Справа № 520/13069/19
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2020-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 р.Справа № 520/13069/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Сіренко О.І.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Панченко О.В., повний текст складено 16.03.20 року по справі № 520/13069/19

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України щодо позбавлення ОСОБА_1 , як учасника бойових дій, права на обов`язкову психологічну реабілітацію;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за обов`язкову психологічну реабілітацію у сумі 60224 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що в період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України приймав участь у проведенні бойових дій на території АТО, однак, під час звільнення з військової служби відповідач не направив позивача на медичний огляд військово-лікарської комісії та невиплатив компенсацію за обов`язкову психологічну реабілітацію. Отже, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

16 березня 2020 року рішенням Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задоволений частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України щодо позбавлення ОСОБА_1 , як учасника бойових дій, права на обов`язкову психологічну реабілітацію в період проходження ним військової служби.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на помилковість застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права в частині відмови у позові. Вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, що порушує його соціальні права. Отже, посилаючись на викладені доводи вважає, що має право на виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за обов`язкову психологічну реабілітацію у сумі 60224 грн.

В судовому засіданні позивач, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та дату слухання справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що відповідач по справі був належним чином повідомлений про час та дату слухання справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що в період з 31.08.2015 по 31.08.2018 року ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України.

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 №253 від 28.02.2018, старший солдат ОСОБА_1 дійсно, безпосередньо брав участь в анитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції в угрупованні Національної гвардії України "Д". Вказане також підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 13.04.2016 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України (по стройовій частині) №178 від 31.08.2018, старшого солдата ОСОБА_1 , старшого кулеметника 1-го відділення 3-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2-го батальйону оперативного призначення, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, звільнивши його відповідно до підпункту "а" п.2 ч.5 статті 26 (у зв`язку із закінченням строку контракту) Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 30.08.2018 №60о/с з військової служби у запас Збройних Сил України без права носіння військової форми одягу, 31 серпня 2018 року.

Крім того, згідно вказаного наказу встановлено, що при звільненні позивачу виплачена премія за серпень 2018 року в розмірі 115% від посадового окладу пропорційно прослуженого часу. Щорічна основна відпустка за 2018 рік (23 календарних дні) використана. Допомога на оздоровлення за 2018 рік виплачувалась (а.с.35).

Позивач стверджує, що протягом усього періоду служби звертався до відповідача з рапортами про надання йому психологічної реабілітації, а при звільненні - з усною заявою про можливість нарахування та виплати грошової компенсації на обов`язкову психологічну реабілітацію, але відповідач відмовляв йому з посиланням на відсутність правового регулювання із зазначеного питання.

Позивач вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати обов`язкову грошової компенсації на обов`язкову психологічну реабілітацію, звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України щодо позбавлення ОСОБА_1 , як учасника бойових дій, права на обов`язкову психологічну реабілітацію в період проходження ним військової служби, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів направлення позивача на обов`язкову психологічну реабілітацію чи проведення з позивачем будь-яких заходів превентивного характеру з психологом військової частини після повернення останнього з зони проведення АТО/ООС в період проходження ОСОБА_1 військової служби. Рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржується.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за обов`язкову психологічну реабілітацію у сумі 60224 грн., суд першої інстанції виходив з того, що грошова компенсація військовослужбовцям за неотриману обов`язкову психологічну реабілітацію чинним законодавством не передбачена.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 6 Конституції України встановлено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначається Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-ХІІ від 20.12.1991).

Пунктами 1-3 частини 1 статті 11 Закону №2011-ХІІ від 20.12.1991 визначено, охорона здоров`я військовослужбовців забезпечується створенням сприятливих санітарно-гігієнічних умов проходження військової служби, побуту та системою заходів з обмеження дії небезпечних факторів військової служби, з урахуванням її специфіки та екологічної обстановки, які здійснюються командирами (начальниками) у взаємодії з місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Турбота про збереження та зміцнення здоров`я військовослужбовців - обов`язок командирів (начальників). На них покладається забезпечення вимог безпеки при проведенні навчань, інших заходів бойової підготовки, під час експлуатації озброєння і військової техніки, проведення робіт та виконання інших обов`язків військової служби.

Військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я. Військовослужбовці щорічно проходять медичний огляд, щодо них проводяться лікувально-профілактичні заходи.

Згідно до пункту 5 частини 1 статті 11 Закону №2011-ХІІ від 20.12.1991 року військовослужбовці, учасники бойових дій та прирівняні до них особи, особи, звільнені з військової служби, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи виконували службово-бойові завдання в екстремальних (бойових) умовах, в обов`язковому порядку повинні пройти безоплатну психологічну, медико-психологічну реабілітацію у відповідних центрах з відшкодуванням вартості проїзду до цих центрів і назад. Порядок проведення реабілітації та відшкодування вартості проїзду встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Організацію, систему психологічного забезпечення в Головному управлінні Національної гвардії України (далі - Головне управління НГУ), територіальних управліннях, з`єднаннях, військових частинах (підрозділах), вищих військових навчальних закладах, навчальних військових частинах (центрах), базах, закладах охорони здоров`я та установах Національної гвардії України (далі - військові частини) регулюється Положенням про психологічне забезпечення в Національній гвардії України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.12.2016 №1285.

