Справа № 205/10913/19
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2020-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська з адміністративним позовом до Новокодацького районного управління Пенсійного фонду України, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви позивач просить:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 за вислугу років періодів роботи: з 14 жовтня 1997 року по 31 травня 2001 р. в ТОВ "Укрхімсинтез", з 01 червня 2001 року по 06 жовтня 2003, з 23 серпня 2006 року по 9 квітня 2009 року в ВАТ "Дніпрококс";
- зобов`язати Новокодацький відділ обслуговування громадян Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 починаючи з 27.11.2016 року (моменту подачі заяви для призначення пільгової пенсії).
Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23.12.2019 позовну заяву ОСОБА_1 до Новокодацького районного управління Пенсійного фонду України про зобов`язання вчинити певні дії передано за підсудністю на розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
17.02.2020 року вказана справа надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду та за результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено судді Турлаковій Н.В. та передано судді для розгляду 18.02.2020 року, згідно реєстру передачі справ судді.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на протиправність відмови у призначенні пільгової пенсії за Списком №1, оскільки у позивача наявний необхідний стаж для призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, що підтверджується трудовою книжкою та уточнюючими довідками.
Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач зазначив, що не погоджується з позовними вимогами та вважає їх необґрунтованими. Зазначає, що згідно наданих ОСОБА_1 документів, до загального страхового стажу неможливо зарахувати періоди роботи: з 14 жовтня 1997 року по 31 травня 2001 р. в ТОВ "Укрхімсинтез", з 01 червня 2001 року по 06 жовтня 2003, з 23 серпня 2006 року по 9 квітня 2009 року в ВАТ "Дніпрококс" у зв`язку із відсутністю уточнюючих довідок для підтвердження спеціального трудового стажу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року прийнято до свого провадження вказану справу та згідно ч.2 ст.257 КАС України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до пункту 3 Розділ VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній з 02.04.2020), під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки розгляду адміністративної справи продовжуються на строк дії такого карантину.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серія НОМЕР_1 , копія якого наявна в матеріалах справи.
24 травня 2019 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою в якій зазначив, що в листопаді 2018 року йому було відмовлено в прийняті документів для призначення пенсії за віком Список №2. У зв`язку з чим просив надати аргументовану відповідь з посиланням на статті Закону про пенсійне забезпечення та інші нормативно-правові акти на якій підставі було відмовлено.
У листі Новокодацького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Дніпропетровській області «Про розгляд звернення» №4491/О-06 від 18.06.2019р., який адресований ОСОБА_1 , за результатами розгляду звернення ОСОБА_2 від 30.05.2019р. на Урядову гарячу лінію, з питання призначення пенсії за віком Список №1, процитовано норми законодавства України які регламентують порядок призначення пенсії за віком Список №1 та зазначено, що видача довідок уточнюючих особливі умови праці та довідок нарахування заробітної плати, не належить до функцій органів Пенсійного фонду.
У листі Новокодацького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Дніпропетровській області «Про розгляд звернення» №7249/К-06 від 13.11.2019р. за результатами розгляду звернення від 31.10.2019р., на Урядову гарячу лінію, з питання неотримання відповіді на звернення КУ-9730255 від 27.09.2019р., зазначено, що 30.09.2019 року сервісним центром отримано звернення ОСОБА_1 на Урядову гарячу лінію за № КУ-9730255 від 27.09.2019 року, на яке 09.10.2019 року надано ґрунтовну відповідь з вищезазначених питань (вих. № 6785/К-06). Відповідь була надіслана поштою на адресу, що зазначена в зверненні, як місце проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .
В уточнюючій позовній заяві від 10.03.2020р. позивач зазначає, що 30.05.2019 року він звернувся до Новокодацького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) про призначення пенсії за віком по Списку №1, проте листом від 18.06.2019 року №4491/0-06 йому було відмовлено, не погоджуючись із вказаною відмовою він звернувся із даним позовом.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.
Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 (далі Закон № 1058) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Згідно із частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV).
Відповідно до частини першої статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 листопада 2005 року №21-1, затвердженого на виконання наведеного вище Закону, встановлено наступне.
Пунктом 1.1 Порядку № 22-1 встановлено, що заява про призначення/перерахунок пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).
Відповідно до пункту 4.1 розділу І Порядку № 22-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів. Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.
При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі (пункт 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1).
Пунктом 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1 визначено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

Згідно з пунктом 4.7. розділу IV Порядку № 22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Як свідчать матеріали позовної заяви та додані до неї докази, позивач звернувся до відповідача один раз особисто із заявою від 24.05.2019р. роз`яснювального характеру, а саме просив надати аргументовану відповідь з посиланням на статті Закону про пенсійне забезпечення та інші нормативно-правові акти на якій підставі було відмовлено у призначенні пенсії.

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 30.05.2019р. в інтересах ОСОБА_1 зверталась на УРЯДОВУ ГАРЯЧУ ЛІНІЮ з питання призначення пенсії за віком Список №1, за результатами розгляду було надано роз`яснення, оформлене листом Новокодацького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Дніпропетровській області «Про розгляд звернення» №4491/О-06 від 18.06.2019р., копія якого наявна в матеріалах справи.

Крім того, в матеріалах справи наявний лист Новокодацького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Дніпропетровській області «Про розгляд звернення» №7249/К-06 від 13.11.2019р. за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 від 31.10.2019р., на УРЯДОВУ ГАРЯЧУ ЛІНІЮ, з питання неотримання відповіді на звернення КУ-9730255 від 27.09.2019р.

В уточнюючій позовній заяві від 10.03.2020р. позивач зазначає, що 30.05.2019 року він звернувся до Новокодацького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) про призначення пенсії за віком по Списку №1, проте листом від 18.06.2019 року №4491/0-06 йому було відмовлено, не погоджуючись із вказаною відмовою він звернувся із даним позовом.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, предметом спору є незгода позивача із відмовою відповідача у призначенні пенсії за віком за Списком №1, яка викладена у листі №4491/О-06 від 18.06.2019р. нібито у зв`язку із не зарахуванням періодів роботи: з 14 жовтня 1997 року по 31 травня 2001 р. в ТОВ "Укрхімсинтез", з 01 червня 2001 року по 06 жовтня 2003, з 23 серпня 2006 року по 9 квітня 2009 року в ВАТ "Дніпрококс".

Разом з тим, суд звертає увагу, що відносно незарахування періодів роботи та/або відсутності достатнього пільгового стажу у спірному листі №4491/О-06 від 18.06.2019р. та інших листах Пенсійного фонду не зазначено та позивачем не надано жодних доказів відмови у зарахуванні вказаного періоду.

Суд акцентує увагу, що з матеріалів справи не вбачається, що позивач звертався до відповідача із заявою встановленого зразка про призначення пенсії за віком по Списку№1 відповідно до вимог Порядку № 22-1 та статті 44 Закону № 1058-IV та необхідним пакетом документів, що визначає право на призначення пенсії.

Із вищевказаних заяв вбачається, що позивач не порушував питання призначення пенсії або вимог врахування періодів роботи до стажу, а просив надати відповідну інформацію.

Відтак, позивачем не надано суду доказів, які б свідчили взагалі про звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії встановленого зразку із долученням необхідних документів, визначених Порядком № 22-1. Заява позивача має містити вимогу про призначення пенсії, а у випадку відсутності такої вимоги, заява позивача є зверненням, яке має бути розглянуто у порядку та на виконання вимог Закону України «Про звернення громадян».

Також суд звертає увагу, хоча із змісту вказаних відповідей вбачається намір позивача на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, проте з будь-якими документами, які подаються при призначенні пенсії та заявою саме про призначення пенсії до Пенсійного фонду позивач не звертався, доказів протилежного позивачем не надано, а звернення на УРЯДОВУ ГАРЯЧУ ЛІНІЮ про призначення пенсії не передбачено діючим законодавством України.

Проте, надані роз`яснення за результатами звернення на Урядову гарячу лінію не позбавляють права особи на звернення до Пенсійного фонду із відповідною заявою про призначення пенсії із долученням необхідних документів.

Листи відповідача, якими надавалися відповіді мають роз`яснювальний характер, не містять висновку про відмову у призначенні пенсії позивача або у зарахуванні періодів роботи, отже не тягнуть для позивача правових наслідків, рішення по суті щодо призначення позивачеві пенсії відповідно до Закону № 1058-IV відповідачем не приймалося.

За наслідками розгляду справи судом не встановлено прийняття ГУ ПФУ в Дніпропетровській області рішення про відмову у призначенні пенсії або у не зарахуванні періоду роботи, яке б відповідало ознакам індивідуального акту, які передбачені в пункті 19 частини 1 ст. 4 КАС України, а саме, як акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, видане (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Суд критично відноситься до вимоги позову про зобов`язання призначити пенсію, оскільки суд не може визначити самостійно кінцеву дату періоду роботи позивача, який він бажає зарахувати до пільгового стажу, надати йому оцінку на предмет наявності та/або відсутності підстав для такого зарахування без попередніх висновків про це органу пенсійного фонду, який наділений дискреційними повноваженнями у сфері пенсійного забезпечення. Відмова відповідача у зарахуванні будь-якого періоду роботи до пільгового стажу в матеріалах справи відсутня.

Відтак, вимоги позивача є передчасними, та можуть бути заявлені після належної відмови (якщо така буде) пенсійного органу у призначенні пенсії або не зарахуванні періоду роботи.

Підсумовуючи викладене, вимоги позову, що розглядалися, задоволенню в обраний позивачем спосіб захисту не підлягають.

Решта доводів сторін висновків суду по суті спору не спростовують.

При цьому, суд виходить з положень, закріплених в п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень, де вказано, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд вважає за необхідне зазначити, що в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) вказано, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (див. рішення у справах «Beyelerv. Italy» № 33202/96, «Oneryildizv. Turkey» № 48939/99, «Moskalv. Poland» № 10373/05).

Згідно ч. ч. 1-3ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Захист прав, свобод та інтересів особи слід відрізняти від їх охорони. Охорона прав та інтересів має на меті запобігти їх порушенню. Охорона здійснюється шляхом встановлення відповідних норм права, правових стимулів, заборон тощо. Натомість, захист прав здійснюється у разі їх порушення.

Підсумовуючи вищевикладене, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Завданням адміністративного судочинства є вирішення публічно-правового спору між сторонами.

Отже, захист прав та інтересів особи - це наслідок вирішення спору, а не завдання суду.

Таким чином, суд, проаналізувавши вищезазначені правові положення та обставини справи, приходить до висновку, що в даному випадку позивачем обрано невірний спосіб захисту права, оскільки останній не позбавлений права звернутися до суду з позовом про визнання протиправним рішення щодо порушення своїх прав та законних інтересів в разі їх порушення.

Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні правовідносини

Однак, позовні вимоги, з якими звернувся позивач до відповідача щодо визнання протиправною відмову у призначенні пенсії, якої, як встановлено судом вище фактично не було, не є належним способом захисту прав, передбаченого чинним законодавством, як спосіб захисту прав.

Отже, невірно обраний спосіб захисту порушеного права є підставою для відмови у задоволенні пред`явлених особою вимог.

На підставі викладеного, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд відмовляючи у задоволенні позову дотримується основних принципів здійснення судочинства та вважає, що жодним чином не порушує права особи на належний соціальний захист, гарантований Державою. Висновки суду направлені на дотримання єдиної процедури та встановленого порядку у відносинах з питань пенсійного забезпечення.

Керуючись ст. ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49022, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 26, ) про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Турлакова