Справа № 160/1514/20
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 червня 2020 року м. Дніпросправа № 160/1514/20
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.03.2020р. у справі №160/1514/20
за позовом:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до: про:Головного управління ДПС у Дніпропетровській області визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги, рішення

ВСТАНОВИВ:

07.02.2020р. Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДПС у Дніпропетровській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги, рішення / а.с. 1-6 том 1/.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.02.2020р. за вищезазначеним позовом відкрито провадження в адміністративній справі №160/1514/20 та справу призначено до судового розгляду /а.с. 234 том 1/.

Позивач, посилаючись у адміністративному позові на те, що відповідачем було проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період 01.01.2017р. по 31.12.2018 р. за результатами якої складено акт №8/04-36-33-06/ від 02.01.2020 р., у якому відповідачем за результатами перевірки зроблено висновки про неправомірність віднесення ним протягом перевіряємого періоду до складу витрат, які враховуються при обчисленні чистого оподатковуваного доходу, витрат на утримання основних засобів подвійного призначення - амортизація, послуги з ремонту та обслуговування, придбання запчастин, оливи, шин на загальну суму 1233843,38 грн., що призвело до завищення валових витрат та є порушенням п. 177.2, п.п. 177.4.5. п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, та на підставі цього акту відповідачем 27.01.2020р. прийнято податкові повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 333137,72 грн., №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичною особою за результатами річного декларування на загальну суму 27761,48 грн., крім цього 20.01.2020р. відповідачем було прийнято вимогу №Ф- від 20.01.2020р. про сплату недоїмки з єдиного внеску в сумі 194853,31 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій № від 200.2020р. у розмірі 46473,44 грн. Позивач вважає висновки податкового органу за результатами перевірки та прийняті ним рішення необґрунтованими та безпідставними з огляду на те, що він, як фізична особа-підприємець, яка перебуває на загальній системі оподаткування, має права відносити до складу витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, вартість матеріалів, комплектуючих виробів, запасних частин та інших матеріалів, а також витрати на проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів і оскільки протягом перевіряємого періоду ним здійснювалася господарська діяльність транспортного оброблення вантажів та надавались послуги перевезення вантажу транспортними засобами (сідельний тягач MANTGS 21/440BLS-WW, напівпричіп WIELTON NW-3, фронтальний навантажувач HYUNDAI HL-780-7A LH0410237, екскаватор VOLVO EC240BLC, гідравлічний екскаватор CATERPILLAR, модель 326D2L), які використовувались в підприємницькій діяльності. Відтак, дохід залежить від експлуатації можливостей транспортних засобів, якими позивач власне і надає послуги транспортного оброблення вантажів та перевезення вантажів своїм контрагентам, тому витрати пов`язані із заміною запасних частин, автогуми, антифризу, рідин, очисників, води дистильованої, герметиків вказаних транспортних засобів та їх технічне обслуговування і ремонт правомірно віднесено ним до складу витрат, і усі понесені ним витрати на утримання техніки, підтверджені належними документами, тому порушень п. 177.2, пп. 177.4.5. п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України не було, тому просив суд визнати протиправними та скасувати прийняті відповідачем: - податкові повідомлення-рішення №, № від 27.01.2020р.; - вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску №Ф- від 20.01.2020р.; - рішення про застосування штрафних санкцій № від 20.01.2020р.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.03.2020р. у справі №160/1514/20 адміністративний позов задоволено, визнано протиправними та скасовані: - податкові повідомлення-рішення №, № від 27.01.2020р.; - вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску №Ф- від 20.01.2020р.; - рішення про застосування штрафних санкцій № від 20.01.2020р. (суддя Голобутовський Р.З.) / а.с. 23-29 том 2/.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції від 17.03.2020р. подав апеляційну скаргу /а.с. 34-36 том 2/, у якій посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи не було з`ясовано усі обставини справи, які мають суттєве значення для її рішення, та зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції від 17.03.2020р. у даній справі та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Адміністративна справа №160/1514/20, разом з вищезазначеною апеляційною скаргою, надійшли до суду апеляційної інстанції 13.05.2020р. / а.с. 33 том 2/.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.05.2020р. у справі №160/1514/20 відповідачу поновлено строк апеляційного оскарження та апеляційна скарга ГУ ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.03.2020р. у справі №160/1514/20 залишена без руху та заявнику апеляційної скарги надано стирок для усунення зазначених судом недоліків апеляційної скарги / а.с. 45 том 2/.

