Справа № 640/11672/19
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Несін К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФІ СМАЙЛ" на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 лютого 2020 року, склад суду: головуючий суддя - Огурцов О.П., судді Арсірій Р.О., Кузьменко В.А., у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФІ СМАЙЛ" до Кабінету Міністрів України, Державної податкової служби, Міністерства фінансів України, Державної регуляторної служби України про визнання протиправними та нечинними постанов Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №117 та від 24.04.2019 року №391,-

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОФІ СМАЙЛ» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом про визнання протиправними та нечинними постанов Кабінету Міністрів України від 21,02.2018 року №117 «Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних» та від 24.04.2019 року №391 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України».

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що оскаржувані постанови відповідачем прийнято з порушення встановленого законом порядку їх прийняття, погодження та оприлюдження їх проектів.

Окрім того, пп. 2,3 п.3 Порядку №117 порушено принципи соціальної справедливості, нейтральності оподаткування, рівності усіх платників перед законом та недопущення будь-яких проявів дискримінації, оскліьтки було встановолено податкове навантаженняч для платнкиів різних груп та однаковому рівні.

Пункти 5, 6, 7 Порядку порушують вимоги ст. 23 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», п.201.6 ст. 201 ПК України, внаслідок чого протягом всього часц дії вказаногї постанови органами ДФС здійснюються порушення прав та інтересів платників ПДВ та незаконно здійснюється зупинення реєстрації податкових накладних або ж розрахунок і коригування.

Пункт 12 Порядку також є протиправним, так як прийняття рішення в автоматичному не може забезпечити належну обгрунтованість та прийняття з урахуванням всіх обставин справи, що унеможливлює притягнення винної особи до відповідальності у разі протиправності рішення.

Щодо протиправності п 14 та 27 позивач зазначив, що положення пункту 14 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 117 від 21.02.2018 року дозволяють контролюючому органу в "ручному" режимі зловживати повноваженнями та не зважаючи на повний комплект документів, наданих платником, відмовляти у реєстрації ПН/РК, позбавляючи права покупця на отримання податкового кредиту та завдаючи постачальнику реальних збитків, які пов`язані зі сплатою покупцю штрафних санкцій, оскільки в договорах покупці передбачають штрафні санкції за несвоєчасну реєстрацію постачальником ПН/РК, а пунктом 27 Порядку порушено право на адміністративне оскарження рішення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 лютого 2020 року в задоволенні позовнх вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Товариство з обмеженою відповідальністю подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в частині визнання протиправними постанов.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, осіб, що з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.02.2018 Кабінетом Міністрів України відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України прийнято постанову № 117 "Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних", якою затверджено Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Пунктом 3 вказаного Порядку визначено, що податкові накладні/розрахунки коригування (крім розрахунків коригування, складених у разі зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику), що подаються на реєстрацію в Реєстрі до проведення моніторингу, за результатами якого можливе зупинення їх реєстрації, перевіряються відповідно до таких ознак:

1) податкова накладна, яка не підлягає наданню отримувачу (покупцю) та/або складена за операцією, що є звільненою від оподаткування;

2) обсяг постачання, зазначений платником податку в податкових накладних/розрахунках коригування (крім розрахунків коригування, поданих на реєстрацію у місяці, іншому ніж місяць, в якому вони складені), зареєстрованих у Реєстрі в поточному місяці, з урахуванням поданої на реєстрацію в Реєстрі податкової накладної/розрахунку коригування, становить менше 500 тис. гривень за умови, що обсяг постачання товарів/послуг, зазначений в них у поточному місяці за операціями з одним отримувачем - платником податку, не перевищує 50 тис. гривень, та керівник - посадова особа такого платника податку є особою, яка займає аналогічну посаду не більше ніж у трьох (включно) платників податку;

3) одночасно значення показників D та P, розрахованих у наведеному у цьому підпункті, мають такі розміри: D > 0,05, P < м х 1,4, де:

D - розрахункова величина, яка дорівнює S/T;

S - загальна сума сплачених за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю, в якому складено податкову накладну / розрахунок коригування, сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків і зборів (крім суми податку на додану вартість, сплаченої під час ввезення товарів на митну територію України) платником податку та його відокремленими підрозділами;

T - загальна сума постачання товарів/послуг на митній території України, що оподатковуються за ставками 0, 20 і 7 відсотків, зазначеними платником податку в податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих у Реєстрі за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю, в якому складено податкову накладну/розрахунок коригування;

P - сума податку на додану вартість, зазначена платником податку в податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих у Реєстрі у звітному (податковому) періоді, з урахуванням поданої на реєстрацію в Реєстрі податкової накладної/розрахунку коригування;

Pм - найбільша місячна сума податку на додану вартість, зазначена у податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих платником податку в Реєстрі за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю, в якому складено податкову накладну/розрахунок коригування.

Значення показника D за останні 12 календарних місяців обраховується ДФС станом на перше число календарного місяця та кожного 10 числа стає доступним платнику податку в електронному кабінеті."

