Справа № 640/12958/19
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2020-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 червня 2020 року №640/12958/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Шрамко Ю.Т., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просить:

- визнати відмови від 31 травня 2018 року та від 13 травня 2019 року Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 на пільгових умовах за списком №1 протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1, починаючи з 27 лютого 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивач працює у Київському некомерційному підприємстві «Київська стоматологія» з 01 вересня 1997 року по теперішній час за професією рентген лаборанта.

Після досягнення пенсійного віку, як вказує позивач, 27 лютого 2018 року вона звернулась до відповідача з заявою про призначення пільгової пенсії за Списком №1, надавши, як вважає позивач, всі необхідні документи, проте, 31 травня 2018 року відповідач повідомив листом про відсутність підстав для призначення пенсії, у зв`язку з тим, що довідка, яка видана Київською стоматологією, не містить номер реєстрації, дату видачі та кутовий штамп, а також у зв`язку з відсутністю акту перевірки роботодавця.

17 січня 2019 року позивач повторно звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, проте, листом від 13 травня 2019 року відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з не зазначенням у довідці №54 від 28 листопада 2018 року періоду перебування у відпустці без збереження заробітної плати, відсутності результатів атестації робочого місця у 1999 році, а також у зв`язку з тим, що у наказах про результати проведення атестації робочих місць від 28 квітня 2004 року №67, від 23 квітня 2009 року №57 та від 23 квітня 2014 року №44 не вказано інформації на якому робочому місці працювала позивач.

З вказаними діями позивач не погоджується, оскільки, на її думку, нею надано весь необхідний пакет документів, що підтверджує її пільговий стаж за Списком №1, що стало підставою для звернення до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до вказаної заяви позивачем було додано пакет документів.

За наслідками розгляду вказаних документів, спеціалістами управління було виявлено, що довідка від 28 листопада 2018 року №54, видана КНП «Київська стоматологія» не містить періодів перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати, а посилання на Список №1, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року №461 є невірним.

Також, у відзиві на позовну заяву вказано, що позивачем не надані накази про результати проведення атестації робочого місця у 1999 році, а у наказах від 28 квітня 2004 року №67, від 23 квітня 2009 року №57 та від 23 квітня 2014 року №44-а вказано, що атестовані робочі місця рентгенлаборанта №1, 2, 3, але позивачем не надана інформація на якому робочому місці працювала ОСОБА_1 .

Тобто, як зазначає представник відповідача, у позивача відсутній пільговий стаж, що, в свою чергу, свідчить про відсутність правових підстав для призначення останній пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2019 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 27 лютого 2018 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення пенсії, до заяви останньою було додано трудову книжку, довідку про заробітну плату та документи про стаж, які були прийняті спеціалістом управління та зареєстровані за №1599, що підтверджуються наявною в матеріалах справи копією розписки-повідомлення.

Листом від 31 травня 2018 року №10792/03 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача про те, що пільгова довідка без номеру, яка видана Київською стоматологією, оформлена не належним чином, як це передбачено додатком №5 (відсутній кутовий штамп, дата та номер реєстрації), у зв`язку з чим не може бути врахована як документ, що підтверджує роботу за Списком №1. Також позивача повідомлено про те, що відсутній акт перевірки достовірності видачі цієї довідки, у зв`язку з чим для призначення пільгової пенсії не має підстав.

Вдруге з заявою про призначення пенсії позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві 17 січня 2019 року, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія розписки-повідомлення.

Листом від 13 травня 2019 року №98425/03 позивача повідомлено про те, що відсутні підстави для призначення позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з тим, що згідно пільгової довідки від 28 листопада 2018 №54, виданої Комунальним підприємством «Київська стоматологія» не зазначені періоди перебування у відпустці без збереження заробітної плати, а посилання на Список №1, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року №461 є невірним. Також, у листі зазначено, що не надані результати атестації робочих місць у 1999 році, а у наказах від 28 квітня 2004 року №67, від 23 квітня 2009 року №57 та від 23 квітня 2014 року №44а зазначено, що атестовані робочі місця рентгенлаборанта №1,2,3, проте не надана інформація, на якому робочому місці працювала позивач.

Вважаючи протиправними дії відповідача, позивач звернулась до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Так, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Підпунктами 4, 23 частини 1 Європейської соціальної хартії від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої) № 137-V 14 вересня 2006 року визначено, що всі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

У відповідності до абзацу 1 пункту 1, абзацу 1 пункту 2 частини 1 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах; працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно з абзацом 1 пункту «а» та пунктом «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах та працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII, основним документом, що підтверджує наявний трудовий стаж для призначення пенсій, є трудова книжка.

Більш того, відповідно до пункту 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі по тексту - Порядок № 637) встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Суд зауважує, що з самої назви Порядку та безпосередньо з пункту 20 вбачається, що необхідність надання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників виникає при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Отже, чинним законодавством передбачено підтвердження спеціального трудового стажу у тому числі уточнюючою довідкою.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Пунктами 1 та 2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 (надалі - Порядок № 442) встановлено, що атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 вказаного Порядку атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 442 атестація робочих місць передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідальність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обгрунтування віднесення робочого місця до категорії із шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Підпунктами 4.1 та 4.2 пункту 4 Порядку № 383 встановлено, що зазначена постанова набула чинності з 21 серпня 1992 року. Це, на переконання суду, означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21 серпня 1992 року, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації. Результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.