Відповідачем зазначені у ухвалі суду апеляційної інстанції недоліки були усунуті /а.с. 48-55 том 2/ та ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 02.06.2020р. у справі №160/1514/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.03.2020р. у справі №160/1514/20/ а.с. 57 том 2/ та справу призначено до апеляційного розгляду у судовому засіданні на 14-00 годин 30.06.2020р. / а.с. 58 том 2/, про що судом у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб та строки було повідомлено учасників справи /а.с. 59-62 том 2/.

Позивач, у письмовому відзиві на апеляційну скаргу / а.с. 63-65 том 2/, заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача та посилаючись на те, що судом першої інстанції постановлено у даній справі обґрунтоване рішення без порушень норм чинного законодавства, просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції від 17.03.2020р. у даній справі залишити без змін.

У судовому засіданні:

- представник відповідача - підтримав доводи викладені у апеляційній скарзі та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції від 17.03.2020р. скасувати та постановити у справі нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову через його необґрунтованість та безпідставність;

- позивач та представник позивача - заперечували проти доводів апеляційної скарги, підтримали доводи викладені у письмовому відзиві на апеляційну скаргу та просили суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 17.03.2020р. у даній справі залишити без змін.

Заслухавши у судовому засіданні представника відповідача, позивача та його представника, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований 07.05.2002р. як фізична особа-підприємець, і.к. НОМЕР_1 , одним з видів господарської (економічної) діяльності, що здійснюється позивачем у справі за КВЕД: 52.24 - транспортне оброблення вантажів (основна); 45.19 - торгівля іншими автотранспортними засобами; 46.69 - оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням; 49.41 - вантажний автомобільний транспорт; 52.29- інша допоміжна діяльність у сфері транспорту та інше / а.с. 8-15 том 1/ .

Під час розгляду цієї адміністративної справи судом першої інстанції встановлено, та підтверджено апеляційним судом, що посадовими особами відповідача у період з 04.12.2019р. по 23.12.2019р. проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП Біленка А.В. з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період 01.01.2017р. по 31.12.2018р., за результатами якої складено акт №8/04-36-33-06/ від 02.01.2020р.(далі - акт перевірки).

З наданої суду ксерокопії вищезазначеного акту перевірки / а.с. 19-34 том 1/ вбачається, що у ході перевірки відповідачем зроблено висновок про порушення платником податків - позивачем, який у періоді з 01.01.2017 р. по 31.12.2018 р. здійснював господарську діяльність на загальній системі оподаткування відповідно до ст. 177 Податкового кодексу України, вимог чинного законодавства, а саме п. 177.2, п.п. 177.4.5. п.177.4 ст.177, з урахуванням вимог п. 167.1 ст.167 Податкового кодексу України, що призвело до безпідставного віднесення до складу витрат, які враховуються при обчисленні чистого оподатковуваного доходу, протягом перевіряємого періоду витрати, на утримання основних засобів подвійного призначення ( амортизація екскаватора, послуги з ремонту та обслуговуванню вантажного автомобіля, напівпричепа, навантажувача, екскаватора, придбання запчастин, рідин, олив, шин) на загальну суму 1233843,38 грн.; у зв`язку з чим за результатами перевірки підлягають донарахуванню: -податок на доходи фізичних осіб від провадження господарської діяльності на загальну суму 222091,81 грн., в т.ч. за 2017 рік на суму 57564,35 грн., за 2018 рік на суму 164527,46 грн.; - військовий збір відповідно до п. 163.1 ст. 163, ст. 176, з урахуванням п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України на загальну суму 18507,65 грн., в т.ч. за 2017 р. на суму 4797,03 грн., за 2018 рік на суму 13710,62 грн.; та єдиний внесок відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4, п.1 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 11 ст. 8, п.2 ст.9 розділу ІІІ Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на загальну суму 194853,31 грн., в т.ч. за 2017 рік на суму 75027,80 грн., за 2018 рік - 119825,51 грн..

У подальшому, на підставі вищезазначеного акту перевірки, відповідачем прийнято:

- рішення № від 20.01.2020р. про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску, згідно з яким нараховано штрафні санкції в розмірі 46473,44 грн. /а. с. 36 том 1/;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 20.01.2020 р. про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на суму 194853,31 грн. / а.с. 35 том 1/

- податкове повідомлення-рішення (форма «Н») № від 21.05.2018р. про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій у загальному розмірі 3027326,04грн. за затримку реєстрації ПН / а.с. 96 том 1/податкове повідомлення-рішення № від 27.01.2020р., яким збільшено суму грошового зобов`язання позивача з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на загальну суму 333137,72 грн. /а. с. 37 том 1/;

- податкове повідомлення-рішення № від 27.01.2020р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання позивача з військового збору за результатами річного декларування на загальну суму 27761, 48 грн /а. с. 38 том 1/,

і саме ці рішення відповідача, який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, є предметом оскарження у цій адміністративній справі.