Відповідно до пункту 1, 3, 4 розділу VІ Положення №1285, з метою диференційованого розподілу заходів первинної психопрофілактики утворюється група посиленої психологічної уваги (далі - ГППУ) шляхом визначення (вибірки) кола осіб, які потребують першочергової психологічної допомоги у зв`язку з особливостями впливу на них стрес-факторів службово-бойової і позаслужбової діяльності.

Рішення про зарахування військовослужбовця до ГППУ приймається начальником підрозділу психологічної служби військової частини за наявності підстав та письмового звернення: психолога підрозділу психологічної служби військової частини, який безпосередньо здійснює заходи психологічного забезпечення; командира (начальника) військової частини (підрозділу), заступника командира (начальника) військової частини по роботі з особовим складом; особисто військовослужбовця.

Згідно пунктів 18, 19 Положення №1285, особовий склад військових частин (підрозділів), який виконував службово-бойові завдання в екстремальних (бойових) умовах, в обов`язковому порядку проходить психологічну реабілітацію.

З метою визначення військовослужбовців, які потребують психологічної реабілітації, наказом командира військової частини створюється комісія, до складу якої в обов`язковому порядку входять психолог та командири підрозділів.

Військовослужбовці, які потребують психологічної реабілітації, разом з робочою групою психологічної реабілітації в установленому порядку відряджаються для проведення заходів психологічної реабілітації.

Для проведення психологічної реабілітації наказом (розпорядженням) командувача Національної гвардії України, начальника територіального управління формується робоча група психологічної реабілітації з числа військовослужбовців (службовців) НГУ.

Так, Положенням №1285 передбачено декілька варіантів надання військовослужбовцю психологічної допомоги, зокрема, при особистому зверненні військовослужбовця до командування військової частини, при особистому зверненні військовослужбовця за допомогою до психолога військової частини; або звернення військовослужбовця за наданням психологічної допомоги при проходженні щорічного медичного огляду.

Механізм організації проведення психологічної реабілітації постраждалих учасників Революції Гідності, учасників антитерористичної операції та осіб, які здійснювали заходи із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської держадміністрацій, районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад визначається Порядком проведення психологічної реабілітації постраждалих учасників Революції Гідності, учасників антитерористичної операції та осіб, які здійснювали заходи із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2017 р. №1057.

Порядком №1057 визначено такі поняття як замовник послуг - структурний підрозділ з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської держадміністрацій, районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад;

отримувач послуг - особа, яка звернулася за психологічною допомогою і направлена на психологічну реабілітацію, із числа учасників антитерористичної операції, осіб, які здійснювали заходи із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, постраждалих учасників Революції Гідності, яким установлено один із таких статусів: учасник бойових дій - відповідно до пунктів 19 і 20 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон); особа з інвалідністю внаслідок війни - відповідно до пунктів 10-14 частини другої статті 7 Закону; учасник війни - відповідно до пункту 13 статті 9 Закону; постраждалий учасник Революції Гідності - відповідно до статті 16-1 Закону;

суб`єкт надання послуг - установа, організація, заклад незалежно від форми власності, фізична особа - підприємець, яка відповідає вимогам до суб`єктів, що надають послуги із психологічної реабілітації, затвердженим Мінветеранів (далі - вимоги).

Згідно вказаного Порядку №1057 оплата послуг із психологічної реабілітації постраждалих учасників Революції Гідності, учасників антитерористичної операції та осіб, які здійснювали заходи із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, здійснюється відповідно до Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення заходів із психологічної реабілітації учасників антитерористичної операції та постраждалих учасників Революції Гідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2017 р. №497 (Офіційний вісник України, 2017 р., № 59, ст. 1790), - із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 4 квітня 2018 р. №239.

Розділом 7 Порядку №497 визначено, з метою надання послуг із психологічної реабілітації отримувачам послуг суб`єкт надання послуг подає районному чи регіональному органу соціального захисту населення: гарантійний лист про згоду на надання послуг із психологічної реабілітації та готовність до укладення договору; інформацію про умови проживання та харчування; перелік послуг із психологічної реабілітації, які можуть надаватися отримувачу послуг; інформацію про вартість надання послуг із психологічної реабілітації.

Районні органи соціального захисту населення оприлюднюють інформацію про суб`єктів надання послуг із зазначенням умов надання таких послуг. Отримувач послуг обирає суб`єкта надання послуг, у якого бажає пройти реабілітацію.