Відповідно до пунктів 8, 9 Порядку № 442 відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з МОЗ. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Отже, з огляду на вказані норми законодавства суд дійшов висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а у разі, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Разом з цим, суд зауважує, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списках № 1 та №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Відсутність підтвердження вказаних обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05 червня 2018 року у справі № 466/455/17, від 25 квітня 2019 року у справі № 159/4178/16-а, від 09 вересня 2019 року у справі № 591/6579/16-а, від 10 жовтня 2019 № 234/4585/17, від 31 жовтня 2019 у справі № 460/5271/16-а.

Розділом ХІХ списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року №36 (яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено посаду «рентгенолаборантів, у тому числі у відділеннях інтервенційної радіології (рентгенохірургічний блок) і флюорографічних кабінетах».

Суд зазначає, що з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки вбачається, позивач з 01 вересня 1997 року працює на посаді рентгенлаборанта стоматологічної поліклініки міста Київ, а на підставі наказу №2 від 05 січня 1999 року та наказу №67 від 28 квітня 2004 року були проведені атестації робочого місця позивача - рентгенлаборанта рентгенологічного кабінету.

Таким чином, твердження відповідача щодо відсутності відомостей про проходження позивачем атестації робочого місця у 1999 році з посиланням на відсутність відповідної копії наказу та не зазначення у наказі від 28 квітня 2004 року №67 посади, на якій перебувала позивач, є безпідставними, оскільки вказані відомості містяться у трудовій книжці, а тому не потребують додатково доказування. Більш того, надання додаткових відомостей, у разі наявності записів в трудовій книжці чинним законодавством не передбачено.

Стосовно не зазначення в уточнюючій довідці від 28 листопада 2018 року №54 періодів перебування у відпустці без збереження заробітної плати, невірне посилання на Список №1, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року №461, не надання інформації на якому робочому місці працювала ОСОБА_1 відповідно до наказів про результати проведення робочих місць від 23 квітня 2009 року №57 та від 23 квітня 214 року №44а, суд виходить з наступного.

Так, судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачем разом з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах були надані, у тому числі, оригінал трудової книжки, довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Київська стоматологія» №54 від 28 листопада 2018 року, копії відповідних наказів, що підтверджують роботу позивача на посаді рентгенлаборанта, проте, як вказує відповідач, інформації з даних документів недостатньо для обчислення пільгового стажу позивачу.

Так, частиною 3 статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

У відповідності до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

При цьому, пунктом 4.7. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем вчинено усі дії та подано усі наявні в неї документи, необхідні для призначення пенсії на пільгових умовах.

Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо того, що відповідачем вчинялись будь-які дії щодо витребування необхідних додаткових документів, а не вчинення органами Пенсійного фонду України таких дій, на думку суду, не покладає надмірного тягаря та обов`язку на позивача, оскільки надані останнім документи містять усі необхідні реквізити та відомості, які дають право позивачу для зарахування спірних періодів до пільгового стажу, у тому числі, за Списком №1.

Більш того, з матеріалів справи не вбачається, що відповідачем у порядку, встановленому законом, було прийнято обгрунтоване рішення про відмову у призначенні пенсії, а лист, яким позивача повідомлено про відсутність правових підстав для її призначення не може свідчити про правомірність дій відповідача в цій частині та дотримання останнім вимог чинного законодавства.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, з урахуванням того, що судом не встановлено, а відповідачем не доведено правомірності відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за нормами статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд приходить до висновку про протиправність дій відповідача в цій частині.

В той же час, з урахуванням встановлених судом обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині визнання протиправною викладеної відмови шляхом визнання протиправними дій відповідача, які полягають у відмові у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до заяви ОСОБА_1 від 17 січня 2019 року.

З приводу відмови Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, викладеної у листі від 31 травня 2018 року №10792/03, суд вважає такі позовні вимоги необґрунтованими, оскільки позивачем, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, не було надано необхідного пакета документів відповідачу у 2018 році, зокрема, належним чином оформленої уточнюючої довідки, також матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів того, що позивачем було оскаржено дії відповідача у встановленому законом порядку в строки, передбачені законодавством.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1, починаючи з 27 лютого 2018 року, суд виходить з наступного.

Враховуючи, що судом встановлено, що відповідачем протиправно не вчинено дій, направлених на витребування необхідних для призначення пенсії документів за заявою позивача від 17 січня 2019 року, тобто, не повно та не всебічно розглянуто поданий останньою пакет документів, а тому суд, з урахуванням частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України та з метою захисту прав позивача, вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-VIII, з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі.

Більш того, суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки предметом даного спору є саме відсутність, на думку відповідача, підтверджуючих пільговий стаж позивача документів, зважаючи на те, що судом було встановлено саме не вчинення дій відповідачем щодо витребування необхідних документів, а не наявність або відсутність необхідного стажу для призначення пенсії, суд не вбачає підстав для самостійного обрахування періоду стажу роботи позивача, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

З урахуванням викладеного та наданих доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірності своїх дій щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах позивача, що свідчить про протиправність дій останнього в цій частині, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Зважаючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, а матеріалами справи підтверджено, що останній сплатила при зверненні до суду судовий збір у розмірі 768,40 грн., суд дійшов висновку про його стягнення в частині пропорційно задоволеним позовним вимогам за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, які полягають у відмові у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до заяви ОСОБА_1 від 17 січня 2019 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 17 січня 2019 року про призначення пенсії за віком відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-VIII, з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі.

4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири гривні двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно - Кудрявська, будинок 16, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко