Справа № 280/5482/19
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2020-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

08 липня 2020 року

м. Київ

справа № 280/5482/19

адміністративне провадження № К/9901/15874/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Блажівської Н.Є.,

суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Головного управління ДПС у Запорізькій області (правонаступник Головного управління ДФС у Запорізькій області) на додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 3 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Аустаффер» про визнання протиправним та скасування рішень,

УСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати: податкові повідомлення рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 7 травня 2019 року № про донарахування податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 420 грн; № про донарахування податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 510 грн; №009231305 про донарахування податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 5 040 грн; визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Запорізькій області № Ф- від 7 травня 2019 року про сплату боргу (недоїмки, штрафу та пені) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 4 928 грн; визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 7 травня 2019 року № про застосування штрафних санкцій в сумі 170 грн та № про застосування штрафних санкцій в сумі 2 464 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року, адміністративний позов задоволено.

Додатковим рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року, задоволено заяву Фізичної особи-підприємець ОСОБА_1 та стягнуто на користь Фізичної особи-підприємець ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5 850 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 3 червня 2020 року апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області задоволено частково, додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року скасовано та прийняти нову постанову, якою заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково та стягнуто на користь Фізичної особи-підприємець ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 1500 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Запорізькій області. В іншій частині заяви відмовити.

30 червня 2020 року на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Запорізькій області (правонаступник Головного управління ДФС у Запорізькій області) на додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 3 червня 2020 року, у якій скаржник просить скасувати оскаржувані рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні заяви.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою Суд виходить з такого.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено основні засади (принципи) адміністративного судочинства, з-поміж яких забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом.

Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Таким чином, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Велика Палата Європейського суду з прав людини у своєму рішенні від 05 квітня 2018 року (справа "Зубац проти Хорватії" (Zubac v.Croatia), №40160/12) вказала, що право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (див. "Станєв проти Болгарії" (Stanev v. Bulgaria) [ВП], №36760/06, п. 230, ЄСПЛ 2012) (п. 78). Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (п. 82).

Відповідно до п. 83 вказаного вище рішення застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості.

Крім того, Європейський суд з прав людини звернув увагу на те, що саме національний верховний суд, якщо цього вимагає національне законодавство, повинен оцінювати те, чи досягнуто передбачений законодавством поріг ratione valoris для подання скарги саме до цього суду. Відповідно, в ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять до нього, верховний суд не може бути зв`язаний або обмежений помилками в оцінюванні зазначеного порогу, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього (рішення у справі "Добріч проти Сербії", п. 54) (п. 86).

9 жовтня 2018 року Європейський суд з прав людини постановив ухвалу щодо неприйнятності заяви №26293/18 у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine), у якій зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи (п. 20-22).

Отже, за прецедентною практикою Європейського суду з прав людини обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством порогу ratione valoris для скарг, що подаються на розгляд Верховного Суду, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.

Згідно частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до пункту 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Категорії справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження і які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, встановлені нормами частини четвертої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Статтею 7 Закону України від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік" з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб установлено в розмірі 1921 гривні.

У цій справі оскаржуються: податкові повідомлення рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 7 травня 2019 року № про донарахування податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 420 грн; № про донарахування податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 510 грн; №009231305 про донарахування податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 5 040 грн; вимога Головного управління ДФС у Запорізькій області № Ф- від 7 травня 2019 року про сплату боргу (недоїмки, штрафу та пені) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 4 928 грн; рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 7 травня 2019 року № про застосування штрафних санкцій в сумі 170 грн та № про застосування штрафних санкцій в сумі 2 464 грн..

Сума за вказаними рішеннями не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а отже справа відноситься до категорії справ незначної складності.

Системний аналіз наведених вище положень дає підстави для висновку, що суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмету доказування, складу учасників та інших обставин, крім випадків, передбачених частиною четвертою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи характер правовідносин, з приводу прав і обов`язків сторін в яких виник спір, що є предметом судового розгляду у цій адміністративній справі, предмет доказування, обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, а також доводи касаційної скарги, ця адміністративна справа підпадає під критерії визначення справи незначної складності.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи та застосування законодавства на час спірних правовідносин, а також значення справи для сторін та суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи.

Випадки, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні. У касаційній скарзі таких застережень не міститься.

Отже, додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року та постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 3 червня 2020 року не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 12, 248, частиною п`ятою статті 328, пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Запорізькій області (правонаступник Головного управління ДФС у Запорізькій області) на додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 3 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Аустаффер» про визнання протиправним та скасування рішень.

Направити копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.Є. Блажівська

Судді О.В. Білоус

І.Л. Желтобрюх