Відповідно до пунктів 5, 6 та 7 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 117 встановлено наступне:

5. Податкова накладна/розрахунок коригування, які підлягають моніторингу, перевіряються на відповідність критеріям ризиковості платника податку, критеріям ризиковості здійснення операцій та показникам позитивної податкової історії платника податку.

6. У разі коли за результатами моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну/розрахунок коригування, відповідає критеріям ризиковості платника податку, реєстрація таких податкової накладної / розрахунку коригування зупиняється.

7. У разі коли за результатами моніторингу податкова накладна / розрахунок коригування відповідають критеріям ризиковості здійснення операції, крім податкової накладної/розрахунку коригування, складених платником податку, який має позитивну податкову історію платника податку, реєстрація таких податкової накладної / розрахунку коригування зупиняється.".

Згідно з пунктом 12 вказаного порядку у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі контролюючий орган протягом операційного дня надсилає (в електронній формі у текстовому форматі) в автоматичному режимі платнику податку квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації.

Пунктом 14 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 117 визначено наступне: "Перелік документів, необхідних для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, включає в себе:

договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них;

договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції;

первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні;

розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків;

документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством."

Відповідно до пунктіу 27 Порядку зазначено: «Рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі може бути оскаржено в адміністративному або судовому порядку.»

24.04.2019 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 391 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 117", якою внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №117 "Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних", зокрема:

- у пункті 3: підпункт 2 після слів і цифр "не перевищує 50 тис. гривень" доповнено словами і цифрами ", сума податку на додану вартість (крім суми податку на додану вартість, сплаченої під час ввезення товарів на митну територію України), сплачена у попередньому місяці, становить більше 20 тис. гривень"; абзац перший підпункту 3 замінено абзацами такого змісту: "3) одночасно виконуються такі умови: загальна сума податку на додану вартість (крім суми податку на додану вартість, сплаченої під час ввезення товарів на митну територію України), сплачена за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю, в якому складено податкову накладну/розрахунок коригування, платником податку та його відокремленими підрозділами, якими подано податкову накладну/розрахунок коригування на реєстрацію в Реєстрі, становить більше 400 тис. гривень; одночасно значення показників D та P, розрахованих у цьому підпункті, мають такі розміри: D > 0,05, P <м х 1,4, де:";

- пункт 27 викласти в такій редакції: "27. Рішення комісії регіонального рівня про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі може бути оскаржено в адміністративному або судовому порядку. Рішення комісії центрального рівня про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі може бути оскаржено у судовому порядку.".

Не погоджуючись з постановами Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 117 та від 24.04.2019 року № 391 Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОФІ СМАЙЛ" вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають визнанню нечинними звернулось з відповідним позовом до суду.

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень визначені у положеннях статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 264 КАС України правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України, постанов Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт (частина друга статті 264 КАС України).

При цьому, суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині (частина дев`ята статті 264 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Пунктом 8 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Отже, судовому захисту в адміністративних судах України підлягає лише порушене право, а отже предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Колегія суддів з огляду на вищезазначене, вважає, що до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, водночас відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Рішення, дія чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення, дія чи бездіяльність прийняті владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні рішення, дія чи бездіяльність є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Як убачається з позовної заяви, позивач просить суд визнати протиправними та нечинними постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 117 та від 24.04.2019 № 391, оскільки порушуються його права та інтереси пунктами 3, 5, 6, 7, 10, 12, 14, 21, 27 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 117 від 21.02.2018 року.

Ухвалою від 20.02.2020 року закрито провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог щодо оскарження пунктів 10, 20 та 21 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 117 від 21.02.2018 року "Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних".

Як вірно зазначив суд першої інстанції, у даній справі підлягає встановленню наявність факту порушення прав та інтересів позивача пунктами 3, 5, 6, 7, 12, 14, 27 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 117 від 21.02.2018.

Із пунктів 3, 5, 6 та 7 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 117 від 21.02.2018 року вбачається, що вказаними пунктами врегульовано порядок здійснення автоматизованого моніторингу відповідності податкових накладних / розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, при цьому вони не містять положень, які б безпосереднього породжували виникнення у платника податків певних обов`язків чи позбавляли його певних прав.

Пунктом 12 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 117 від 21.02.2018 визначено, порядок надсилання квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування та встановлено, що вона надсилається платнику податків протягом дня в автоматичному режимі у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі. Таким чином словосполучення "автоматичному режимі" стосуються порядку надсилання квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку, а не порядку прийняття рішення про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку як на те посилається позивач.

