Справа № 120/1344/20-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2020-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

07 липня 2020 р. Справа № 120/1344/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського Олександра Ванадійовича, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач). За змістом позову позивач просить визнати протиправним і скасувати п. 1 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 05.11.2019 № 156 про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням вперше при первинному огляді інвалідності ІІІ групи з 02.08.2019, внаслідок захворювань, пов`язаних із захистом Батьківщини; зобов`язати Міністерство оборони України призначити і виплатити ОСОБА_1 як військовослужбовцю за контрактом одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням йому вперше при первинному огляді інвалідності ІІІ групи з 02.08.2019, внаслідок захворювань, пов`язаної із захистом Батьківщини, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для працездатних осіб на 01.01.2019.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що висновком комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим у формі протоколу № 156 від 15.11.2019, йому відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку зі спливом дворічного терміну з моменту встановлення втрати працездатності. З таким рішенням відповідача ОСОБА_1 не погоджується та вважає його протиправним. Позивач зазначає про те що, відповідач при винесенні оскаржуваного рішення не врахував той факт, що МСЕК за результатами первинного огляду 05.08.2019 вперше встановила інвалідність внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, тому обмеження, передбачені ч. 4 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-ХІІ від 20.12.1991 (далі Закон № 2011-ХІІ) та п. 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі Порядок № 975) до спірних правовідносин не застосовуються.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

За правилами ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження відповідно до ч.5 ст. 250 КАС України є дата складення повного судового рішення.

Ухвалою від 27.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Зокрема, встановлено сторонам строк для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення.

09.04.2020 на адресу суду надійшла заява позивача про розгляд справи з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 30.09.2019 у справі №825/1380/18 та від 03.04.2020 у справі №640/1596/19 із застосуванням принципу in dubio pro tributario.

21.04.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечує проти позову у повному обсязі. Зазначає, що позивач скористався своїм правом на отримання одноразової грошової допомоги у випадку встановлення ступеня втрати працездатності 08.09.2016 (10%) без встановлення інвалідності, виплата якої передбачена ст. 16 Закон № 2011-ХІІ. Представник відповідача звертає увагу суду на те, що законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю групи інвалідності (ступеню витрати працездатності), проте при зміні групи інвалідності (ступеню втрати працездатності) протягом двох років з моменту її первинного встановлення. Оскільки позивачеві група інвалідності встановлена 05.08.2019, тобто понад вказаний Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності, то, на переконання сторони відповідача, законодавчо відсутні підстави для отримання позивачем одноразової грошової допомоги. Також представник відповідача зазначає, що позовна вимога про зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу є втручання в дискреційні повноваження Міністерства оборони України та вважає, що підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

07.05.2020, 03.06.2020, 30.06.2020 позивачем було подано до суду ряд заяв про розгляд справи зі врахуванням практики Верховного Суду.

Ухвалою від 03.07.2020 у задоволенні заяви представника відповідача про залучення до участі у справі третьої особи відмовлено.

Правом на подачу відповіді на відзив та заперечення сторони не скористались.

Ухвалою від 06.07.2020 відмовлено у задоволенні заяви відповідача про залучення до участі у справі третьої особи.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності суд встановив таке.

ОСОБА_1 є старшим лейтенантом у відставці, проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України. Був звільнений зі служби за станом здоров`я, що підтверджується витягом з наказу начальника Вінницького зонального відділу Військової служби правопорядку (по строковій частині) від 31.05.2019 № 116.

У періоди з 29.10.2014 по 25.12.2014, з 26.12.2014 по 25.01.2016 та з 26.01.2016 по 31.03.2016 позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей , що підтверджується відповідною довідкою військової частини - польової пошти серії НОМЕР_1 від 31.05.2017 № 1632.

Відповідно до довідки військової частини - польової пошти серії НОМЕР_1 від 25.07.2015 №2954 про обставини поранення ОСОБА_1 14.07.2015 отримав осколкове поранення лівого передпліччя, під час виконання обов`язків військової служби, при участі в антитерористичній операції. Унаслідок цього Вінницькою обласною медико-соціальною комісією № 2 позивачеві встановлено 10 % втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою Вінницького обласного МСЕК № 2 серії 10ААА № 122997 від 08.09.2016. Позивач отримав одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням 10 % втрати працездатності, без встановлення інвалідності у сумі 10150 грн. відповідно до п. 7 Порядку № 975, що підтверджується витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України від 15.11.2019 № 156.

Постановою Військово-лікарської комісії НВМКЦ ГВКГ психоневрологічного -профілю від 07.02.2019 № 97-п, встановлено, що отримані позивачем поранення та захворювання пов`язані із захистом Батьківщини.

У подальшому Житомирською обласною медико-соціальною комісією № 2 за результатами первинного огляду ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою серії 12ААБ № 548904 від 05.08.2019. Департаментом соціальної політики населення Вінницької міської ради позивачу встановлено статус особи з інвалідністю ІІІ групи.

Бажаючи реалізувати своє право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності, ОСОБА_1 08.09.2019 звернувся до Міністерства оборони України через Вінницький об`єднаний міський військовий комісаріат з пакетом документів щодо призначення останньої. Витягом із протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 15.11.2019 №156 у призначенні такої допомоги позивачеві відмовлено у зв`язку з тим, що між первинною втратою працездатності, яка визначалася у відсотках та втратою працездатності у вигляді встановлення III групи інвалідності, пройшов термін понад 2 роки.

Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача, що слугувало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у ст. 1 якого, зокрема, зазначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону №2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Положеннями ч. 1 ст. 16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Положеннями п. "б" ч. 1 ст. 16-2 даного Закону (в редакції, чинній на момент звернення позивача за призначенням допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності) встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності IIІ групи.

За приписами ч.ч. 2, 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII (в редакції, чинній на час встановлення позивачеві відсотку втрати працездатності) передбачено, що у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.

Відповідно до ч. 2 п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з п. 11 вказаного Порядку військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Нормами Закону №2011-XII передбачено право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або відсотку втрати працездатності.

Так, положення ст. 16-3 цього Закону застосовуються при вирішення питання щодо отримання доплат між розміром раніше отриманої одноразової грошової допомоги при встановленні інвалідності нижчої групи (меншого відсотка втрати працездатності) та розміром одноразової грошової допомоги яка повинна виплачуватись при встановлені інвалідності вищої групи (більшого відсотка втрати працездатності).

В свою чергу, ст. 16 Закону № 2011-ХІІ визначає перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, а ст. 16-3 Закону визначає порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

На момент первинного встановлення позивачеві часткової втрати працездатності - 08.09.2016 Закон № 2011-ХІІ та Порядок № 975 не містили норми, яка б встановлювала строк реалізації права на одноразову грошову допомогу при подальшому встановленні особі інвалідності за наслідками повторного медичного огляду.

Згодом, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017 року) у Законі №2011-XIІ п. 4 ст. 16-3 доповнено абз. 2 наступного змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".

Саме зазначена норма стала підставою для відмови позивачеві у призначенні одноразової грошової допомоги.

З даного приводу суд зауважує, що позивачеві 08.09.2016 під час огляду органами МСЕК встановлено 10 % втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, а під час огляду органами МСЕК 05.08.2019 встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок захворювання пов`язаної із захистом Батьківщини.

Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Суд зазначає, що в силу вимог ст. 58 Конституції України, норма Закону України від 06.12.2016 №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яка набрала чинності 01.01.2017 року не може розповсюджуватись на спірні правовідносини, а саме встановлювати часовий проміжок для встановлення первинної групи інвалідності (після встановлення відсотка втрати працездатності), оскільки це фактично означатиме застосування зворотної дії закону в часі. Застосування даної норми можливе лише у разі повторного встановлення інвалідності для позивача, починаючи з 17.12.2019 і саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк.

При цьому, ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ у редакції до 01.01.2017 не містила часових обмежень на виплату одноразової грошової допомоги у разі, якщо після призначення первинної групи інвалідності (меншого відсотку втрати працездатності) особі було встановлено вищу групу інвалідності (більшого відсотку втрати працездатності), зокрема після двох років з часу первинного встановлення інвалідності, однак, разом з тим, суд бере до уваги і те, що ІІІ група інвалідності встановлена позивачеві вперше.

Системний аналіз наведених вище правових норм дає підстави зробити висновок, що у разі встановлення військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у них виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується їм з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги. Оскільки, на момент виникнення спірних правовідносин, строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, отже, позивач має право на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 20.03.2018 року у справі № 295/3091/17 (№ К/9901/5281/17), від 21.06.2018 у справі № 760/11440/17 (№ К/9901/41104/18), від 03.04.2020 у справі № 640/1596/19 (№ К/9901/35179/19) та від 30.09.2019 у справі № 825/1380/18 (№ К/9901/58213/18), яку застосовує суд при вирішенні даної справи.

Згідно з імперативними вимогами ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та ст. 242 КАС України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Висновки Сьомого апеляційного адміністративного суду у справах: № 806/1743/18, № 296/5155/17, № 240/1477/19, № 240/5820/18 на які посилається відповідач, не підлягають застосуванню у даній справі, оскільки базуються на відмінних фактичних обставинах. Так, у вказаних справах, які переглядав суд апеляційної інстанції, позивачам, які звернувся за грошовою допомогою у зв`язку з встановленням І, ІІ або ІІІ груп інвалідності, внаслідок травми, захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, групи інвалідності встановлено при повторному огляді МСЕК, тоді як в даній адміністративній справі ОСОБА_1 ІІІ групу інвалідності встановлено внаслідок травми, захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини вперше за результатами первинного огляду.

Крім того, суд враховує, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини (п. 53 рішення у справі "Ковач проти України", п. 59 рішення у справі "Мельниченко проти України", п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України") та ст. 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод право особи на одноразову грошову допомогу не може підлягати часовим обмеженням і залежати від того чи пройшов дворічний термін з часу первинного огляду і встановлення інвалідності (меншого відсотка втрати працездатності). В даному випадку основним критерієм для призначення одноразової допомоги має слугувати той факт, що особа отримала незворотні негативні зміни стану здоров`я внаслідок перебування на військовій службі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що твердження відповідача про відсутність правових підстав для виплати позивачеві одноразової грошової допомоги, оскільки закінчився дворічний строк після первинного встановлення втрати працездатності, є помилковим.

Інших підстав для відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги в рішенні Комісії №156 від 15.11.2019 не наведено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, відмовляючи позивачеві у призначені одноразової грошової допомоги, діяла всупереч нормам чинного законодавства, а тому позов в частині визнання протиправним та скасування п. 1 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, №156 від 15.11.2019 підлягає задоволенню.

З приводу позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням інвалідності ІІІ групи, то суд зазначає таке.

Згідно з частиною 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому, надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04. 2005 (заява №38722/02).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; прийняття рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

З огляду на викладене, враховуючи те, що оскаржуване рішення порушує право позивача, гарантоване ст. 1 Протоколу Першого до Конвенції, з метою забезпечення ефективного поновлення порушених прав позивачки у спірних правовідносинах, суд доходить висновку, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача призначити та виплати позивачеві одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому інвалідності ІІІ групи з 02.08.2019 внаслідок захворювань, пов`язаних із захистом Батьківщини, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2019 відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку № 975, з урахуванням проведених виплат, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів представників сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення, та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовну заяву належить задовольнити повністю.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, питання про розподіл судових витрат зі сплати останнього у справі не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1 рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, № 156 від 05.11.2019 в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності внаслідок захворювань, пов`язаних із захистом Батьківщини.

Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності з 02.08.2019 внаслідок захворювань, пов`язаних із захистом Батьківщини, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 01.01.2019, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та в Порядку затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, з урахуванням проведених виплат.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.
Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )
Міністерство оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6, )

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович