Справа № 560/2519/20
Суддя: Петричкович А.І.
Дата ухвалення: 2020-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/2519/20
УХВАЛА

09 липня 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Петричковича А.І. розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про визнання рішень, дій, бездіяльності протиправними, визнання необгрунтованою та незаконною постанови, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

15.06.2020 до суду електронним зв`язком (електронний суд) поступила Заява ОСОБА_1 про повторний відвід судді від 12.06.2020, в якій просить: "з метою забезпечення мого права на доступ до неупередженого, справедливого та безстороннього суду, у якому я не мала б сумнівів, а також задля демонстрації безсторонності правосуддя, для забезпечення умов, за яких у сторін не виникало б будь-яких сумнівів щодо розгляду справи безстороннім та неупередженим судом, керуючись Європейською Конвенцією та наведеною практикою ЄСПЛ, Конституцією України, п. 4) ч. 1 ст. 36 КАСУ України, прошу: задовольнити цю повторну заяву про відвід судді Лабань Галини Василівни, а справу направити для повторного автоматичного розподілу." (арк. спр. 1-7, т. 2).

В обгрунтування заяви від 12.06.2020 про повторний відвід судді, ОСОБА_1 вказує, що 12 червня 2020 р. побачила у системі «Електронний суд» дві ухвали від 11.06.2020 р.: перша - судді Лабань Г.В. про визнання заяви від 28.05.2020 р. про відвід судді Лабань Г.В. необгрунтованою; друга - судді Михайлова О.О., якою відмовлено у задоволенні заяви про відвід судді Лабань з завідомо сфабрикованим висновком. Зазначає, що 23 травня 2020 р. побачила у своїй електронній пошті ухвалу судді Лабань Г.В. про залишення без руху позовної заяви від 18.05.2020. Вказує, що вирішила виконати вимоги ухвали від 20.05.2020, аби запобігти поверненню позову і зволіканню розгляду справи по суті, бо апеляційне оскарження ухвали від 20.05.2020 триватиме 2,5 -3 місяці. Таким чином, суддя Лабань Г.В. залишила без руху і, далі (якби не виконала вимог ухвали) - мала намір повернути позов, що поданий у законний спосіб, визначений КАС, з ЕЦП, яким також було завірено усі додатки до позова за текстом позова. Наведене у заяві від 28.05.2020 про відвід і є згідно з ч. 4 ст. 36 КАС наявними іншими обставинами, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді. Ст. 36 КАС не може, не повинна містити і не містить усіх обставин, які викликають сумніви у неупередженості або об`єктивності судді. Також, наводить та просить врахувати висновки зазначені в рішеннях ЄСПЛ.

Відповідно до ухвали суду від 07.07.2020, провадження у справі №560/2519/20 зупинено до вирішення питання про відвід судді Лабань Галини Василівни. Адміністративну справу №560/2519/20 передано для вирішення питання про відвід в порядку встановленому частиною 1 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України (арк. спр. 48-50, т.2).

Згідно з Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2020, головуючим суддею визначено Петричковича А.І.

Згідно з ч. 8 статті 40 КАС України, зокрема, суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 11 ст. 40 КАС України, питання про відвід має бути розглянуто не пізніше двох днів з дня надходження заяви про відвід, а у випадку розгляду заяви про відвід судді суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід.

Вирішуючи подану позивачем Заяву про відвід судді, суд зазначає та враховує наступне, і приходить до таких висновків.

Згідно з ухвалою суду від 20 травня 2020 року по справі №560/2519/20, позовну заяву ОСОБА_1 , залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - 5 днів з дня вручення йому ухвали про залишення позовної заяви без руху (арк. спр. 52-54, т.1).

Відповідно до ухвали суду від 25 травня 2020 року по справі №560/2519/20, відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання рішень, дій, бездіяльності протиправними, визнання необгрунтованою та незаконною постанови, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди. Залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області. Вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання на 03.06.2020 (арк. спр. 80-83, т.1).

28 травня 2020 року до суду від ОСОБА_1 надійшла заява через систему "Електронний суд" про відвід головуючого судді Лабань Г.В. (арк. спр. 95-101, т.1).

Ухвалою від 11 червня 2020 року по справі №560/2519/20 провадження у справі №560/2519/20 зупинено до вирішення питання про відвід судді Лабань Галини Василівни. Адміністративну справу №560/2519/20 передано для вирішення питання про відвід в порядку встановленому частиною 1 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України (арк. спр. 217-219, т.1).

