Справа № 140/4781/20
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2020-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у задоволенні клопотання

02 липня 2020 року ЛуцькСправа № 140/4781/20
Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Волдінера Ф.А.,

при секретарі судового засідання Журомській І.М.,

за участі представника позивача Гнатів О.М.,

представника відповідача Головного управління ДПС у Волинській області Михаліка М.В.,

розглянувши у підготовчому засіданні клопотання Головного управління ДПС у Волинській області про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області, Виконавчого комітету Ковельської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Ковельський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про зобов`язання вчинити дії, визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі - відповідач 1), Виконавчого комітету Ковельської міської ради (далі - відповідач 2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Ковельський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), в якому просить: 1) зобов`язати Виконавчий комітет Ковельської міської ради скасувати запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 31.01.2014 про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ; 2) визнати протиправною та скасувати податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1821-52 від 12.02.2020 (далі - вимога № Ф-1821-52 від 12.02.2020).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, встановлено, що судовий розгляд справи необхідно проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

21.04.2020 на адресу суду від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, а також клопотання про залишення заяви без розгляду.

Клопотання обґрунтовано тим, що оскаржувану у даній справі податкову вимогу позивач отримав 20.02.2020, а адміністративний позов датовано 27.03.2020. Таким чином, позивач пропустив 10-дений строк на оскарження встановлений Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464).

28.04.2020 до суду надійшла відповідь на відзив, а також заперечення проти клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, яке обґрунтовано наступним.

ОСОБА_7 (дружина позивача) фактично одержала вимогу 24 лютого 2020 року і на наступний день відправила заперечення на вимогу про сплату боргу (недоїмки).

Дружина ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , вказала у запереченні на вимогу про сплату боргу (недоїмки) про те, що її чоловік перебуває закордоном і довіреність буде надана у ході розгляду заперечення. В зв`язку із запровадженням в Італійській Республіці (де постійно проживає позивач) заходів з протидії коронавірусній інфекції COVID-19, довіреність була оформлена у Посольстві України в Італії лише 02.03.2020, що підтверджується копіями документів, наданими до позову. Не зважаючи на це, за результатами розгляду скарга залишена без розгляду, оскільки подана неповноважним представником, про що 19.03.2020 одержане відповідне рішення ГУ ДПС у Волинській області.

Однак, відносини представництва на підставі договору доручення регулюються нормами цивільного законодавства України. Відповідно до частин першої та другої статті 1158 Цивільного кодексу України, якщо майновим інтересам іншої особи загрожує небезпека настання невигідних для неї майнових наслідків, особа має право без доручення вчинити дії, спрямовані на їх попередження, усунення або зменшення; особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, зобов`язана при першій нагоді повідомити її про свої дії; якщо ці дії будуть схвалені іншою особою; надалі до відносин сторін застосовуються положення про відповідний договір.

Таким чином, зважаючи на вчинення його дружиною адміністративного оскарження вимоги № Ф-1821-52 від 12.02.2020, позивачем дотримано строку на звернення до суду з даним адміністративним позовом.

01.06.2020 ухвалою суду було вирішено здійснювати розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження.

В підготовче засідання представники відповідача 2 та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору не з`явились хоча були належним чином повідомленні про дату час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили.

Зважаючи на те, що неявка представників вказаних учасників справи не перешкоджає проведенню підготовчого засідання, судом прийнято рішення про розгляд справи за їх відсутності.

В підготовчому засіданні представник відповідача 1 підтримав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав ньому викладених.

Представник позивача заперечив проти задоволення клопотання з підстав викладених у письмових запереченнях.

Заслухавши думку учасників справи та вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмові в задоволенні клопотання з огляду на таке.

Згідно із частинами першою, третьою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за положеннями пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464, це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша статті 2 цього Закону).

Таким чином, вказаний Закон є спеціальним для правовідносин, що виникли між сторонами, на підставі якого і необхідно обчислювати процесуальні строки. Тому посилання позивача на частину четверту статті 122 КАС України є помилковим.

