Справа № 200/4613/20-а
Суддя: Мозговая Н.А.
Дата ухвалення: 2020-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2020 р. Справа№200/4613/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мозгової Н.А.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

06 травня 2020 року позивач, ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) (, місцезнаходження: Донецька область,м. Краматорськ, бул.Машинобудівників, 32, каб.408), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання незаконною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) щодо не зняття арешту з майна боржника при поверненні виконавчого документа стягувачеві у виконавчих провадженнях №18564907, 27305302, зобов`язання Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) зняти арешт, накладений постановою відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 29.06.2011 року в рамках ВП №27305302, а також постановою від 15.03.2010 року в рамках ВП№ 18564907, індексний №31205194 на 1/2 частину трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову зазначила, що вона є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_2 . На підстав інформації, отриманої з Державного реєстру речових прав їй стало відомо, що на належну їй частку квартири накладено арешт. Звернувшись із запитом до відповідача щодо підстав накладення арешту на майно були отримані письмові пояснення про те, що на виконанні відділу перебували виконавчі провадження №18564907 та №27305302. Стягувачем за вказаними виконавчими провадженнями є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Також повідомлено, що 23.09.2013 року державним виконавцем на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Додала, що оскільки 23.09.2013 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, після пропущення строку на повторне пред`явлення виконавчого документа пройшло майже чотири роки, арешти на її майно існують безстроково та не забезпечують виконання жодного виконавчого документа, вважає, що порушує її право вільно володіти своїм майном, тому звернулась до суду за захистом свого порушеного права.

Ухвалою суду від 12.05.2020 року адміністративний позов залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

19.05.2020 року позивач через відділ діловодства та документообігу суду надала документи на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду від 25.05.2020 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначений на 03.06.2020 року. Залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Витребувано у відповідача у строк до 03 червня 2020 року матеріали виконавчих проваджень №18564907, 27305302.

Ухвалою суду від 03.06.2020 року відкладено судове засідання у справі на 06.07.2020 року. Зобов`язано позивача надати у строк до 06.07.2020 року належним чином завірену копію рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька, на підставі якого був виданий виконавчий лист.

Ухвалою суду від 06.07.2020 року закрито провадження в справі №200/4613/20-а в частині позовних вимог про визнання незаконною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) щодо не зняття арешту з майна боржника при поверненні виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні №27305302, зобов`язання Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) зняти арешт, накладений постановою відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 29.06.2011 року в рамках ВП №27305302.

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надала заяву, у якій просила справу розглянути без її участі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі- КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що перешкод для розгляду справи, передбачених статтею 205 КАС України не має, суд вважає за можливе розглянути заяву у порядку письмового провадження..

Розглянувши адміністративний позов, перевіривши доводи, викладені в адміністративному позові, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 30.08.2016 року та свідоцтва про право власності від 18.09.2001 року належить 1/2 частка квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.6-7).

16.09.2019 року представник позивача звернувся із заявою до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про надання інформації.

Відповідно до відповіді відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 01.11.2019 року №11598/02.1-40/20694, згідно даних Спецрозділу АСВП на виконанні відділу перебували виконавчі провадження №18564907 та №27305302.

Виконавче провадження №18564907 відкрито на підставі виконавчого напису №1535, вчиненого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Морозовим Є.В. 03.03.2010 року. Стягувачем за вказаним виконавчим провадженням є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Виконавче провадження №27305302 відкрито на підставі виконавчого листа №2-286, виданого Ворошиловським районним судом м. Донецька 23.06.2010 року. Стягувачем за вказаним виконавчим провадженням є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Зазначено, що надати копії документів не має можливості на підставі того, що всі архівні виконавчі провадження, журнали вихідної кореспонденції та інші документи залишені на території Операції об`єднаних сил (м. Донецьк) (а.с.8).

26.11.2019 року представник позивача звернувся із заявою до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про надання інформації.

