Справа № 520/10602/19
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 р.Справа № 520/10602/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Мороз М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.01.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., м. Харків, повний текст складено 13.01.20 року по справі № 520/10602/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Харківській області щодо відмови в ненаданні громадянину ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею; 0,10 га для індивідуального дачного будівництва;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області надати громадянину ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,10 га для індивідуального дачного будівництва;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області подати звіт про виконання рішення суду у строк один місяць з дня набрання чинності рішення Харківського окружного адміністративного суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 звернувся 10 травня 2019 року до ГУ Держгеокадастру у Харківській області з проханням надати дозвіл на розроблення проекту документації із землеустрою на певну вільну земельну ділянку, що розташована поза межами селища Коротич для індивідуального дачного будівництва і відноситься до земель сільськогосподарського призначення 10 червня 2019 року позивач отримав від відповідача лист № Ж-5933/0-3586/0/95-19, яким було відмовлено в наданні земельної ділянки, яку мав намір отримати позивач, з підстав того, що нібито ця земельна ділянка є предметом зацікавленості Коротичанської селищної ради і вона планується для відведення селищній раді для розміщення спортивного майданчику загального користуван;ня. У зв`язку з отриманою інформацією, позивач звернувся до Коротичанської селищної ради про надання інформації щодо зонування або детального плану території забудови масиву впродовж вулиці Залізничної та вулиці Миру в селищі Коротич. Листом № 02-25/645 від 19.06.2019 р. Коротичанська селищна рада повідомила про відсутність зонування або детального плану території забудови земельної ділянки, яка являється предметом зацікавленості позивача. 22 червня 2019 року, враховуючи отриману інформацію про відсутність по факту зацікавленості в цій земельній ділянці органів місцевого самоврядування, позивач вдруге звернувся до ГУ Держагеокадастру у Харківській області, однак, 22 липня 2019 року відповідач листом № Ж-7712/0/4423/0/95-19 також відмовив позивачу в наданні згоди на розроблення проекту землеустрою з тих же самих підстав. Позивач вважає дії відповідача протиправними, у зв`язку із чим звернувся до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.01.2020р. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Харківській області щодо відмови в наданні громадянину ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,10 га для індивідуального дачного будівництва. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Харківській області надати громадянину ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,10 га для індивідуального дачного будівництва відповідно до заяви ОСОБА_1 від 22.06.2019 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Держгеокадастру у Харківській області подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права . Зазначає, що Головним управлінням було розглянуто заяви позивача та надано відповіді ОСОБА_1 № П- 5972/0-3610/0/95-19 від 10.06.2019 р. та № П-7713/0-4421/0/95-19 від 23.07.2019 р. Вказує, що Головним управлінням було повідомлено про те, що відповідно до інформації Міськрайонного управління у Харківському районі та м. Люботині Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 746/426 -18-0.23.061 від 24.05.2018 р., Коротичанською селищною радою планується відведення бажаної земельної ділянки для розміщення спортивного майданчику загального користування з метою забезпечення жителів громади Коротичанської селищної ради. Разом з цим було зазначено, що при фактичному обстеженні земельної ділянки на місцевості встановлено, що вона представлена стадіоном. Враховуючи вищезазначене, Головне управління відмовило ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки. Таким чином, заяви ОСОБА_1 від 10.05.2019 р. та 22.06.2019 р. були розглянуті Головним управлінням, за результатами розгляду яких позивачу надано листами обґрунтовані письмові відповіді № П-5972/0-3610/0/95-19 від 10.06.2019 р. та № П-771 3/0-4421/0/95-19 віл 23.07.2019 р. Крім того, вказує, що в позовній заяві ОСОБА_1 зазначає про те, що листом № 02-25/645 від 19.06.2019 р. Коротичанська селищна рада повідомила про відсутність зонування або детального плану території забудови земельної ділянки, яка являється предметом зацікавленості позивача. Проте, як вбачається зі змісту листа Коротичанської селищної ради № 02-25/645 від 19.06.2019 p.. копія якого надана в додатках до позову ОСОБА_1 , Коротичанською селищною радою не було зазначено про відсутність зацікавленості в спірній земельній ділянці. Також зазначає, що в письмовому відзиві на адміністративний позов Головне управління повідомило, що за інформацією, наданою Міськрайонним управлінням у Харківському районі та м. Люботині Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (далі - Міськрайонне управління, копію листа № 1595/426-19-0.23.06 від 18.11.2019 р., зазначено про наступне: за наявних в Управлінні планово-картографічних матеріалів, а також даних програми ведення державного земельного кадастру НКС, зазначена земельна ділянка розташована за межами населених пунктів на території Пісочинської (Коротичанської) селищної ради Харківського району Харківської області, представлена землями сільськогосподарського призначення державної власності, угіддя - рілля. Крім того, Міськрайонним управлінням було повідомлено про те, що зазначена земельна ділянка розташовується на землях, на яких планується розміщення спортивного майданчику з метою забезпечення потреб жителів громади, про що було повідомлено листом від Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області . Також звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 звертався до Головного управління із відповідними заявами від 10.05.2019 р. та 22.06.2019 р. про надання дозволу на розроблення проекту документації із землеустрою стосовно земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва із земель державної власності сільськогосподарського призначення. Посилається на те, що надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність в порядку безоплатної приватизації, відповідно до вимог статей 15-1, 116, 118, 121, 122 ЗК України, віднесено до дискреційних повноважень Головного управління Держгеокадастру у Харківській області. Посилається на рішення Верховного Суду України від 07.06.2016 по справі № 806/2256/15, постанову ВСУ від 18.03.2014 року № 21-11а14. На підставі вищенаведеного просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.01.2020 року по справі № 520/10602/19 та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити повністю.

25.06.2020 року, через засоби електронного зв`язку, (не через систему "Електронний суд") до суду, від імені Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Клопотання від імені Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надійшло на електронну пошту Другого апеляційного адміністративного суду, проте, вказані файли не підписані електронним цифровим підписом, що підтверджується актом про відсутність ЕЦП.

Згідно з частинами сьомою, восьмою, десятою статті 44 КАС України документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.

Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення форм процесуальних документів відповідно до Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника). Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 року № 851-IV (далі - Закон № 851) електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис (ч.1 ст.6 Закону № 851).

За правилами ч.1 ст.7 Закону № 851 оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (ч.2 ст.6 Закону № 851).

Таким чином, оскільки клопотання не містить електронного цифрового підпису, воно не є документом, в розумінні вищезазначених норм, у суду відсутні передбачені законом підстави для його розгляду.

Колегія суддів зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року №211 з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України установлено карантин.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» дія карантину була продовжена шляхом введення з 21 травня 2020 року адаптивного карантину, зокрема, у регіонах, в яких здійснюється послаблення протиепідемічних заходів, серед іншого, дозволяється: з 22 травня: регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні за умови перевезення пасажирів у межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб; з 25 травня: - перевезення пасажирів метрополітенами за умови забезпечення перевізником контролю за використанням засобів індивідуального захисту, зокрема, респіраторів або захисних масок, у тому числі виготовлених самостійно.

Колегія суддів звертає увагу, що станом на 15 червня 2020 року на території України запроваджено адаптивний карантин.

Робота державних органів та виконання їх функцій не припинена.

Постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", від 16.03.2020 № 215 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211" та постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», не припинено роботу органів державної влади - як судів, так і органів Держгеокадастру, а лише переведено їх на особливий режим роботи, у зв`язку з чим відповідач як орган державної влади, зобов`язаний організувати свою роботу таким чином, щоб забезпечити виконання покладених на нього повноважень.

Колегія суддів зауважує, що явка відповідача в судове засідання судом обов`язковою не визнавалася, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області не позбавлено було права подати додатково письмові пояснення по суті справи або повідомити про наявність інших доказів правомірності своїх дій, які не були раніше подані до суду, якщо б вважало це за необхідне, та не була позбавлена права безпосередньо прибути в судове засідання.

При цьому колегія суддів зазначає, що місцезнаходження Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (у м. Харкові) дозволяє прибуття представника відповідача в судове засідання навіть без використання будь якого громадського транспорту, який працює.

Крім того, колегія суддів зазначає, що по справі відбулися три судові засідання, в які відповідач не з`явився.