Для проходження психологічної реабілітації отримувач послуг звертається до районного органу соціального захисту населення за місцем реєстрації або за місцем фактичного проживання (перебування) із заявою, складеною в довільній формі, до якої додаються копія посвідчення учасника бойових дій, або особи з інвалідністю внаслідок війни, або учасника війни та копія документа, що підтверджує безпосередню участь в антитерористичній операції або забезпеченні її проведення з безпосереднім перебуванням в районах антитерористичної операції у період її проведення, або участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення. Отримувачі послуг, що мають статус постраждалого учасника Революції Гідності, разом із заявою подають копію посвідчення постраждалого учасника Революції Гідності.

Районний орган соціального захисту населення протягом одного робочого дня з дня надходження заяви в обов`язковому порядку реєструє таку заяву та в разі наявності коштів приймає рішення щодо укладення договору про надання послуг із психологічної реабілітації із суб`єктом надання послуг, якого обрав отримувач послуг.

У разі отримання від суб`єкта надання послуг, обраного отримувачем послуг, відмови у наданні послуг із психологічної реабілітації районний орган соціального захисту населення інформує про це отримувача послуг та пропонує йому обрати іншого суб`єкта надання послуг.

Районний орган соціального захисту населення, суб`єкт надання послуг та отримувач послуг укладають договір про надання послуг із психологічної реабілітації у трьох примірниках (по одному для кожної сторони).

Усі примірники договору про надання послуг із психологічної реабілітації, підписані керівником районного органу соціального захисту населення та отримувачем послуг і скріплені печаткою (за наявності) такого органу, передаються отримувачу послуг для подальшої передачі суб`єкту надання послуг.

Після прибуття отримувача послуг до відповідного суб`єкта надання послуг керівник такого суб`єкта підписує та скріплює печаткою (за наявності) всі примірники договору про надання послуг із психологічної реабілітації, після чого надсилає один примірник поштовим відправленням до районного органу соціального захисту населення, другий - передає отримувачу послуг, третій - залишає на зберіганні у себе.

Примірний договір про надання послуг із психологічної реабілітації і форма акта надання послуг із психологічної реабілітації за рахунок бюджетних коштів затверджуються Міністерством у справах ветеранів, тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб.

Підписання тристоронніх договорів та оформлення акта наданих послуг можливо здійснювати з використанням електронного підпису у разі його наявності у кожної із сторін.

Після забезпечення отримувача послуг послугами із психологічної реабілітації згідно з тристороннім договором суб`єкт надання послуг надсилає поштою або в інший спосіб органу соціального захисту населення три примірники акта надання послуг, підписані отримувачем послуг та керівником (уповноваженою ним особою) суб`єкта надання послуг, для подальшого підписання органом соціального захисту населення та перерахування коштів в установленому порядку.

Після підписання акта надання послуг усі примірники актів, підписані органом соціального захисту населення, отримувачем послуг та суб`єктом надання послуг, надсилаються органом соціального захисту населення сторонам договору.

Відшкодування вартості наданих послуг із психологічної реабілітації здійснюється районними органами соціального захисту населення шляхом безготівкового перерахування коштів суб`єктам надання послуг за фактично надані послуги, у тому числі послуги з організації проживання та харчування, відповідно до укладених договорів та актів наданих послуг.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на законодавчому рівні не передбачено грошова компенсація військовослужбовцям за неотриману обов`язкову психологічну реабілітацію.

Крім зазначеного, сумма, яку позивач просить стягнути є необґрунтованою.

Розрахунок 60224 грн. грошової компенсації, а також яким чином визначена саме зазначена сума, матеріали справи не містять.

Згідно з вимогами ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з ме тою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтер есів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення суб`єктом владних повноважень та його перевірку на відповідність вищезазначеним принципам, та, водночас, зважаючи на особливості дискреційних повноважень такого суб`єкта владних повноважень.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

Так, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначенізаконом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі визначення законодавством чітких умов та критеріїв, яких необхідно дотримуватись при прийнятті рішення суб`єктом владних повноважень, відповідач зобов`язаний діяти, з урахуванням таких умов.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Згідно Рекомендацій Європи №11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право. Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, виконуючи цілі, встановлені адміністративним судочинством щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) передбаченим частиною 3статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається і не може втручатися в дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Доводи апелянта про те, що за час проходження служби він неодноразово звертався до командування військової частини з рапортом про направлення його на психологічну реабілітацію, колегія суддів відхиляє, оскільки доказів зазначеного матеріали справи не містять. Також, в матеріалах справи відсутні докази безпосереднього звернення до психолога військової частини або до закладів надання послуг із психологічної реабілітації, чи здійснення ним витрат на таку реабілітацію.

Посилання апелянта на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.05.2019 року по зразковій справі №620/4218/18 (адміністративне провадження №Пз/9901/4/19) колегія суддів вважає безпідставними, оскільки обставини у даній справі є іншими ніж у вказаній справі суду касаційної інстанції.

За змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaariv. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorijav. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за обов`язкову психологічну реабілітацію у сумі 60224 грн.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмовленої частини позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2020 року по справі № 520/13069/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.І. Сіренко
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 06.07.2020 року