Відповідно до відповіді відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 27.12.2019 року №13767/02.1-40/23972, 23.09.2013 року державним виконавцем на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час винесення постанови), винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. Повідомлено, що стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження у відділі не має, тому підстав для зняття арешту не має (а.с.9).

Вважаючи, що відповідачем протиправно не вчинено дій спрямованих, на зняття арешту з майна, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з вимогами ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Частиною першої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з положеннями статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 8 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження", в редакції чинній на момент виникнення спірним правовідносин, (надалі - Закон) визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

За змістом ч.1 ст.50 Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Відповідно до ч.2 та 3 ст.50 Закону, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Відповідно до п.3.6.3 Інструкції про проведення виконавчих дій (затвердженою наказом Міністерства юстиції України 15.12.99 № 74/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 р. за N 865/4158), що була чинна на момент арешту майна позивача, за заявою стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження.

Одночасно з винесенням такої постанови державний виконавець може провести опис і арешт майна боржника в порядку, визначеному Законом.

Пунктом 4.10 Інструкції № 74/5 визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав, згідно із статтею 40-1 Закону припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених Законом.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження (окрім випадків направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби), повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної у пункті 4.10.2 цієї Інструкції, для її пред`явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна.

Суд зазначає, що наразі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню, врегульовані Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, Зареєстровано в Міністерстві юстиції України2 квітня 2012 р. за № 489/20802.

Пунктом 20 вказаної Інструкції унормовано, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При цьому, в даному випадку мова йде про ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження " від 02.06.2016 № 1404-VIII, яка є чинною на даний час.

Так ч.1 та 2 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження " від 02.06.2016 № 1404-VIII визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Судом встановлено, що 23.09.2013 року держаним виконавцем на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні №18564907.

У відповіді відповідача від 27.12.2019 року міститься інформація про те, що відомостей щодо стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження у відділі не має. Архівні виконавчі провадження залишені на території проведення Операції об`єднаних сил (м. Донецьк). Враховуючи завершення виконавчого провадження на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», не стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, правових підстав для звільнення майна з-під арешту у державного виконавця не має.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що не зняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 27.03.2020 року у справі №817/928/17 Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАСУ, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням вимог ч.2 ст.9, ст.245 КАС України, суд вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) щодо не зняття арешту з майна боржника при поверненні виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні №18564907 та зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) зняти арешт, накладений постановою від 15.03.2010 року в рамках ВП№ 18564907, індексний №31205194 на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно приписів ч.ч. 1 та 2 ст. 77 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За статтею 90 КАСУ суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням зазначеного, суд на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Частиною першою, сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. відповідно до квитанції №26455246 (а.с.4), який підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 47, 72-77, 90, 132, 139, 143, 205, 241-246, 250, 251, 255, 287, 295, 297, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) (, місцезнаходження: Донецька область,м. Краматорськ, бул.Машинобудівників, 32, каб.408), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання незаконною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) щодо не зняття арешту з майна боржника при поверненні виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні №18564907, зобов`язання Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) зняти арешт, накладений постановою від 15.03.2010 року в рамках ВП№ 18564907, індексний №31205194 на 1/2 частину трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) (, місцезнаходження: Донецька область,м. Краматорськ, бул.Машинобудівників, 32, каб.408) щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 при поверненні виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні №18564907.

Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) (, місцезнаходження: Донецька область,м. Краматорськ, бул.Машинобудівників, 32, каб.408) зняти арешт, накладений постановою від 15.03.2010 року в рамках ВП№ 18564907, індексний №31205194 на 1/2 частину трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Стягнути з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) (, місцезнаходження: Донецька область,м. Краматорськ, бул.Машинобудівників, 32, каб.408) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Повний текст судового рішення складено та підписано 06 липня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року №540-ІХ змін у розділ VI «Прикінцеві положення» КАС України, строк на апеляційне оскарження продовжується на строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню короновірусної хвороби (COVID-19).

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Н.А. Мозговая