Справа № 640/299/19
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2020-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2020 року м. Київ № 640/299/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

До суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач та/або ФОП ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач-1 та/або ГУ ДФС у м. Києві/контролюючий орган), Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач та/або ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві) та просить суд:

- скасувати рішення Головного управління державної фіскальної служби у місті Києві про виключення з реєстру платників єдиного податку від 28.09.2018 року №1535/26-15-13-14-26/НОМЕР_1;

- зобов`язати Головне управління державної фіскальної служби у місті Києві включити фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 до реєстру платника єдиного податку з датою обрання спрощеної системи оподаткування, що була встановлена до винесення рішення від 28.09.2018 року №1535/26-15-13-14-26/НОМЕР_1 на протязі 10 календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду;

- стягнути з Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 36434, 26 грн., як надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежі контроль за справляння яких покладено на органи ДФС.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що податковий борг у розмірі 36434, 26 грн. виник внаслідок не виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» своїх зобов`язань у відповідності до укладеного договору про припинення зобов`язання, що в свою чергу, зумовило визначення відповідачем-2 неправомірно ФОП ОСОБА_1 податкового боргу і подальше прийняття відповідачем-1 рішення від 28.09.2018 року №1535/26-15-13-14-26/НОМЕР_1.

Представником відповідача-1 подано відзив на позовну заяву, де останній вказує про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Представником відповідача-2 подано відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Справа вирішується на підставі наявних в ній матеріалів.

Розглянувши подані матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом звертає увагу на наступне.

Між позивачем та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу майна №0, у відповідності до якого банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 14 024 доларів США за курсом Національного банку України на день укладання цього договору, та сплати процентів, комісії в порядку і на умовах визначених цим договором.

В подальшому, між ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» та ОСОБА_1 укладено договір №0/734149 від 01.08.2014 року про припинення зобов`язання переданням відступного, згідно із яким сторони дійшли згоди про припинення первісних зобов`язань боржника, які виникли на підставі кредитного договору №0 від 27.03.2007 року із всіма змінами і доповненнями, шляхом передачі боржником кредитору суми відступного до 02.08.2014 року.

Станом на 01.08.2014 року загальна сума заборгованості боржника за кредитним договором №0 від 27.03.2007 року складає 19 775, 98 доларів США, з яких 8 008, 00 доларів США заборгованість по основній сумі кредиту; 11 767, 98 доларів США - заборгованість за процентами (далі - договір від 01.08.2014 року).

Згідно із пунктом 1.2. договору від 01.08.2014 року відступним за цим договором є грошові кошти у гривневому еквіваленті 5 500, 00 доларів США, що за середнім курсом купівлі-продажу долара США станом на 31.07.2014 рік дорівнює 66 275, 00 грн.

01.08.2014 року ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» сформувало повідомлення про анулювання боргу (в порядку пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 статті 164 Податкового кодексу України), яким повідомлено, що ним прийнято рішення про анулювання кредитної заборгованості ОСОБА_1 ,, що становить 14 275, 98 доларів США, що за курсом НБУ станом на 3.07.2014 року. Факт отримання зазначеного повідомлення позивачем не заперечувалось.

Листом від 13.08.2018 року ГУ ДФС у м. Києві повідомило ФОП ОСОБА_1 про наявність податкового боргу в сумі 36434, 60 грн. та запропоновано терміново погасити податкову заборгованість.

Як стверджує позивач вказана податкова заборгованість ним погашена. Щодо зазначеного представники відповідачів не заперечували.

Між тим, 28.09.2018 року відповідачем-1 прийнято рішення №1535/26-15-13-14-26/НОМЕР_1 про виключення з реєстру платників єдиного податку, у відповідності до якого ФОП ОСОБА_1 на підставі абзацу 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України виключено з реєстру платників єдиного податку з 30.09.2018 (далі - оскаржуване та/або спірне рішення.

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України (далі - ГК України) підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями).

Суб`єктами господарювання визнаються, зокрема, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які зареєстровані відповідно до закону як підприємці, та здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством (стаття 55 ГК України).

Підпунктом 3.8.1 пункту 3.8 розділу III Класифікації організаційно-правових форм господарювання ДК 002:2004, затвердженої наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28 травня 2004 року №97, визначено, що підприємцем є фізична особа, яка є громадянином України, іноземним громадянином, особою без громадянства, що здійснює підприємницьку діяльність. Тобто, підприємцем є фізична особа - громадянин.

Статус фізичної особи - підприємця - це юридичний статус, який засвідчує право особи на заняття підприємницькою діяльністю, а саме: самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Принципи здійснення фізичною-особою підприємцем підприємницької діяльності роблять його подібним до юридичних осіб, тоді як в приватних відносинах, незважаючи на будь-які зміни в його статусі, він залишається бути громадянином - фізичною особою.

Підприємець, який працює в Україні, може обрати одну з двох систем оподаткування: загальну або спрощену.

Так, пунктом 291.2 статті 291 ПК України передбачено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 вказаного Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених вказаною главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою (пункт 291.3 статті 291 ПК України).

Відповідно приписів пункту 291.4 статті 291 ПК України суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на чотири групи, зокрема, друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень.

Згідно пункту 292.1 статті 292 ПК України доходом платника єдиного податку є: 1) для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Реєстрація ж платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу, зокрема у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України (п. 299.10 ст. 299 ПК України).