Згідно з ухвалою від 11 червня 2020 року по справі №560/2519/20, суддею Михайловим О.О. відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Лабань Г.В. у справі №560/2519/20. У цій ухвалі судом зазначено, що доводи заявника щодо дій судді Лабань Г.В. під час розгляду даної справи мають суб`єктивний характер та зводяться до незгоди з постановленою ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року у справі №560/2519/20 та рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року у справі 560/3070/19, що за приписами ч. 4 ст. 36 Кодексу адміністративного судочинства України не може слугувати підставою для відводу судді. Інших підстав, передбачених ст.ст. 36, 37 Кодексу адміністративного судочинства України, які б унеможливлювали участь у розгляді справи судді Лабань Г.В. і викликали необхідність у її відводі, судом не встановлено (арк. спр. 224-226, т.1).

Підстави для відводу судді встановлені статтями 36 та 37 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Положення частин першої, другої статті 36 КАС України, передбачають випадки, коли суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), а саме: 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Так, метою запровадження інституту відводу судді (суддів) від розгляду справи є гарантування безсторонності суду, зокрема, з ціллю запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Практика Європейського Суду з прав людини свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (пункт 44 рішення ЄСПЛ у справі "Ветштайн проти Швейцарії"; пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі "Пабла Кю проти Фінляндії"; пункт 96 рішення ЄСПЛ у справі "Мікалефф проти Мальти").

ЄСПЛ в пункті 49 рішення у справі "Білуха проти України" вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно об`єктивного критерію цей суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 52 рішення у справі "Білуха проти України").

ОСОБА_1 , вважає "завідомо злочинною" ухвалу від 11.06.2020 та "завідомо сфабрикованим висновком" судді Михайлова О.О., і стверджує: "... що обидві ухвали - це завідомо неправосудні рішення, згідно зі ст.375 КК кваліфікуються як кримінальне правопорушення".

Додатком до заяви про відвід надана Заява-повідомлення про злочин суддями Лабань Г.В. та Михайловим О.О. від 15.06.2020, яка адресована Генеральному прокурору України Венедіктовій І.В. (арк. спр.9-17, т.2).

Отже, рішення по Заяві-повідомлення про злочин прийматиме Генеральна прокуратура України, якого на час вирішення заяви про відвід немає.

Також, немає підстав звільнення від доказування, які передбачені ст.78 КАС України, що суд повинен враховувати.

Крім цього, потрібно враховувати, що інші доводи ОСОБА_1 , фактично є незгодою з процесуальними рішеннями суддів Лабань Г.В. та Михайлова О.О., а відповідно до ч. 4 ст. 36 КАС України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відтак, сумнів у неупередженості судді у зв`язку з вчиненням процесуальних дій та прийняття рішень у справі не є чинником, що може свідчити про упередженість та необ`єктивність суду.

Суд зазначає, що відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Між тим, будь-яких об`єктивних доказів, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість судді Лабань Г.В. в результаті розгляду цієї справи або наявність обставин, які обґрунтовано викликають сумнів у її неупередженості з матеріалів та доводів заяви про відвід не вбачається.

Також, варто зауважити, що залишення позовної заяви без руху з метою надання позивачеві часу на усунення недоліків такої заяви є законодавчо закріпленою процедурою приведення позовної заяви у відповідність з нормами КАС України, а незгода позивача з ухвалою суду не може реалізуватися шляхом подання заяви про відвід судді від розгляду справи.

На підставі викладеного, з урахуванням обставин та доказів, якими заявник обґрунтовує свою заяву про відвід судді Лабань Г.В., суд вважає що не має підстав задовольнити заяву ОСОБА_1 , оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості цього судді як з погляду "суб`єктивного критерію", так і з погляду "об`єктивного критерію", яким керується Європейський суд з прав людини.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права, викладені зокрема в ухвалах Верховного Суду від 17 червня 2020 року по справі №9901/144/20 (провадження № Зі/9901/112/20), від 15 квітня 2020 року по справі №340/3042/19 (провадження № К/9901/6558/20), від 15 червня 2020 року по справі №826/17866/18 (провадження № К/9901/34798/19).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки, щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Також суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів заявника), сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що обґрунтованих підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 від 12.06.2020 про повторний відвід судді Лабань Г.В., немає. Крім цього, потрібно враховувати, що КАС України не передбачає повторної подачі заяви про відвід, а згідно ч.3 ст.39 КАС України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу. Суд ухвалою, без виходу до нарадчої кімнати, залишає заяву про відвід, яка повторно подана з тих самих підстав, без розгляду.

Згідно з ч. 12 ст. 40 КАС України, за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 39, 40, 41, 242, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 від 12.06.2020 про повторний відвід судді Лабань Г.В. по справі №560/2519/20 - відмовити.

Копії ухвали направити учасникам судового розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Повне судове рішення складене 09 липня 2020 року

Головуючий суддя А.І. Петричкович