Колегія суддів відмічає, що відповідачем, попередньо також, до суду надавались письмові клопотання про відкладення розгляду справу з посиланням на запроваджений карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, Постанову КМУ № 211 " Про запобігання поширенню на всій теритої України короновірусу COVID-19" (зі змінами внесеними Постановами КМУ), Постанову КМУ № 392 від 20.05.2020, лист Ради Суддів України № 186/20 від 16.03.2020р., розпорядження Харківської обласної державної адміністрації № 145 від 21.03.2020 "Про встановлення режиму надзвичайної ситуації на території Харківської області", доводи яких не можуть бути враховані виходячи з наведеного вище.

У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, беручи до уваги, що апеляційне провадження ініційоване саме відповідачем, який виклав свої доводи у своїй апеляційній скарзі, враховуючи можливість розгляду справи без надання усних пояснень представником Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, з метою дотримання розумного строку розгляду справи (ст.309 КАС України), колегія суддів зазначає, що причини, викладені в письмових клопотаннях відповідача щодо попередніх судових засідань, з посиланням на запроваджений карантин з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, не є поважними для відкладення розгляду справи за клопотанням суб`єкта владних повноважень, та вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача.

Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, на адреси визначені в апеляційній скарзі та позовній заяві.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечували, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача в судове засідання не прибув про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з заявою від 10.05.2019 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,10 га для індивідуального дачного будівництва, розташованої за межами населеного пункту на території Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області.

Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області листом №П-5972/0-3610/0/95-19 від 10.06.2019 повідомлено, що згідно інформації Міськрайонного управління у Харківському районі та м. Люботині Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №746/426-18-0,23,061 від 24.05.2018 р., Коротичанською селищною радою планується відведення бажаної земельної ділянки для розміщення спортивного майданчика загального користування з метою забезпечення жителів громади Коротичанської селищної ради, та відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

Після отримання позивачем від Головного управління Держгеокадастру у Харківській області відповіді №П-5972/0-3610/0/95-19 від 10.06.2019, ОСОБА_1 18.06.2019 р. звернувся до Коротичанської селищної ради з заявою, в якій просив надати інформацію та належним чином засвідчені копії документів, а саме: проект встановлення меж сільських населених пунктів Коротичанської селищної ради; генеральний план селища Коротич; план зонування або детальний план території забудови масиву впродовж вулиці Залізничної та вулиці Миру в селищі Коротич.

Листом вих. №« 02-25/645» від 19.06.2019 р. Коротичанська селищна рада Харківського району Харківської області повідомила, зокрема, що інформація щодо плану зонування або детального плану території забудови масиву впродовж вулиці Залізничної та вулиці Миру в селищі Коротич в селищній раді відсутня.

З урахуванням отриманої інформації, ОСОБА_1 повторно звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з заявою від 22.06.2019 р. в якій просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,10 га для індивідуального дачного будівництва, розташованої за межами населеного пункту на території Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області у зв`язку з відсутністю підстав для відмови та не зацікавленістю Коротичанською селищною радою вказаною земельною ділянкою та відсутністю у селищної ради плану зонування та детального плану території забудови масиву впродовж вулиці Залізничної та вулиці Миру в селищі Коротич.

Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області листом №П-7713/0-4421/0/95-19 від 23.07.2019 повторно повідомлено, що відповідно до інформації Міськрайонного управління у Харківському районі та м. Люботині Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №746/426-18-0,23,061 від 24.05.2018 р., Коротичанською селищною радою планується відведення бажаної земельної ділянки для розміщення спортивного майданчика загального користування з метою забезпечення жителів громади Коротичанської селищної ради, та відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

Вважаючи відмову відповідача в наданні громадянину ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,10 га для індивідуального дачного будівництва протиправною, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наведена підстава відмови, викладена у листах Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 10.06.2019 р. №П-5972/0-3610/0/95-19 та від 23.07.2019 р. №П-7713/0-4421/0/95-19 не є визначеною у частині 7 статті 118 Земельного кодексу України підставою для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів виходить з наступного.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Вирішуючи спір суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель вирішуються Земельним кодексом України.

За приписами абз. 1 ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. (ч.2 ст.116 ЗК України).

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. (ч.3 ст. 116 ЗК України).

Пунктом "ґ" частини 2 статті 121 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема, для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара.

Згідно з ч.1 ст. 117 ЗК України, передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до положень частини 6 та 7 статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Отже, законодавцем встановлено виключні підстави, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У такому випадку відмова може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли компетентним суб`єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування об`єкта вимогам, зазначеним у ЗК Україні, які повинні бути затверджені у встановленому законом порядку або вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко - економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно - територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з частиною 4 статті 121 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що єдиною підставою для відмови відповідачем в наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва слугувала інформація Міськрайонного управління у Харківському районі та м. Люботині Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №746/426-18-0,23,061 від 24.05.2018 р., відповідно до якої Коротичанською селищною радою планується відведення бажаної земельної ділянки для розміщення спортивного майданчика загального користування з метою забезпечення жителів громади Коротичанської селищної ради.

Аналізуючи вищезазначені приписи Земельного кодексу України, суд приходить до висновку, що наведена підстава відмови, викладена у листах Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 10.06.2019 р. №П-5972/0-3610/0/95-19 та від 23.07.2019 р. №П-7713/0-4421/0/95-19 не є визначеною у частині 7 статті 118 Земельного кодексу України підставою для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Інших підстав відмови у наданні такого дозволу Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області у листах від 10.06.2019 р. №П-5972/0-3610/0/95-19 та від 23.07.2019 р. №П-7713/0-4421/0/95-19 не зазначено.

При цьому, жодних доказів на підтвердження того факту, що Коротичанською селищною радою планується відведення бажаної земельної ділянки для розміщення спортивного майданчика загального користування з метою забезпечення жителів громади Коротичанської селищної ради відповідачем до матеріалів справи не надано.

Зазначеними листами Головне управління Держгеокадастру у Харківській області фактично відмовив позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що ні в відзиві на позовну заяву, ні в апеляційній скарзі відповідач не заперечує факт відмовив в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Оцінюючи підстави не надання дозволу, які наведені у листах відповідача від 10.06.2019 р. №П-5972/0-3610/0/95-19 та від 23.07.2019 р. №П-7713/0-4421/0/95-19, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вони частиною сьомою статті 118 Земельного Кодексу України не передбачені, а отже є незаконними.

На підставі викладеного колегія суддів зазначає, що оскільки позивачем, з урахуванням вищезазначених норм Земельного Кодексу України, подано відповідні документи, що не заперечується відповідачем, то у відповідача не було правомірних підстав відхиляти клопотання щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,10 га для індивідуального дачного будівництва.

Відповідач у підтвердження своєї правової позиції посилається на лист Коротичанської селищної ради №02-25/1096 від 23.12.2016 року, на ім`я начальника Управління Держгеокадастру у Харківському районі і зазначає, що відповідно до даного листа селищний голова просить надати інформацію щодо земельної ділянки для оформлення права власності на земельну ділянку для спортивного майданчику з метою забезпечення потреб жителів громади Коротичанської селищної ради, в той час, як листом № 02-25/645 від 19.06.2019 р. Коротичанська селищна рада Харківського району Харківської області повідомила, зокрема, що інформація щодо плану зонування або детального плану території забудови масиву впродовж вулиці Залізничної та вулиці Миру в селищі Коротич в селищній раді відсутня.

Колегія суддів зауважує, що посилання відповідача на наміри певної особи здійснити певні дії не свідчить про отримання селищною радою технічної документації на зазначену земельну ділянку.

Крім того, надана відповідачем, до відзиву на позовну заяву копія листа Коротичанської селищної ради №02-25/1096 від 23.12.2016 року, не завірена належним чином у відповідності, до вимов ст. 94 КАС України.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, рішення у формі наказу про надання дозволу або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, як це передбачено статтею 118 Земельного Кодексу України, відповідачем не приймалось.

Отже, надані відповідачем листи Головного управління Держгеокадастру у Харківській області 10.06.2019 р. №П-5972/0-3610/0/95-19 та від 23.07.2019 р. №П-7713/0-4421/0/95-19 не можуть вважатися належною відмовою у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки.

Такий висновок суду першої та апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 04.02.2019 по справі № 823/1121/16, яка є обов`язковою для врахування в силу ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч.5 ст.242 КАС України.

Щодо твердження відповідача про те, що позивач звернувся за заявою про надання земельної ділянки не до того органу, в повноваження кого входить надання цієї земельної ділянки, колегія суддів зазначає наступне.

Дані посилання позивача не були підставою відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідач зазначивши про те, що позивач звернувся за заявою про надання земельної ділянки не до того органу, жодних документів в обґрунтування даних доводів не надає.

