Справа № 826/1299/17
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2020-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1299/17 Суддя (судді) першої інстанції: Огурцов О.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Парінова А.Б.,

Беспалова О.О.,

за участю

секретаря судового засідання Вітчинкіної К.О.,

представника позивача Скаржинського М.В.,

представника відповідача Сірика А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Меридіан" ім. С.П. Корольова на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2020 року (прийняте в порядку письмового провадження, суддя Огурцов О.П.) у справі за адміністративним позовом відкритого акціонерного товариства "Меридіан" ім. С.П. Корольова до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Відкрите акціонерне товариство "Меридіан" ім. С.П. Корольова звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві №005441401 від 02.11.2016 про нарахування грошового зобов`язання з ПДВ на суму 59618 грн. та штрафних санкцій у розмірі 14905 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ВАТ "Меридіан" ім. С.П. Корольова подало апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2020 року і ухвалити нове судове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що ВАТ «Меридіан» ім. С.П.Корольова, як господарюючий суб`єкт надав всі первині документи, що відповідають чинному законодавству України та був кінцевим споживачем поставленої продукції та отримав у власність поліпшення майна (як наслідок проведених ремонтних робіт), шляхом використання поставленого товару та робіт, а тому правомірно сформувало податковий кредит та залишок від`ємного значення. При цьому, є безпідставними висновки викладені у Акті перевірки, щодо заниження ВАТ «Меридіан» ім. С.П. Корольова суми податку на додану вартість по господарським операціям із TOB «ІК та Технології» та ТОВ «Дашар» внаслідок нібито відсутності у ВАТ «Меридіан» ім. С.П. Корольова складеної відповідно до законодавства України первинної документації.

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, думку представника позивача та думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з 29.08.2015 по 07.10.2016 Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку відкритого акціонерного товариства "Меридіан" ім. С.П. Корольова з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2016.

За результатами перевірки складено Акт від 17.10.2016 №318/26-15-14-01-02/14312973, яким встановлено порушення підпунктів 14.1.27, 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пункту 44.1 статті 44, пунктів 138.1, 138.2, 138.4 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового Кодексу України, пункту 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704, пункту 3 Розділу III Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 №73, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.02.2013 за №336 в результаті чого занижено податок на прибуток за 2015 рік на суму 53654 гривень., порушення пунктів 198.1, 198.3, 198.4, 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201 Податкового Кодексу України, пункту 5 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 14.01.2014 № 10 в результаті чого зменшено від`ємне значення в лютому 2015 року на суму 19618 грн., та жовтні 2015 року на суму 40000 грн., що в свою чергу призвело до заниження податку на додану вартість за 2015 - 2016 роки на 59618 грн., статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», а саме, відбулось несвоєчасне надходження товару на суму 540,00 дол. СІЛА (еквів. 13 450,80 грн.) за контрактом від 03.03.2016 № 01.03.03 з компанією «Drones vision INC. (Тайвань) та пункту 2.3 розділу 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №637 від 15.12.2004 та пункту 1 Постанови правління Національного банку України від 06.06.2013 №210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою»

02.11.2016 на підставі зазначеного Акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 74 523,00 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями на 14 905,00 грн. та за податковим зобов`язанням на 59618, 00 грн.

За результатами адміністративного оскарженням рішенням Державної фіскальної служби України від 22.12.2016 №27636/6/99-99/1-01-01-25 податкове повідомлення - рішення залишено без змін, а скарга без задоволення.

Вважаючи податкове повідомлення - рішення від 02.11.2016 № протиправним та таким, що підлягає скасуванню, ВАТ "Меридіан" ім. С.П. Корольова звернулося з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не підтверджено належними і допустимими доказами реальність господарських взаємовідносин із ТОВ "ІК та Технології", ТОВ "Дашар", документів на підтвердження здійснення фінансово - господарських правовідносин з контрагентами не надано, як і не було зазначено про причини неможливості їх надання.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (тут і далі, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) 14.1.181. податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п. 198.1, 198.2 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Згідно з п. 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.

