Справа № 200/204/20-а
Суддя: Аканов О.О.
Дата ухвалення: 2020-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2020 р. Справа№200/204/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Аканова О.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження у письмовому провадженні позовну заяву комунального підприємства Донецький регіональний центр поводження з відходами (місцезнаходження: 84301, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Танкістів, 176, ) до Головного управління державної податкової служби у Донецькій області (місцезнаходження: 87515, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Італійська, 59, ) про визнання протиправним податкового повідомлення-рішення від 16.09.2019 № про застосування штрафних санкцій та скасування їх повністю,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з вищевказаним позовом.

Позивач, в обґрунтування позову зазначив, що ним отримані податкові повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій. Позивач оскаржив зазначені податкові повідомлення-рішення. Зі скаргою були спрямовані додатки, а саме: сертифікат (висновок) Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили №2498/05-4 від 20.08.2014 року, яким позивачу засвідчено настання обставин непереборної сили з 08.08.2014 року при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов`язкових платежів.

На теперішній час, зазначений сертифікат ТПП є чинним та є належним доказом, в силу статті 10 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції-, який підтверджує причини та настання обставин, які не залежали від підприємства та за наявності яких підприємство було позбавлено можливості здійснити своєчасну сплату податку, а тому покладення відповідальності на платника у такому випадку не відповідає закону.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що податковим органом неправомірно застосовано до підприємства штрафні санкції за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання з екологічного податку, штрафні санкції за платежем земельного податку з юридичних осіб.

Позивач не визнає податкового боргу та підтверджує своєчасну сплату сум угоджених податкових зобов`язань платіжними дорученнями та вважає що положення статті 10 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції застосовуються до спірних правовідносин та є спеціальною нормою закону, яка поширюється на суб`єктів господарювання, які здійснюють свою діяльність на певній території протягом певного періоду в часі, в силу об`єктивних обставин проведення антитерористичної операції, факти про які, в свою чергу, підлягають підтвердженню належними засобами та у передбачений чинним законодавством спосіб, що відповідно встановлює підстави для звільнення від відповідальності цих платників податків.

Представник відповідача до суду надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

В обґрунтування відзиву на позовну заяву відповідач, серед іншого, посилається на те, що позивач є платником екологічного податку за розміщення відходів відведених для цього місцях чи об`єктах. розташованих на території Краматорської міської ради. Зазначили, що законом України №1669 визначено тимчасові заходи щодо суб`єктів господарювання, та перелік населених пунктів. що розташовані на лінії зіткнення. Перелік зазначених території, затверджений розпорядження Кабінету Міністрів України, проте м.Краматорськ не віднесено до зазначених населених пунктів. Вказали, що закон 1669 не регулює питання оподаткування або внесення змін до Кодексу, його положення суперечать нормам пункту 2.1 статті 2 та пункту 7.3 статті 7 Кодексу щодо визначення, у тому числі і зміни основних елементів податків. Також вказали, що розстрочення судом у процесі виконання судового рішення присудженої ним з платника податків суми податкового боргу (сплата якої на час вирішення спору в суді вже є простроченою) не впливає на факт вчинення правопорушення, оскільки воно є вчиненим до моменту відповідного розстрочення, а тому розстрочення виконання не змінює обсягу відповідальності платника податків (не зменшує і не збільшує).

Крім того відповідач зазначив, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17.03.2016 у справі №805/299/15-а КП Донецький регіональний центр поводження з відходами надано розстрочення сплати податкового боргу з екологічного податку у загальній сумі 305566,92 грн.

Проте, розстрочення виконання судового рішення, застосоване адміністративним судом, не звільняє платника податків від відповідальності, передбаченої п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне.

Позивач Комунальне підприємство Донецький регіональний центр поводження відходами (юридична адреса Донецька область, м. Краматорськ , вул. Танкістів, б. 176., ), перебуває на податковому обліку у відповідача.

18.08.2018 головним управлінням ДФС у Донецькій області проведено камеральну перевірку своєчасності сплати узгодженого грошового зобов`язання з екологічного податку згідно рішення суду про розстрочення податкового боргу Комунального підприємства «Донецький регіональний центр поводження з відходами» .