За положеннями частини другої статті 2 Закону № 2464, виключно цим Законом визначаються зокрема принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Завдання та функції центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, яким за положеннями статті 1 Закону є орган доходів і зборів та його територіальні органи (в частині адміністрування єдиного внеску), права та обов`язки органів доходів і зборів визначені статтями 12, 13, 14 Закону №2464-VI.

Відтак, облік платників єдиного внеску, їх права та обов`язки, порядок нарахування, обчислення і строки сплати єдиного внеску, його розмір, повноваження органів доходів і зборів, а також відповідальність за порушення законодавства про збір та облік єдиного внеску визначає виключно Законом № 2464.

У силу пункту 4 частини першої статті 6 цього Закону платник єдиного внеску має право: оскаржувати в установленому законом порядку рішення органу доходів і зборів та Пенсійного фонду та дії, бездіяльність його посадових осіб.

Згідно з абзацами 4, 5, 6 частини четвертої статті 25 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Згідно із абзацом дев`ятим частини четвертої статті 25 Закону №2464 у разі, якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Отже вказаними положеннями визначений порядок дій платника в частині непогодження із отриманою вимогою, яким є адміністративний чи судовий вид оскарження.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 31 січня 2019 року у справі №802/983/18-а.

Разом з тим, суд звертає увагу, що положення абзацу 5 частини четвертої статті 25 Закону №2464 передбачають наступні способи оскарження вимоги: адміністративний або судовий порядок. Втім, правове регулювання, наведене у абзаці 9 частини четвертої статті 25 Закону №2464, свідчить, що навіть у випадку обрання адміністративного способу оскарження, за наслідками якого згоди з органом доходу і зборів не досягнуто (відмова у розгляді або у задоволенні скарги), у особи зберігається право оскаржити вимогу про сплату внеску ще і в суді. Таке право має бути реалізоване протягом 10 днів з дня надходження відповідного рішення органу ДФС України платнику ЄСВ.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі № 480/106/19.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, дружиною позивача ОСОБА_7 24.02.2020 було отримано оскаржувану вимогу та 25.02.2020 було оскаржено до відповідача 1.

16.03.2020 відповідачем 1 було прийнято рішення № 2640/ФОП/03-20-08-01-10 про залишення скарги без розгляду в зв`язку із тим, що до скарги не додано документів, що підтверджують повноваження представника скаржника.

Вказане рішення було отримано дружиною позивача 19.03.2020.

Представник позивача звернувся із даним адміністративним позовом до Волинського оружного адміністративного суду 27.03.2020.

Крім того, до позовної заяви додано належним чином засвідчену копію довіреності від 02.03.2020 про уповноваження дружини позивача ОСОБА_7 на представництво інтересів позивача, зокрема, і в органах державної влади України.

Суд вважає обґрунтованим посилання представника позивача на положення статті 1158 Цивільного кодексу України, відповідно до яких, якщо майновим інтересам іншої особи загрожує небезпека настання невигідних для неї майнових наслідків, особа має право без доручення вчинити дії, спрямовані на їх попередження, усунення або зменшення; особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, зобов`язана при першій нагоді повідомити її про свої дії. Якщо ці дії будуть схвалені іншою особою, надалі до відносин сторін застосовуються положення про відповідний договір.

Таким чином, беручи до уваги, що оскарження податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) є захистом майнових інтересів позивача, а також те, що такі дії дружини позивача в подальшому були схваленні позивачем шляхом вчинення відповідної довіреності в передбаченому законом порядку, суд дійшов висновку, що позивачем вчинялись дії з адміністративного оскарження вимоги № Ф-1821-52 від 12.02.2020, а відтак позивач звернувся до суду з даним позовом в межах строку визначеного Законом № 2464.

Зважаючи на вищевикладене, в задоволенні клопотання відповідача 1 про залишення позовної заяви без розгляду не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 122, 166, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Волинській області про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області, Виконавчого комітету Ковельської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Ковельський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про зобов`язання вчинити дії, визнання протиправною та скасування вимоги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ф.А. Волдінер

Повне судове рішення складено 07.07.2020.