Згідно із пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Пунктом 200.3 статті 200 Податкового кодексу України встановлено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За змістом наведених норм, право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (робіт, послуг), основних фондів (необоротних активів) (щодо останніх, крім того, будівництво, спорудження, створення), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема щодо податкового кредиту - податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений п. 201.11 ст. 201 Податкового кодексу України) сум витрат на придбання товару (робіт, послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару (робіт, послуг).

Статтею 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-ХІV (із змінами та доповненнями) зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Виходячи з вимог п. 2, ст. 3 цього ж Закону України, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. № 996-ХІV (із змінами та доповненнями) встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-ХІV (із змінами та доповненнями).

Для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість сплачених позивачем у складі ціни за придбану продукцію та виконані роботи, необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні".

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, підприємство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18 липня 2019 року у справі №813/6835/14, постанові від 10 квітня 2020 року у справі №826/24764/15.

В Акті перевірки від 17.10.2016 №318/26-15-14-01-02/14312973 зазначено, що в перевіряємому періоді, а саме у 2015 році ВАТ «Меридіан» ім. С.П. Корольова в бухгалтерському обліку по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» та в податковому обліку відображало отримання послуг від TOB «ІК та технології» та товару від ТОВ «Дашар».

Згідно договору підряду № 48 від 01 жовтня 2015 року (Замовник) ВАТ «Меридіан» ім. С.П. Корольова та (Підрядник) TOB «ІК та технології» уклали договір про наступне: Підрядник бере на себе зобов`язання якісно і у встановлені строки власними силами, з власних матеріалів, виконати роботи по ремонту покрівлі виробничих приміщень (4000 кв.м.) замовника за адресою 03680 м. Київ бульвар Івана Лепсе 8. Загальна вартість робіт, на момент укладання даного договору, складає 240000,00 грн. в - 40000,00 грн. Строки виконання робіт по об`єкту: початок - жовтень 2015 року, завершення - жовтень року. До перевірки надано акт виконаних робіт.

Крім того, встановлено в бухгалтерському обліку по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» та в податковому обліку ВАТ «Меридіан» ім. С.П. Корольова відображало отримання товару від ТОВ «Дашар», а саме: згідно видаткової накладної від 26.02.2015 №2602/80 на суму 64000 грн., у тому числі ПДВ 10800 грн., керамічні дискові конденсатори 0,47 mkF/280V в кількості 12 000 шт., та конденсатор G-RM 40*7 R104j50 в кількості 12000 шт., та видаткової накладної № 2602/81 від 26.02.2015 на суму 52896, 00 грн., у тому числі ПДВ 8816,00 грн. друковані плати в кількості 2000 штук та трансформатор потужності 2000 штук.

Зі змісту Акту перевірки від 17.10.2016 №318/26-15-14-01-02/14312973 слідує, що контролюючим органом поставлено під сумнів реальність господарських відносин ВАТ "Меридіан" ім. С.П. Корольова із контрагентами ТОВ "ІК та Технології", ТОВ "Дашар", оскільки:

- договір підряду №48 від 01 жовтня 2015 року між замовником ВАТ "Меридіан" ім. С.П. Корольова та підрядником TOB «ІК та Технології» та акт виконаних робіт підписаний директором TOB «ІК та Технології» ОСОБА_1 , який вказує на непричетність до реєстрації та діяльності цього товариства. ТОВ «ІК та Технології» внесена до Автоматизованої інформаційної системи «Суб`єкт Фіктивного Підприємництва» а саме: 09.06.2015 ОУ ГУ ДФС у м. Києві відкрито кримінальне провадження №0000141 за ч.3 ст.212 Кримінального кодексу України, в зв`язку наданням пояснень громадянина ОСОБА_1 щодо непричетності до реєстрації та діяльності ТОВ «ІК та Технології»;

- єдина звітність з ПДВ TOB «ІК та Технології» подана за жовтень 2015 року, остання реєстрація ПН відбулась за листопад 2015 року. Встановити кількість працюючих не є можливо оскільки звіти 1 ДФ та звіти ЄСВ не подано;

- згідно бази даних ЄРПН встановлено що ТОВ «ІК та Технології» на протязі 2015 отримувало консультаційні, монтажні, рекламні, маркетингові послуги, послуги з зелених насаджень, улаштування під`їздних шляхів, прибирання будівельного майданчика, вивезення сміття, бензин, дизельне паливо, газ природній (метан), паливо моторне;

- видаткові накладні а також рахунки на сплату від ТОВ "Дашар" виписані та підписані безпосередньо директором та засновником ТОВ «Дашар» - ОСОБА_2 , яка вказує, що підприємство зареєстровано без її відома та згоди;

- ТОВ «Дашар» внесена до Автоматизованої інформаційної системи «Суб`єкт Фіктивного Підприємництва» а саме: 10.04.2014 ОУ ДПІ у Дніпровському р-ні ГУ ДФС у м. Києві відкрито кримінальне провадження № 0000259 ч.2 ст.364, ч.5 ст. 191 Кримінального кодексу України в зв`язку з протоколом допиту директора і засновника ОСОБА_2 встановлено, що підприємство зареєстровано без її відома та згоди.

- остання звітність з ПДВ ТОВ "Дашар" подана за травень 2015 року, остання реєстрація ПН відбулась за травень 2015 року, свідоцтво платника ПДВ з скасовано 25.06.2015. Встановити кількість працюючих не є можливо оскільки відповідні звіти те подано. Згідно бази даних ЄРПН встановлено що ТОВ "Дашар" на протязі 2015 закуповувало чай, каву в асортименті, автомобільні запчастини, овочі та фрукти.

Враховуючи вищевикладене та відсутність на підприємстві TOB «ІК та Технологій» та ТОВ «Дашар» достатньої чисельності працівників для виконання документально зареєстрованих робіт та послуг а також постачання товару, відповідачем встановлено неможливість реального здійснення TOB «ІК та Технологій» та ТОВ «Дашар» робіт та надання послуг, реалізації товару, тобто здійснення господарських операцій позивача з контрагентами-покупцями.

Суд апеляційної інстанції в даному випадку зазначає, що якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентами на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування витрат та податкового кредиту.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Будь-які документи (у тому числі договори, видаткові накладні, податкові накладні тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. За відсутності факту придбання товарів (послуг) відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Визначальною має бути подія, підтверджена документально. При цьому, документи мають бути складені особою, яку можливо ідентифікувати, відповідальною за здійснення господарської операції.

Податкова вигода може бути визнана необґрунтованою, зокрема, у випадках, якщо для цілей оподаткування операції обліковані не у відповідності з їх дійсним економічним змістом або враховані операції, що не обумовлені розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру).

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 травня 2020 року у справі №580/1464/19.

На підтвердження реальності господарських операцій між ВАТ "Меридіан" ім. С.П. Корольова та ТОВ "ІК та Технології", ТОВ "Дашар" та на спростування доводів податкового органу про фіктивність (безтоварність) господарських операцій, позивачем не надано жодних доказів (первинних документів), не надано ні відповідних договорів, ні платіжних доручень, квитанцій, банківських виписок, ні доказів того, хто саме виконував роботи по ремонту покрівлі виробничих приміщень (4000 кв.м.) позивача, хто здійснював контроль чи перевірку таких осіб, допуск до приміщень, будь-яких інших доказів, як і не було зазначено про причини неможливості їх надання.

Щодо доводів представника позивача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції про те, що під час перевірки контролюючим органом не ставилася під сумнів наявність первинних документів у ВАТ "Меридіан" ім. С.П. Корольова а тому такі і не додавалися до матеріалів справи, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а встановити природу та зміст спірних правовідносин між позивачем та контрагентами фактично за відсутності в матеріалах справи будь-яких доказів (документів) (договорів, платіжних доручень, квитанцій, банківських виписок) не вбачається за можливе.

Разом з тим, в Акті перевірки контролюючий орган саме ставить під сумнів відповідно сті таких первинних документів вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а відтак, доводи представника позивача є необґрунтованими.

При цьому, з наданих позивачем суду копій: витягу з конструкторської документації на однофазний лічильник активної електричної енергії «Меридіан» СОЕ-1.02/5КРТД (на 2 аркушах), довідки (оригінал) про відвантаження готової продукції (однофазний лічильник активної електричної енергії «Меридіан» СОЕ-1.02/5КРТД) за 2015 рік, посвідчення на проведення перевірки №104 від 12.05.2015, видане Солом`янським районним управлінням ГУ ДСНС України у м. Києві, припису про усунення порушень вимог законодавства у сферах пожежної, техногенної безпеки, цивільного захисту видане Солом`янським районним управлінням ГУ ДСНС України у м. Києві, сертифіката на однофазний лічильник активної електричної енергії «Меридіан» СОЕ-1.02/5КРТД, неможливо встановити, яке саме відношення вони мають до фінансово - господарських правовідносин, які за твердження позивача він мав з контрагентами ТОВ "ІК та Технології" та ТОВ "Дашар".

Крім того, пояснення директора TOB «ІК та Технології» ОСОБА_1 та директора і засновника ОСОБА_2 підтверджують те, що дії позивача не були спрямовані на реальне настання наслідків, а лише на формування первинних документів за наслідками неіснуючих операцій. Господарські операції, за наслідками яких позивачем сформовано податковий кредит, відбулися на підставі первинних документів, що виписані та підписані саме директорами таких підприємств, тобто особами, які заперечують здійснення фінансово-господарської діяльності вказаних підприємств, а отже, такі документи не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами, та, як наслідок не можуть визнаватися такими, що посвідчують факт придбання товарів та надання послуг.

Отже, є безпідставним формування даних податкового обліку на підставі таких неналежно оформлених первинних документів.

У контексті вищезазначених обставин суд апеляційної інстанції виходить із того, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 2а-1670/5096/12 (К/9901/12890/18), від 30.01.2018 у справі № 2а-0870/6083/11 (К/9901/541/18).

Разом з цим, та обставина, що контрагенти позивача на момент здійснення спірних господарських операцій були зареєстровані як юридичні особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, не дає підстав вважати, що вони мали на меті настання реальних правових наслідків.

При цьому, колегія суддів зазначає, що сам факт наявності у позивача податкових чи-то видаткових накладних, виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі №2а-0870/8581/11), та наявність таких податкових накладних жодним чином не спростовує твердження контролюючого органу щодо безтоварності спірних господарських операцій.

Суд апеляційної інстанції, зважаючи на вищевикладене, зазначає, що презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом.

Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності з урахуванням доводів наведених як підприємством так і контролюючим органом, колегія суддів приходить до висновку, що за конкретно встановлених обставин у справі на підставі оцінених доказів, враховуючи правове регулювання спірних правовідносин, податковий орган довів факт необґрунтованості отриманої платником податку податкової вигоди, оскільки за спірними операціями оформлювалися лише окремі первинні документи та податкові накладні без фактичного виконання контрагентами обумовлених операцій, чим створювалась видимість реального здійснення господарських операцій та правомірність формування сум податкових вигод, наслідком чого є отримання позивачем необґрунтованої податкової вигоди.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не підтверджено належними і допустимими доказами реальність господарських взаємовідносин із контрагентами, а висновки контролюючого органу про те, що такі взаємовідносини не мали реального характеру є обґрунтованими.

Наведена правова позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 17.04.2018 у справі №826/1374/16, від 28.02.2019 у справі №826/10838/15, від 11.09.2018 у справі №806/1454/15.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Меридіан" ім. С.П. Корольова залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 09 липня 2020 року.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді А.Б. Парінов

О.О. Беспалов