яке набрало законної сили 26.04.2017 року, рішення Горохівського районного суду Волинської області від 29.11.2016 року в даній справі скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ПАТ КБ «Надра» про витребування майна із чужого незаконного володіння задоволено. Також вирішено, витребувати у ОСОБА_1 та передати ОСОБА_2 автомобіль ВАЗ-210994, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане 13 травня 2008 року. В зустрічному позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль відмовлено.

На підставі рішення суду від 26.04.2017 року у справі № 155/1747/15, яке набрало законної сили 26.04.2017 року, видано виконавчий лист про витребування у ОСОБА_1 та передачу ОСОБА_2 автомобіль ВАЗ-210994, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане 13 травня 2008 року.

11.06.2019 року головним державним виконавцем Горохівського РВ ДВС Алексєєвою І. Ю. за вищевказаним виконавчим документом відкрито виконавче провадження №59325838. Копію даної постанови було направлено сторонам виконавчого провадження.

15.07.2019 року державним виконавцем, за участю понятих, в присутності представника стягувача, складено акт, відповідно до якого при виїзді державного виконавця автомобіль ВАЗ-210994, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане 13 травня 2008 року, в домогосподарстві в АДРЕСА_1 не виявлено, надати пояснення щодо примусового виконання рішення суду, а також щодо місця знаходження автомобіля боржник відмовився.

В цей же день, 15.07.2019 року, головним державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.6 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 03.12.2019 року в справі №155/1747/15-ц, яка набрала законної сили 24.12.2019 року, поновлено ОСОБА_2 пропущений строк для подання скарги на постанову головного державного виконавця Горохівського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області Алексєєвої І.Ю. від 15 липня 2019 року ВП №59325838 про повернення виконавчого документу стягувачу. Визнано неправомірною постанову від 15 липня 2019 року ВП №59325838 про повернення виконавчого документа стягувачу, винесену головним державним виконавцем Горохівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Алексєєвою Інною Юріївною. Зобов`язано державного виконавця Горохівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області здійснювати виконання виконавчого листа №155/1747/15-ц, виданого 08 червня 2017 року Горохівським районним судом Волинської області про витребування у ОСОБА_1 та передання ОСОБА_2 автомобіля ВАЗ-210994, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане 13 травня 2008 року, у порядку, визначеному статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 75 Закону України «Про виконавче провадження».

На виконання ухвали суду, постановою головного державного виконавця Горохівського РВ ДВС ВП №59325838 від 15.01.2020 року відновлено виконавче провадження.

Листом Горохівського РВ ДВС вих. №17.1-30/8089 від 28.04.2020 року надіслано ОСОБА_1 вимогу в якому зобов`язано боржника відповідно до виконавчого листа №155/1747/15-ц передати ОСОБА_2 автомобіля ВАЗ-210994, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане 13 травня 2008 року та протягом 10 робочих днів направити до Горохівського РВ ДВС документальне підтвердження про виконання вказаного зобов`язання.

На зобов`язання вих. №17.1-30/8089 від 28.04.2020 року ОСОБА_1 повідомив державного виконавця листом від 07.05.2020 року, що передати ОСОБА_2 автомобіль не має можливості, оскільки в нього відсутній даний транспортний засіб, про його місце знаходження йому невідомо.

15.05.2020 року старшим державним виконавцем складено акт, яким встановлено, що станом на 15.05.2020 року автомобіль ВАЗ-210994, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане 13 травня 2008 року не передано боржником стягувачу.

Постановою старшого державного виконавця від 15.05.2020 року ВП №59325838 за невиконання рішення суду на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 1 700 грн.

Також, листом Горохівського РВ ДВС вих. №17.1-30/9051 від 15.05.2020 року повторно надіслано ОСОБА_1 повідомлення в якому зобов`язано боржника відповідно до виконавчого листа №155/1747/15-ц передати ОСОБА_2 автомобіля ВАЗ-210994, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане 13 травня 2008 року та протягом 10 робочих днів направити до Горохівського РВ ДВС документальне підтвердження про виконання вказаного зобов`язання.

Як вбачається з рекомендованого поштового відправлення №150 вказане зобов`язання отримане позивачем 18.05.2020 року.

У зв`язку з повторним невиконанням постановою старшого державного виконавця від 01.06.2020 року ВП №59325838 за невиконання рішення суду на ОСОБА_1 накладено штраф у подвійному розмірі 3 400 грн.

Також 04.06.2020 року вих. №17.1-30/10589 старший державний виконавець Горохівського РВ ДВС звернувся до начальника Горохівського відділу поліції ГУ НП у Волинській області з поданням в якому просив притягнути до кримінальної відповідальності за ст. 382 КК України ОСОБА_1 за ухилення від виконання виконавчого листа.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги позивача, суд виходить з такого.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами другою та третьою статті 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом

Частиною першою статті 255 КАС України визначено, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт 1).

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктами 1 та 16 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Статтею 26 Закону № 1404-VIII визначено початок примусового виконання рішення, зокрема:

- виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої);

- виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина п`ята);

- за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (частина шоста).

Відповідно до частини першої статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статті 63 Закону № 1404-VIII).

Згідно з частиною третьою статті 63 Закону № 1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Частинами першою та другою статті 75 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону № 1404-VIII. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону № 1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

З вищевикладеного слідує, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 10 вересня 2019 року у справі № 0840/3476/18, від 19 вересня 2019 року у справі № 686/22631/17 та від 07 листопада 2019 року у справі № 420/70/19.

Разом з тим, суд зазначає, що доводи позивача, викладені в позовній заяві, про об`єктивну неможливість виконати судове рішення про передачу автомобіля безпідставні. Даний об`єкт чітко визначений у судовому рішенні, зазначений і спосіб його виконання.

Сам факт невиконання судового рішення позивачем визнається.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні 04.06.2020 року вих. №17.1-30/10589 старший державний виконавець Горохівського РВ ДВС звернувся до начальника Горохівського відділу поліції ГУ НП у Волинській області з поданням в якому просив притягнути до кримінальної відповідальності за ст. 382 КК України ОСОБА_1 за ухилення від виконання виконавчого листа.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що дії старшого державного виконавця Горохівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Кравець Богдани Степанівни при здійсненні виконавчого провадження №61548669 відкритого на виконання виконавчого листа Горохівського районного суду Волинської області №155/1747/15-ц від 08.06.2017 року та винесенні постанов про накладення штрафу від 15.05.2020 року та від 01.06.2020 року є правомірними, тому скасуванню не підлягають.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Принцип верховенства права у рішеннях ЄСПЛ щодо України стосується вимог «якості» закону та юридичної визначеності. Так, принцип верховенства права вимагає дотримання вимог «якості» закону, яким передбачається втручання у права особи та в основоположні свободи. Так, у рішенні від 10 грудня 2009 року у справі «Михайлюк та Петров проти України» (№ 11932/02) зазначено: Суд нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права.

Відтак, з вищевказаних підстав у задоволенні позову слід відмовити.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом не підтвердилися обставини щодо порушення відповідачем прав, свобод та інтересів позивача, а позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження позовних вимог.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 287, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Горохівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та скасування постанов відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст.295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий-суддя С.Ф. Костюкевич