Абзац 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України встановлює, що у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів платник єдиного податку зобов`язаний в останній день другого із двох послідовних кварталів перейти на сплату інших податків і зборів, визначених вказаним Кодексом.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно пункту 299.11 статті 299 ПК України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої-третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої-третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

У відповідності до положень пункту 300.1 статті 300 ПК України платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до вказаного Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

Зміст наведеної правової норми дає підстави для висновку, що контролюючий орган приймає рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку у разі встановлення під час проведення перевірки факту наявності у такого платника податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що повинно бути зафіксовано у відповідному акті перевірки. При цьому реєстрація платника єдиного податку анулюється з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.06.2019 року №822/1807/17, від 19.12.2019 року у справі №810/3682/15.

Водночас матеріали адміністративної справи не містять в собі належних та достатніх доказів на підтвердження здійснення контролюючим органом документальної перевірки, а відтак, на думку суду, останнім не встановлено наявності у ФОП ОСОБА_1 боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що у розумінні пункту 299.10 статті 299 ПК України є підставою для анулювання реєстрації платником єдиного податку, при цьому такого рішення відповідачем не приймалося.

За таких обставин стверджувати про правомірність оскаржуваного рішення не вбачається за можливе.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на ті обставини, що в матеріалах справи наявний запит про надання податкової інформації по взаємовідносинам позивача з ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».

Окрім цього, суд акцентує увагу на тому, що підставою для прийняття контролюючим органом оскаржуваного рішення є несплата впродовж двох послідовних кварталів податкового боргу, що виник у платника єдиного податку.

Аналіз наведеного в сукупності дає суду підстави дійти до висновку, що саме наявність у суб`єкта господарювання податкового боргу з єдиного податку, який виник у зв`язку з неналежним виконанням останнім обов`язку щодо вчасної сплати такого та, як наслідок, порушення умов перебування на спрощеній системі оподаткування, є підставною для застосування приписів абзацу 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України.

Нарахування ж зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у зв`язку з недекларуванням доходу у вигляді додаткового блага (прощення основної суми боргу (кредиту)), не є податковим боргом платника єдиного податку як суб`єкта господарювання та не може бути підставою для анулювання свідоцтва платника єдиного податку, що, в свою чергу, свідчить про протиправність спірного рішення.

Аналогічний правовий підхід застосовано у поставної Верховного Суду від 24.04.2020 року у справі №813/4315/16.

У відповідності до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Проаналізувавши матеріли адміністративної справи суд приходить до висновку про невідповідність оскаржуваного рішення критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, з огляду на що, позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Між тим, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання ГУ ДФС у м. Києві включити фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 до реєстру платника єдиного податку з датою обрання спрощеної системи оподаткування, що була встановлена до винесення рішення від 28.09.2018 року №1535/26-15-13-14-26/НОМЕР_1 на протязі 10 календарних днів з дня набрання законної сили рішення суду мотивуючи це наступним.

Так, скасування рішення Головного управління державної фіскальної служби у місті Києві про виключення з реєстру платників єдиного податку від 28.09.2018 року №1535/26-15-13-14-26/НОМЕР_1 має своїм наслідком повернення суб`єктів у попередній стан, тобто фактично відновлення позивача у реєстрі платників єдиного податку. На думку суду, станом на час вирішення спору по суті відсутні підстави для зобов`язання відповідача-1 вчинити такі дії, оскільки відсутні обставини протиправного не вчинення останніх.

Що ж стосується позовних вимог заявлених до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві суд вкаже наступне.

Відповідно до частини другої статті 45 Бюджетного кодексу України казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Поряд з цим, пунктом 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року №787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної податкової служби України (далі - органи ДПС) та органи Державної митної служби України (далі - органи Держмитслужби)) подання подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Подання подається платником разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Заява про повернення коштів з бюджету складається платником у довільній формі з обов`язковим зазначенням такої інформації: причина повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи у готівковій формі.

Відповідно до пункту 7.2 Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та інших платежів, затвердженою постановою Пенсійного фонду України від 27.09.2010 № 21-2, яким установлено механізм здійснення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, суми помилково сплачених платежів зараховуються в рахунок майбутніх платежів або повертаються платникам на підставі заяви.

Аналіз вказаного свідчить, що підставою, яка обумовлює повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів є подання наступних документів:

- заяви платника;

- подання органу, що контролює справляння відповідних надходжень до бюджету;

- платіжних доручень, що підтверджують зарахування коштів до відповідного бюджету.

В матеріалах справи відсутні належні та достатні докази на підтвердження обставин звернення позивача до відповідача-2 із відповідною заявою і прийняття останнім рішення, за наслідком її розгляду.

Суд роз`яснює позивачу, що він не позбавлений можливості звернутись до ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві із заявою про повернення помилково сплачених та зарахованих до бюджету грошових коштів в сумі 36434, 26 грн.

Також, суд звертає увагу ФОП ОСОБА_1 , що обставини укладання, виконання обов`язків ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», отримання/не отримання позивачем додаткового блага, в якому розмірі тощо, не входить до предмету доказування в межах даної адміністративної справи.

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Положеннями частини 3 статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 5, 73, 77, 139, 143, 243-246, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 (отримувач адвокат Бондаренко Ю.М.) до Головного управління державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 33/19, ), Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві (04080, м. Київ, вул. Турівська, б. 12, ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління державної фіскальної служби у місті Києві про виключення з реєстру платників єдиного податку від 28.09.2018 року №1535/26-15-13-14-26/НОМЕР_1.

3. В задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Стягнути з Головного управління державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 33/19, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) сплачений ним судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя М.А. Бояринцева