Пунктом 14 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 117 від 21.02.2018 року визначено перелік документів, необхідних для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, водночас вказаний пункт не містить положень про те, що платник податків в обов`язковому порядку має надати весь перелік документів зазначений у вказаному пункті, як і положень про те, що вказаний перелі є виключним. Посилання позивача на те, що положення вказаного пункту дозволяють контролюючому органу в "ручному" режимі зловживати повноваженнями та не зважаючи на повний комплект документів, наданих платником, відмовляти у реєстрації ПН/РК не приймаються судом до уваги з огляду на те, що стосуються не безпосередньо положень пункту 14 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 117 від 21.02.2018, а порядку реалізації його окремих положень певними посадовими та службовими особами контролюючого органу та можливого допущення ними зловживання наданими їм повноваженнями

Що стосується положень пункту 17 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 117 від 21.02.2018 суд звертає увагу не той факт, що ним закріплено за платником податків право оскаржити рішення про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, при суд вірно звернув увагу на ту обставину, що закріплення можливості оскарження Рішення комісії центрального рівня в лише в судовому порядку зумовлено недоцільністю оскарження рішення до органу, яким його було прийнято.

Обґрунтовуючи наявність порушеного права спірними постановами представник позивача пояснила, що існує безліч рішень судів, відповідно до яких визнавались протиправними дії податкового органу щодо зупинення реєстрації податкових накладних чи відмови у реєстрації податкових накладних, що свідчить про протиправність оскаржуваних постанов.

Також представник позивача зазначила, що мають місце такі рішення і щодо товариства, проте до справи вона їх не получала.

Проте, такі доводи представника позивача, на думку колегії суддів, не можуть свідчити про протиправність оскаржуваних постанов Кабінету Міністрів України, оскільки стосуються конкретних обставин кожної справи та дій посадових чи службових осіб податкового органу і не можуть свідчити про протиправність самих постанов.

Що стосується законності п. 12 постанови, яка передбачає зупинення реєстрації податкових накладних в автомативному режимі, то дана норма також не свідчить, що права та охоронювані законом інтереси позивача були порушені.

Визнання постанов такими, що втратили чинність, як на те послалась представник позивача, також не може бути доказом протиправності постанов КМ України №117 та №391, оскільки метою розроблення проектів нових постанов є удосконалення порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунків в ЄРПН.

Окрім того, колегія суддів вважає, що позивачем не надано належних обгрунтувань того яким саме чином та які саме права та інтереси позивача порушено пунктами 3, 5, 6, 7, 10, 12, 14, 21, 27 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 117 від 21.02.2018 року, а надані доводи не свідчать про наявність порушеного права, яке б тягнуло визнання таких постанов протиправними та нечинними.

Наявність порушення процедури прийняття постанови №117, як те зазначив представник позивача, не є свідченням протиправності такої постанови у розумінні вимог чинного законодавства України.

Повноваження Кабінету Міністрів України у спірних правовідносинах регламентовано Конституцією України, законами України "Про Кабінет Міністрів України" від 27 лютого 2014 року N 794-VII (тут і далі - у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних постанов; Закон N 794-VII), "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" від 11 вересня 2003 року N 1160-IV (тут і далі - у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних постанов; Закон N 1160-IV), Регламентом Кабінету Міністрів України, затвердженим постановою КМУ від 18 липня 2007 року N 950 та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 113 Конституції України встановлено, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади та у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Відповідно до статті 3 Закону N 794 -VII діяльність Кабінету Міністрів України ґрунтується на принципах верховенства права та законності.

Згідно з положеннями статті 4 вказаного Закону Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Приписами статті 117 Конституції України визначено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону N 794-VII Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Частиною другою цієї ж статті встановлено, що акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

При цьому, згідно з пунктом 18 частини першої статті 4 КАС України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Як убачається з матеріалів справи, доопрацювання постанов відбулося за результатом розгляду Міністерством фінансів України, як його розробником, листа ДРС України від 20.02.2018 року, у якому зазначено напрацьовані зауваження та пропозиції до відповідної редакціії проекту регуляторного акту.

Окрім того, проводилась робоча зустріч за участі представників ДРС та розробника, де було прийнято рішення щодо доопрацювання редакції проекту постанови.

З метою доведення до відома громадськості редакції проекту постанови та забезпечення принципу прозорості державної регуляторної політики, доопрацьовану редакції постанови розміщено на офіційних веб-сайтах центральних органів виконавчого влади, у т.ч. Державної регуляторної служби.

Водночас, Міністерство фінансів повідомляло про оприлюднення проекту постанови КМ України «Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН із зазначенням даних офіційного сайту Міністерства фінансів України в мережі Інтернет та із зазначенням, що зауваження та пропозиції стосовно змісту проекту постанови можливо надавати у письмовій та електронній формі протягом 1 місяця з дня публікації цього оголошення.

З огляду на це, колегія суддів вважає , що відповідачем було дотримано принцип передбачуваності, послідовності регуляторної діяльності, відповідності її цілям державної політики, а також планам з підготовки проектів регуляторних актів.

Також колегія суддів звертає увагу, що постанови №391 від 24 квітня 2019 року та №117 від 21 лютого 2018 року втратили чинність на підставі Постанови КМ України №1165 від 11.12.2018 року.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 лютого 2020 року.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФІ СМАЙЛ" залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 лютого 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.

Повний текст виготовлено: 06 липня 2020 року.