У судовому засіданні під час розгляду цієї справи судом встановлено, що висновки про порушення вимог законодавства, які стали підставою для прийняття відповідачем рішень, які є предметом оскарження у цій справі, став висновок податкового органу зроблений за результатами перевірки позивача, та відображений у акті перевірки, про те, що позивачем, який у період з 01.01.2017 р. по 31.12.2018 р. здійснював господарську діяльність на загальній системі оподаткування ( відповідно до ст. 177 Податкового кодексу України) до складу витрат включено витрати на утримання транспортних засобів подвійного призначення, а саме: сідельного тягача MANTGS 21.440BLS-WW, напівпричепа WIELTON NW-3, фронтального навантажувача (колісного) HYUNDAI HL-780-7A НОМЕР_2 , екскаватора VOLVO EC240BLC, гусеничного екскаватора CATERPILLAR, модель 326D2L - шиномонтаж, придбання запчастин, шин, рідин, олив та інше, послуг по ремонту та обслуговуванню транспортних засобів на загальну суму 790698,30грн. з них: у 2017 році - 319801,97 грн., у 2018 році - 470896,33 грн., та у 2018р. позивачем до складу витрат включено вартість придбаних запасних частин, оливи, автогуми, послуг по ремонту та ТО транспортних засобів на загальну суму - 470896,33 грн., і витрати на амортизацію придбаного у 2017р. гідравлічного екскаватора CATERPILLAR, модель 326D2L (гусеничний), у сумі 443145,08 грн., податковий орган вважає, що вантажні транспортні засоби, у т.ч. навантажувачі, екскаватори, відносяться до основних засобів подвійного призначення, придбання і утримання яких не включається до складу витрат підприємця, і з урахуванням дії прямої норми п.п. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України позивач у справі не мав права включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням його господарської діяльності, такі витрати на утримання, технічне обслуговування і ремонт основних засобів подвійного призначення, що свідчить про безпідставне включення до складу витрат, які враховуються при обчисленні чистого оподатковуваного доходу витрати, на утримання основних засобів подвійного призначення (амортизація екскаватора, послуги з ремонту та обслуговуванню вантажного автомобіля, напівпричепа, навантажувача, екскаватора, придбання запчастин, рідин, олив, шин), на загальну суму 1233843,38 грн., в т.ч. за 2017 рік - 319801,97 грн., за 2018 рік - 914041,41 грн., наслідком завищення витрат також є невірне визначення протягом перевіряємого періоду розміру військово збору та єдиного внеску з сум доходу, отриманого від здійснення діяльності.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду цієї справи, як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, учасниками справи не заперечувались обставини щодо наявності у позивача транспортних засобів: сідельного тягача MANTGS 21.440BLS-WW, напівпричепа WIELTON NW-3, фронтального навантажувача (колісного) HYUNDAI HL-780-7A НОМЕР_2 , екскаватора VOLVO EC240BLC, гусеничного екскаватора CATERPILLAR, модель 326D2L, використання позивачем цих транспортних засобів у власній господарській діяльності протягом перевіряємого періоду, та розмір витрат понесених позивачем протягом перевіряємого періоду з утримання та обслуговування цих транспортних засобів.

Спірні відносини, які виникли між сторонами у цій справі, врегульовано нормами Податкового кодексу України, яким серед іншого вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Господарською діяльністю, з огляду на положення пп. 14.1.36. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, що є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Нормами п. 44.1 ст. 44 цього ж кодексу передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, та платникам податків, яким відповідно до пп. 162.1.1. п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України, серед інших, є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи, забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Положеннями ст. 177 Податкового кодексу України визначений порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначений.

Так, згідно з п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. При цьому об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (п. 177.2 ст. 177 ПК України).

До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- 177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- 177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- 177.4.3. суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

- 177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Підпунктом 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 цього ж кодексу передбачено, що до складу витрат підприємця не включаються :

- витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою-підприємцем;

- витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

- витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;

- документально не підтверджені витрати.