За наслідками перевірки було складено акт перевірки від 28.08.2019 року № 206/05-99-44-07/34850326, у висновках якого зазначено, що дані камеральної перевірки свідчать про несвоєчасну сплату узгодженого грошового зобов`язання з екологічного податку згідно рішення суду про розстрочення податкового боргу (ухвала Донецького обласного адміністративного суду від 17 березня 2016 року по справі №805/299/15-а про розсрочення виконання постанови суду від 19 лютого 2015 по адміністративній справі №805/299/15-а) протягом строків, визначених п.57.1 ст.57 та п.250.2 ст.250 ПКУ. Відповідальність платника передбачена пунктом 126.1 статті 126 розділу ІІ Податкового кодексу України.

На підстави акту перевірки податковим органом сформовано податкове повідомлення-рішення (форма Ш) № від 16 вересня 2019 року, яким встановлено порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з екологічного податку. визначеного пунктом 57.1 статті 57 пунком 250.2 статті 250 Податкового кодексу України за затримку на 1119,1136,1167 календарних днів сплати грошового зобов`язання в сумі 63882,50 грн. та зобов`язано сплатити штраф в розмірі 20% у сумі 12776,49 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративног суду від 19.02.2015 року позов Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління Міндоходів у Донецькій області до Комунального підприємства "Донецький регіональний центр поводження з відходами" про стягнення заборгованості з земельного податку, податку на додану вартість, з надходжень від розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах, крім розміщення як вторинної сировини у загальному розмірі 793262,04 грн. - задоволено.

Присуджено до стягнення кошти з рахунків у банках, обслуговуючих Комунальне підприємство "Донецький регіональний центр поводження з відходами" () в рахунок погашення податкового боргу:

із земельного податку у сумі 29547,54 грн. у рахунок місцевого бюджету на розрахунковий рахунок № 0059, код платежу 18010500, банк отримувача ГУДКСУ у Донецькій області, , МФО 834016;

із податку на додану вартість у сумі 458147,58 грн. у рахунок державного бюджету на розрахунковий рахунок № 0059, код платежу 14010100, банк отримувача ГУДКСУ у Донецькій області, , МФО 834016;

із надходжень від розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах, крім розміщення як вторинної сировини у сумі 305566,92 грн. у рахунок місцевого бюджету на розрахунковий рахунок № 0059, код платежу 19010301, банк отримувача ГУДКСУ у Донецькій області, , МФО 834016, а всього : 793262,04 грн.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2016 року в справі 825/299/15-а позивачу було розстрочене виконання постанови суду від 19 лютого 2015 року за позовом Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління Міндоходів у Донецькій області до Комунального підприємства "Донецький регіональний центр поводження з відходами" про стягнення заборгованості з земельного податку, податку на додану вартість, з надходжень від розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах, крім розміщення як вторинної сировини у загальному розмірі 793262,04 грн. до 31 грудня 2019 року зі сплатою, починаючи з квітня по грудень 2016 року, суми боргу у розмірі 60000 грн., з січня 2017 року, щомісячно по 5000 грн., протягом 24 місяців, у період з січня 2019 року по 31 грудня 2019 року, зі сплатою щомісячно по 48642,87 грн., до повного погашення суми податкового боргу.

На виконання вказаної ухвали, відповідно до графіку погашення сум податкового боргу позивачем було сплачено екологічний податок (надходження від розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах, крім розміщення як вторинної сировини) на загальну суму 306000,00 грн., платіжне доручення №29 від 21.01.2019р. на суму 200000,00 грн.; №47 від 31.01.2019р. на суму 106000,00 грн.

Підприємством надано сертифікат (висновок) Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили від 20 серпня 2014 року № 2498/05-4, яким засвідчено настання обставин непереборної сили з 08 вересня 2014 року при здійсненні позивачем господарської діяльності на території Донецької області та дотримання законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов`язкових платежів.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України (далі ПК України) платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Пунктом 54.1 статті 54 ПК України передбачено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

За приписами п. 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 126.1 ст. 126 ПК України регламентовано, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до п. 286.2 ст. 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Положеннями п. 287.3 ст. 287 ПК України регламентовано, що податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Відповідно до п. 240.1 ст. 240 ПК України платниками екологічного податку є суб`єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюються:

викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення;

скиди забруднюючих речовин безпосередньо у водні об`єкти;

розміщення відходів (крім розміщення окремих видів (класів) відходів як вторинної сировини, що розміщуються на власних територіях (об`єктах) суб`єктів господарювання);

утворення радіоактивних відходів (включаючи вже накопичені);

тимчасове зберігання радіоактивних відходів їх виробниками понад установлений особливими умовами ліцензії строк.