При цьому, згідно листа Харківської районної державної адміністрації №01- 22/2504 від 05.11.2019 року (а.с. 69), листа Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 1595/426-19-0 23.06 від 18.11.2019, листа Управління Держгеокадастру у Харківському районі Харківської області № 18-20.06-0.5-171/2-17 від 10.01.2017р. розпорядником бажаної земельної ділянки є саме відповідач у справі.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що відмовляючи в наданні громадянину ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,10 га для індивідуального дачного будівництва відповідач в порушення ч. 2 ст. 2 КАС України діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а тому, позовні вимоги про визнання протиправними дій Головного управління Держгеокадастру у Харківській області щодо відмови в наданні громадянину ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,10 га для індивідуального дачного будівництва є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Твердження відповідача про втручання суду першої інстанції у дискреційні повноваження ГУ Держгеокадастру в Харківській області, колегія суддів вважає необґрунтованими, з наступних підстав.

В обґрунтування неможливості зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Харківській області видати позивачу вказаний дозвіл відповідач посилається на постанову Верховного Суду України від 07.06.2016 по справі № 806/2256/15, від 18.03.2014 р. по справі № 21-11а14, згідно якої суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Слід зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача, що зобов`язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою є втручанням в його дискреційні повноваження та виключну компетенцію з наступних підстав.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що переглядається, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивовано відмови у його наданні, регламентовано частиною шостою статті 118 Земельного Кодексу України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними. Тому ці доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Колегія суддів зазначає, що за наявності належним чином поданих ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області документів у відповідності до вимог частини другої статті 123 Земельного кодексу України, та з урахуванням позиції суду про необґрунтованість причин відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, є підстави вважати, що у суб`єкта владних повноважень відсутні перешкоди у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою згідно заяви позивача від 22.06.2019р.

Крім того, колегія суддів зазначає, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою є першою стадією земельно-правової процедури щодо безоплатного отримання земельних ділянок.

При цьому, надання дозволу на розробку проекту землеустрою не означає позитивного висновку щодо надання відповідної земельної ділянки саме цій особі.

Наявність документів, які дають право на розробку проекту землеустрою, не виключають того, що під час виконання даної проектної документації не будуть встановлені обставини, які будуть унеможливлювати надання позивачу даної земельної ділянки та затвердження проекту землеустрою Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області.

В той же час, юридичне (правове) значення першої стадії земельно-правової процедури під час звернення особи за отриманням дозволу та безпосередньо його отримання, як і наступних етапів вказаної процедури, полягає в тому, що з отриманням такого дозволу у особи виникає обґрунтоване сподівання, що у разі проходження нею усіх визначених законом стадій цієї процедури (розробки, погодження і затвердження проекту землеустрою) бажана земельна ділянка, за умови дотримання цією особою усіх приписів закону, буде їй надана у власність або користування, а тому у особи після отримання дозволу щодо певної земельної ділянки виникає легітимний інтерес, який може бути захищений в судовому порядку.

З огляду на вказане, реалізуючи принцип «належного урядування», суб`єкт владних повноважень під час прийняття рішення про надання дозволу особі за умови, якщо на розроблення даної земельної ділянки вже надано відповідний дозвіл іншій особі, має враховувати цю обставину та у випадку прийняття рішення про надання такого дозволу мотивувати (обґрунтувати) можливість (необхідність, доцільність) його надання, з урахуванням критеріїв, визначених частиною 2 статті 2 КАС України, про що зазначити у відповідному рішенні. В протилежному випадку, неврахування легітимного інтересу особи, якій вже надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою, може бути розцінено як порушення прав цієї особи.

Конституційний Суд України у Рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 розтлумачив поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надати громадянину ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,10 га для індивідуального дачного будівництва відповідно до заяви ОСОБА_1 від 22.06.2019 року.

Такий висновок суду першої інстанцій узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.01.2019 по справі № 806/2978/17.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Враховуючи вищенаведене, посилання відповідача в апеляційній скарзі на рішення Верховного Суду України від 07.06.2016 по справі № 806/2256/15, постанову ВСУ від 18.03.2014 року № 21- 11а14 є помилковими.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з підстав, наведених вище.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.01.2020 року по справі № 520/10602/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 06.07.2020 року