Справа № 826/4961/18
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2020-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4961/18 Суддя (судді) першої інстанції: Костенко Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Файдюка В.В., Чаку Є.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про:

- зарахувати у стаж роботи позивача на посаді судді, який дає право на відставку - 23р. 10м. 3д. та на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 86% період роботи на посадах консультанта та старшого консультанта Верховного Суду України з 19.10.1993 по 01.11.1994 включно;

- здійснити перерахунок і виплату (з урахуванням раніше виплачених сум та індексу інфляції) щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді згідно довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №390 від 30.08.2017, починаючи з моменту звернення за отриманням щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з 22.08.2017).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року позовні вимоги задоволено частково, а саме: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у врахуванні періоду роботи ОСОБА_1 на посадах консультанта і старшого консультанта відділу по розгляду скарг на судові рішення в порядку нагляду Верховного Суду України з 19.10.1993 по 01.11.1994 включно; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок і виплату (з урахуванням раніше виплачених сум та індексу інфляції) ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді згідно довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №390 від 30.08.2017, починаючи з моменту звернення за отриманням щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - з 22.08.2017. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач 02.11.1994 обрана суддею Подільського районного суду міста Києва, що підтверджується записами трудової книжки позивача НОМЕР_1 .

Згідно з копією рішення Вищої ради правосуддя від 15.08.2017 №2427/0/15-17 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Подільського районного суду міста Києва у відставку" позивача звільнено з посади судді Подільського районного суду міста Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", що визнається обома сторонами.

Позивач звернулася до відповідача із заявою щодо врахування допомоги на оздоровлення, зазначеної у довідці від 30.08.2017 №390 про суддівську винагороду. Листом ГУ ПФУ в м. Києві від 21.09.2017 №54117/04, копія якого наявна у справі, позивачу надано відповідь на її звернення.

У цьому ж листі позивачу повідомлено про те, що до стажу роботи на посаді судді не зарахований період з 19.10.1993 по 16.05.1994 на посаді консультанта відділу по розгляду скарг на судові рішення в порядку нагляду Верховного Суду України, оскільки зазначена посада не передбачена ст. 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Робота позивача на посадах консультанта і старшого консультанта відділу по розгляду скарг на судові рішення в порядку нагляду Верховного Суду України у період з 19.10.1993 по 01.11.1994 відповідачем не заперечується і підтверджується записами №№10-12, 15 на сторінках 8-11 трудової книжки позивача НОМЕР_2, копії яких наявні у справі.

Спірні правовідносини виникли у сфері соціального (пенсійного) забезпечення судді і стосуються обчислення стажу роботи на посаді судді.

Статтею 137 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас, п. 25 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону (у тій же редакції) передбачено, що в інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010р., №№41-45, ст. 529; 2015р., №№18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Абзацом 4 п. 34 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону (у тій же редакції) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Як встановив суд, позивач пішла у відставку у 2017 році, тобто після набрання чинності вищевказаним Законом, тому розмір її щомісячного довічного грошового утримання становив 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" та збільшувався на 2 відсотки грошового утримання судді за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років.

У свою чергу п. 11 Перехідних положень Закону України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", який кореспондується з абзацом 4 п. 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Водночас, позивач була обрана на посаду судді у листопаді 1994 року, а тому за нею зберігається визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до Закону України від 15.12.1992 №2862-ХІІ "Про статус суддів".

Частиною 4 ст. 43 Закону України від 15.12.1992 №2862-ХІІ "Про статус суддів" визначено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Судом встановлено, що стаж роботи позивача на посаді судді з 02.11.1994 по 21.08.2017 становить 22р. 9м. 20д., стаж роботи позивача на посадах консультанта і старшого консультанта відділу по розгляду скарг на судові рішення в порядку нагляду Верховного Суду України з 19.10.1993 по 01.11.1994 - 1р. 13д., що не заперечувалося відповідачем.

Суд бере до уваги надану позивачем копію рішення Вищої ради юстиції від 19.06.2016, яким період роботи особи на посадах у Верховному Суді України з квітня 1990р. по березень 1998р., у т.ч. на посаді консультанта відділу по розгляду скарг на судові рішення в порядку нагляду, аналогічній посаді, яку обіймала позивач у відповідний період (19.10.1993 - 16.05.1994), включено до стажу, що дає право на відставку судді.

Крім того, Верховний Суд у постановах від 09.11.2018 у справі №766/7021/17, від 11.12.2018 у справі №522/5168/17 зазначив, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

З урахуванням викладеного, суд вважає необґрунтованою відмову відповідача у врахуванні стажу роботи позивача на посаді консультанта і старшого консультанта відділу по розгляду скарг на судові рішення в порядку нагляду Верховного Суду України у період з 19.10.1993 по 01.11.1994, оскільки відповідачем не було враховано приписи положень п.п. 25, 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", п. 11 Перехідних положень Закону України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", ст. 43 Закону України від 15.12.1992 №2862-ХІІ "Про статус суддів", які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Інших підстав неврахування зазначених позивачем періодів роботи до стажу роботи на посаді судді відповідач не навів.

Згідно із ст. 7 Закону України від 15.12.1992 №2862-ХІІ "Про статус суддів" (у редакції, чинній на час обрання позивача суддею) право на зайняття посади судді районного (місь-кого), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

На час розгляду цієї справи сформувалась стала судова практика, згідно з якою право на зарахування до стажу роботи на посаді судді стажу роботи в галузі права до двох років (фактичний стаж за юридичною спеціальністю) мають судді, яких було обрано на посаду судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону вперше згідно з вимогами, встановленими Закону України від 15.12.1992 №2862-ХІІ "Про статус суддів" на день їх обрання (рішення Верховного Суду від 03.07.2019 №9901/140/19), що, також підтверджується спільним листом Вищої ради правосуддя, Верховного Суду, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Ради суддів України, Державної судової адміністрації України, Національної школи суддів України від 05.11.2018 №41783/0/9-18, №2664/0/2-18, №01-6757/18, №9рс-1112/18, №1-22433/18, №02/3878.

З огляду на викладене, стаж роботи позивача на вищевказаних посадах у Верховному Суді України у період з 19.10.1993 по 01.11.1994 - 1р. 13д., який пов`язаний з роботою за юридичною спеціальністю, підлягає зарахуванню до стажу роботи на посаді судді.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у врахуванні періоду роботи позивача на посадах консультанта та старшого консультанта відділу по розгляду скарг на судові рішення в порядку нагляду Верховного Суду України з 19.10.1993 по 01.11.1994 включно.

Зважаючи на досліджені судом докази і наведені мотиви, суд зазначає, що загальний стаж позивача, який дає право на отримання довічного грошового утримання, становив 23р. 10м. 3д., у зв`язку з чим розмір довічного грошового утримання становив 86%.

За наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату (з урахуванням раніше виплачених сум та індексу інфляції) щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді згідно з довідкою про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №390 від 30.08.2017, починаючи з моменту звернення за отриманням щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - з 22.08.2017.

Вимога про зобов`язання відповідача зарахувати вказаний стаж задоволенню не підлягає, адже належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача на отримання довічного грошового утримання у розмірі 86% є зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату такого утримання (з урахуванням раніше виплачених сум та індексу інфляції).

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя В.В.Файдюк

суддя Є.В.Чаку