Згідно з п. 250.2 ст. 250 ПК України платники податку складають податкові декларації за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, подають їх протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) кварталу, до контролюючих органів та сплачують податок протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку подання податкової декларації.

За приписами п. 87.9 ст. 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 32 ПК України зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк. Зміна строку сплати податку здійснюється у формі: відстрочки; розстрочки. Зміна строку сплати податку не скасовує діючого і не створює нового податкового обов`язку.

Розстроченням, відстроченням грошових зобов`язань або податкового боргу, відповідно до пункту 100.1 статті 100 ПК України, є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов`язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру пені, визначеному пунктом 129.4 статті 129 цього Кодексу.

Тобто, розстрочення (відстрочення) податкового боргу здійснюється виключно на платній основі, а плата (проценти) дорівнюють саме розміру пені, визначеному пунктом 129.4 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки розстрочення сплати податкового боргу є платним, то за розстрочення, що передбачено статтею 100 ПК України (за договором) платою є проценти, що дорівнюють розміру пені, розмір якої визначено пунктом 129.4 статті 129 Податкового кодексу України, а за розстрочення сплати податкового боргу за судовим рішенням - пеня, розмір якої визначено пунктом 129.4 статті 129 Податкового кодексу України.

З огляду на викладене, а також те, що розстрочення є лише формою розрахунків платника з бюджетом шляхом зміни строків платежу, яка може застосовуватись, в тому числі, і у процедурі примусового стягнення податкового боргу, при такому розстроченні має враховуватись стаття 100 ПК України, яка містить правове регулювання з цього питання.

Рішення суду про розстрочення сплати податкового боргу є лише процесуальним рішенням, що визначає спосіб виконання судового рішення про стягнення податкового боргу шляхом розстрочення сплати боргу та не звільняє платника податків від відповідальності у вигляді пені, передбаченої підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України, а така пеня фактично і є платою за таке розстрочення.

Суд зазначає, що постановлення Донецьким окружним адміністративним судом ухвали про розстрочення сплати податкового боргу не змінює статус такої заборгованості та не спростовує того факту, що боржник вчинив податкове правопорушення у вигляді його несплати і таке правопорушення триває до часу погашення боргу в добровільному чи примусовому порядку.

Суд зазначає, що згідно з п. 56.11 ст. 56 ПК України не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

Суд не приймає посилання позивача на ст. ст. 10-11 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, як на підставу звільнення від виконання спірних зобов`язань, оскільки вони не містять норм, які звільняють позивача від обов`язку щодо сплати спірних податкових зобов`язань, а лише містять положення щодо порядку підтвердження обставин непереборної сили, які можуть бути використані для, наприклад, звільнення від відповідальності за договорними зобов`язаннями чи для розстрочення податкових зобов`язань, тощо.

Вказаний закон взагалі не містить норм щодо звільнення суб`єктів від виконання обов`язків зі сплати екологічного податку, а редакція вказаного закону станом на момент виникнення зобов`язань із земельного податку (2018 рік) вказує про звільнення від сплати за користування лише земельними ділянками, які розташовані в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та тих, що розташовані на лінії зіткнення.

Місто Краматорськ Донецької області, де, відповідно до акту перевірки розташована земельна ділянка, за яку нараховано податок, не відноситься до жодного з вказаних переліків.

Крім цього, щодо наявності сертифіката (висновку) Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили від 20 серпня 2014 року № 2498/05-4 як підстави для звільнення від відповідальності за несвоєчасну сплату сум узгоджених податкових зобов`язань, суд зазначає про наявні у цих правовідносинах правові висновки Верховного Суду.

Верховний Суд зазначає, що указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції № 1669-VII (далі Закон № 1669-VII), який набув чинності 15 жовтня 2014 року та визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 11 Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1669-VII цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім п. 4 ст. 11 Прикінцеві та перехідні положення цього Закону.

