Справа № 640/22407/19
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2020-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про забезпечення позову

08 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі судді-доповідача Глущенко Я.Б., суддів Собківа Я.М., Черпіцької Л.Т., розглянувши в порядку письмового провадження заяву Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за її позовом до Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в місті Києві про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась у суд з позовом до Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в місті Києві (далі - відповідач, ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві) про скасування постанови про накладення штрафа.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києві від 04 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, 15 червня 2020 року позивач подала апеляційну скаргу.

19 червня 2020 року ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови про відкриття виконавчого провадження від 21 травня 2020 року та постанови про арешт коштів боржника від 26 травня 2020 року, прийнятих на підставі постанови про накладення штрафа.

Розглянувши заяву, судова колегія, встановивши відсутність необхідності отримувати додаткові пояснення та докази в учасників справи, а також здійснювати її розгляд у відкритому судовому засіданні, приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.

Згідно частини 2 зазначеної правової норми забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами частин 1 та 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, процесуальний закон наділяє суд повноваженнями на вжиття заходів забезпечення позову шляхом, зокрема, зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Однак, передумовою для вжиття таких заходів, з урахуванням положень частини 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, є існування та встановлення судом обставин, визначених частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як убачається з матеріалів справи, постанова про накладення штрафа, яка є предметом судового розгляду у даній справі, направлена до органу Державної виконавчої служби для примусового виконання. 21 травня 2020 року державним виконавцем Голосіївського районного відділа Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання цієї постанови, а 26 травня 2020 року - постанову про арешт коштів боржника - позивача ОСОБА_1 .

Відповідно до положень статті 66 Закону України «Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин» від 18 травня 2017 року №2042-VIII особа, щодо якої винесено постанову, має право оскаржити її в адміністративному (досудовому) порядку або до суду в порядку, визначеному законом, протягом одного місяця з дня її винесення.

Постанова у справі, яку не було оскаржено у встановлений законом строк, набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження. Постанова у справі, оскаржена в адміністративному (досудовому) порядку, набирає законної сили після закінчення одного місяця з дня залишення відповідної скарги без задоволення. Постанова у справі, оскаржена до суду, набирає законної сили з дня набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Штраф підлягає сплаті протягом п`ятнадцяти днів після набрання законної сили постановою про накладення штрафу. Сплата штрафу не звільняє особу, щодо якої винесено постанову у справі, від обов`язку усунення допущеного правопорушення, а також від обов`язку відшкодування пов`язаної з ним шкоди (завданих збитків).

Якщо штраф не сплачено у строк, встановлений частиною двадцять третьою цієї статті, примусове виконання постанови про накладення штрафу здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Суми штрафів зараховуються до державного бюджету.

Відповідно до частини 4 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Згідно пункта 2 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у випадку несплати у добровільному порядку штрафа, накладеного постановою органа Держпродспоживслужби, останній вправі звернутися до органів державної виконавчої служби з метою примусового її виконання. Відкриття ж виконавчого провадження з виконання такої постанови, попри її оскарження у судовому порядку, та накладення арешту на кошти, свідчить, що протягом судового розгляду даної справи державним виконавцем вчиняються дії з примусового виконання постанови про накладення штрафа, шляхом, зокрема, накладення арешту на кошти позивача, що унеможливить здійснення ним господарської діяльності.

У контексті наведеного, судовою колегією враховується, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року ) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 наголошував на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Як зазначено вище, відповідно до частини 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, передумовою вжиття заходів забезпечення позову є необхідність встановлення судом їх співмірності із заявленими позовними вимогами, а також врахування наслідків вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

У межах визначеної нормативної регламентації спірних правовідносин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що зупинення стягнення за оскаржуваною позивачем постановою про накладення штрафа є допустимим та пропорційним заходом забезпечення позову, невжиття якого може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, адже подальше примусове виконання органами державної виконавчої служби постанов про накладення штрафа унеможливить нормальний життєвий ритм позивача та поставить під загрозу можливість існування за відсутності можливості здійснення безготівкових розрахунків у період дії карантина, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що викладені у заяві про забезпечення позову вимоги у розрізі наявних у матеріалах справи документів дають об`єктивні підстави вважати про необхідність вжиття заходів забезпечення позову у межах розгляду даної справи до набрання законної сили рішенням у ній.

Керуючись ст.ст. 150-156, 248, 305, 308, 321, 325 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Заяву Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі постанови Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в місті Києві від 15 жовтня 2019 року №53 у виконавчому провадженні №62155353 - до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду

Суддя-доповідач Я.Б. Глущенко

Судді Я.М. Собків

Л.Т. Черпіцька