Відповідно до пп. 177.4.6. п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають:

- витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів;

- витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення:

- земельні ділянки;

- об`єкти житлової нерухомості;

- легкові та вантажні автомобілі.

Сукупний аналіз наведених норм чинного законодавства, дає можливість зробити висновок про те, що до складу витрат фізичної особи-підприємця, яка перебуває на загальній системі оподаткування, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, не включаються витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, і такі основні засоби подвійного призначення як вантажні автомобілі не підлягають амортизації.

Військовий збір запроваджено Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014р. №71-VIII, і платниками збору цього збору, відповідно до пп. 1.1 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 Податкового кодексу України, а об`єктом оподаткування військовим збором, ставка якого становить 1,5% від об`єкта оподаткування, є доходи, визначені статтею 163 Податкового кодексу України.

У даному випадку, з урахуванням змісту спірних відносин та їх учасників, об`єктом оподаткування, відповідно до з п.п. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід резидента, і цей загальний річний оподатковуваний дохід, відповідно до п.п. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України, дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, і об`єктом оподаткування фізичної особи - підприємця є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (п. 177.2 ст. 177 Кодексу).

З урахуванням висновків податкового органу за результатами проведеної ним перевірки, які викладені у акті перевірки, і стали підставою для визначення позивачу податкових зобов`язань відповідними рішеннями відповідача , які є предметом оскарження у цій справі, визначальним питанням для вирішення цього спору є з`ясування чи відносяться належні позивачу транспортні засоби: сідельний тягач MANTGS 21.440BLS-WW, напівпричеп WIELTON NW-3, фронтальний навантажувач (колісний) HYUNDAI HL-780-7A НОМЕР_2 , екскаватор VOLVO НОМЕР_3 , гусеничний екскаватор CATERPILLAR, модель 326D2L, які використовувались ним протягом перевіряємого періоду у власній господарській діяльності, до основних засобів подвійного призначення, а саме до вантажних транспортних засобів у розумінні Податкового кодексу України, оскільки саме від цього залежить встановлення правомірності або неправомірності формування складу витрат позивачем, який у період з 01.01.2017 р. по 31.12.2018 р. (перевіряємий період) здійснював господарську діяльність на загальній системі оподаткування ( відповідно до ст. 177 Податкового кодексу України) .

Для вирішення питання віднесення того чи іншого транспортного засобу до відповідної категорії вирішальними є його технічні умови призначення та сфера застосування, так Закон України «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон ), який визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту, надано визначення , що автомобіль - колісний транспортний засіб, який приводиться в рух джерелом енергії, має не менше чотирьох коліс, призначений для руху безрейковими дорогами і використовується для перевезення людей та (чи) вантажів, буксирування транспортних засобів, виконання спеціальних робіт, а автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій, тоді як автомобіль вантажний це автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів, а автомобіль легковий це автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев`ять з місцем водія включно.

Також положення цього Закону містять визначення що є напівпричіп, і законодавець визначив, що це причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

Аналіз наведених норм Закону дає можливість зробити висновок, напівпричіп відрізняється від автомобіля, оскільки напівпричіп не приводиться в рух джерелом енергії та за своїм призначенням не виконує функції щодо перевезення людей чи вантажів та виконує функції тягача.

Норми вищезазначеного Закону не містять визначення терміну «сідловий тягач», тому доречним у даному випадку є використання Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, яка затверджена Законом України «Про Митний тариф України» від 19.09.2013 № 584-VII, відповідно до якої сідловий тягач належить до товарної позиції трактори колісні для напівпричепів (код 8701 20), при цьому трактор не відноситься ні до вантажних, ні до легкових автомобілів, та визначенням поняття «сідловий тягач», яке наведеного у Правилах перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, які затверджені наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997р., відповідно до яких сідловим тягачем є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

Визначення поняття навантажувач та екскаватор, також не міститься в Законі України «Про автомобільний транспорт», але відповідно до п. п. 21 п. 4 розділу І Правил охорони праці під час експлуатації навантажувачів, які затверджені наказом Міністерства соціальної політики України №1220 від 27.08.2018р., навантажувач це машина циклічної дії, що належить до безрейкового долішнього транспорту (технологічних транспортних засобів), обладнана підіймальним механізмом (вантажопідіймачем) і вилами (платформою) або одним із змінних вантажозахоплювальних пристроїв для забезпечення підіймання, транспортування, навантаження, розвантаження, штабелювання та укладання вантажів, а екскаватор це самохідна землерийна машина для виймання, переміщення ґрунтів, гірських порід, корисних копалин, різних сипких та кускових матеріалів.