Дія Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після її завершення.

Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з положеннями ст. 10 Закону № 1669-VII протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

За приписами статті першої цього Закону період проведення антитерористичної операції час між датою набрання чинності Указом Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Пунктом 5 ст. 11 Закону № 1669-VII передбачено обов`язок Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 жовтня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14.04.2014 № 405/2014 у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

На виконання абзацу 3 п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1669-VII розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

05 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1079-р, яким було зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Пунктом 3 наведеного розпорядження визнані такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 та від 05 листопада 2014 року № 1079-р.

Так, згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р м. Краматорськ Донецької області, на території якого позивач зареєстрований як юридична особа, включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Аналізуючи наявний в матеріалах справи Сертифікат як підставу для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань щодо сплати податку з доходів фізичних осіб, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 14 -1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні (в редакції від 02.09.2014) визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Частиною першою статті 14 вказаного вище Закону регламентовано, що Торгово-промислова палата України здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, інших законів, нормативно-правових актів та свого Статуту.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) визначений Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що затверджений Рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44(5), який набрав чинності з 18.12.2014 та чинний на момент виникнення спірних правовідносин.

Статтею 6.1. цього Регламенту передбачено, що підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні в редакції від 02.09.2014, а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів (стаття 6.2.)

Якщо сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) виданий щодо обставин, які на момент його видачі тривають та період дії яких встановити неможливо, Заявник, після закінчення дії таких обставин, має право звернутися до ТПП України/регіональної ТПП для засвідчення форс-мажорних обставин за подальший період з дня, наступного за датою видачі сертифікату до дня їх закінчення. Засвідчення форс-мажорних обставин у такому випадку проводиться на загальних засадах відповідно до цього Регламенту.

Суд зазначає, що:

- на час виникнення спірних правовідносин діяв Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) визначений Регламентом, що затверджений рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44(5), який і має застосовуватись до спірних правовідносин;

- порядком передбачено, що засвідченню підлягають форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) по кожному окремому податковому та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання якого настало згідно нормативно - правових актів проте таке виконання стало неможливим через наявність зазначених обставин;

- сертифікат не може засвідчувати форс-мажорні обставини на майбутнє. У разі якщо сертифікат про форс-мажорні обставини виданий щодо обставин, які на момент його видачі тривають та період дії яких встановити неможливо, Заявник, після закінчення дії таких обставин, має право звернутися до ТПП України для засвідчення форс-мажорних обставин за подальший період саме з дня, наступного за датою видачі сертифікату до дня їх закінчення.

Отже, наданий позивачем сертифікат (висновок) Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили від 20 серпня 2014 року № 2498/05-4 не є належним доказом, який посвідчує настання обставин непереборної сили відносно несвоєчасної сплати КП Донецький регіональний центр поводження з відходами спірних податкових зобов`язань у спірний період, оскільки він засвідчує обставини непереборної сили лише у м. Донецьку та лише у період з 14.04.2014 до моменту його видачі (20.08.2014 року) .

Зазначення у наведеному сертифікаті того, що на момент видачі обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо не є доказом того, що він засвідчує відповідні обставини безстроково, тобто на майбутнє. Навпаки, враховуючи, що в грудні 2014 року Порядок засвідчення форс-мажорних обставин був затверджений в новій редакції, який має застосовуватись до спірних правовідносин та в якому фактично було уточнено, що якщо на момент видачі Сертифікату обставини непереборної сили тривають та період дії яких встановити неможливо, то заявник має право звернутися до ТПП України для засвідчення форс-мажорних обставин за подальший період саме з дня, наступного за датою видачі сертифікату.

Вказані правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладено у постанові Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 805/685/17-а.

Враховуючи викладене, відповідачем правомірно нараховано позивачу штрафні санкції за несвоєчасне виконання зобов`язань зі сплати екологічного податку і правомірно прийнято спірне податкове повідомлення-рішення.

Таким чином,позовні вимоги є необгрунтованими, безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати позивача не відшкодовуються.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З урахуванням внесених до КАС України змін згідно з Законом України від 29 березня 2020 року № 3275 про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019), даний строк продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя О.О. Аканов