Відповідно до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, яка затверджена Законом України «Про Митний тариф України» від 19.09.2013р. № 584-VII, екскаватор належить до товарної позиції лопати механічні, екскаватори та одноковшові навантажувачі (код 8429 40), фронтальні навантажувачі - до позиції одноковшові фронтальні навантажувачі (код 8429 51), та не належать ані до вантажних автомобілів, ані до легкових автомобілів.

Сукупний аналіз наведених норм дає можливість зробити висновок про те, що за своїм основним призначенням (характеристикою) напівпричіп, сідловий тягач, фронтальний навантажувач та екскаватор не виконують функції з перевезення людей чи вантажу, а ці транспортні засобі призначені для виконання певних спеціальних функцій, а відповідно ст. 1 «Про автомобільний транспорт» транспортний засіб спеціального призначення це транспортний засіб, призначений для виконання спеціальних робочих функцій (для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автобетономішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).

Отже з урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що напівпричіп, сідловий тягач, фронтальний навантажувач та екскаватор згідно з чинним законодавством не відносяться до основних засобів подвійного призначення, а є транспортними засобами спеціального призначення, тому суд першої інстанції зробив правильний висновок щодо обгрунтованості віднесення позивачем витрат утримання цих транспортних засобів, розмір яких підтверджено належними первинними документами ( видатковими накладними, актами виконаних робіт, виписками з банківських установ про рух коштів за 2017-2018 роки, актами списання запасних частин та паливно-мастильних матеріалів,, які долучені до матеріалів справи /а.с. 40-232 том 1/, до складу витрат пов`язаних з провадженням його господарської діяльності, які враховуються при обчислення чистого оподатковуваного доходу, протягом перевіряємого періоду.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом під час розгляду цієї справи у їх сукупності, та враховуючи норми чинного законодавства, яке регулює спірні відносини , що виникли між сторонами у цій справі, колегія суддів вважає, що відповідачем у справі, який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України не було доведено, що транспортні засоби позивача (напівпричіп, сідловий тягач, фронтальний навантажувач та екскаватори) належать до основних засобів подвійного призначення у розумінні Податкового кодексу України, а відтак, витрати на їх утримання не підлягають включенню до складу витрат підприємця, колегія суддів вважає, що висновок відповідача про заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб від провадження господарської діяльності на загальну суму 222091,81 грн. протягом перевіряємого періоду є безпідставним та необґрунтованими, що свідчить про те, що відповідач під час прийняття податкового повідомлення-рішення № від 27.01.2020р. про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування за податковим зобов`язанням у 222091, 81 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 111045, 91 грн. діяв не у спосіб, який визначено чинним законодавством, що є підставою для визнання протиправним та скасування такого рішення суб`єкта владних повноважень.

Щодо решти прийнятих відповідачем у справі за результатами перевірки рішень, які є предметом оскарження у цій адміністративній справі, то враховуючи, що висновок відповідача про заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб від провадження господарської діяльності на загальну суму 222091,81 грн. протягом перевіряємого періоду не знайшов свого підтвердження під час розгляду цієї справи судом, а саме він став підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення «Р» № від 27.01.2020 р., вимоги №Ф- від 20.01.2020р. про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на суму 194853,31 грн. та рішення № від 20.01.2020р. про застосування штрафних санкцій на суму 46473, 44грн., то колегія суддів вважає, що ці рішення також прийняті відповідачем у справі безпідставно.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблено правильний висновок щодо обґрунтованості заявлених позивачем у справі позовних вимог, та постановлено правильне рішення про задоволення таких позовних вимог у повному обсязі та про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача №, № від 27.01.2020р.; вимоги про сплату недоїмки з єдиного внеску №Ф- від 20.01.2020р.; рішень про застосування штрафних санкцій № від 20.01.2020р..

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про задоволення заявлених позивачем вимог, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 17.03.2020р. у цій адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача - залишити без задоволення, з огляду на те, що доводи, які наведені у апеляційній скарзі, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки заявником апеляційної скарги доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 310,315,316,321,322 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.03.2020р. у справі №160/1514/20 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у строки та в порядку, які встановлені ст.ст. 329,331 КАС України.

Повний текст виготовлено та підписано - 06.07.2020р.

Головуючий - суддя А.О. Коршун

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко