Справа № 580/2435/19
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2435/19 Суддя (судді) першої інстанції: С.М. Гарань
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Кучми А.Ю., Бєлової Л.В.

за участю секретаря Юрковець А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Русь" на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Русь" до Державного кадастрового реєстратора міськрайонного управління у Золотоніському районі та місті Золотоноша Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання відмови незаконною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулось товариство з додатковою відповідальністю Русь з адміністративним позовом до Державного кадастрового реєстратора Міськрайонного управління у Золотоніському районі та м. Золотоноші Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 15.10.2018 просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Шалавіної Ю.В. про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру № РВ-019 та № РВ-019;

- зобов`язати Державного кадастрового реєстратора міськрайонного управління у Золотоніському районі та м. Золотоноша Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області внести відомості до Державного земельного кадастру про реєстрацію земельних ділянок відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі площею 13,2158 га ТДВ Русь для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адмінмежах Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачем надано до суду відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.06.2019 позивач звернувся до відповідача із заявами в електронному вигляді за № ЗВ-019 та № ЗВ-019 про реєстрацію земельних ділянок в Державному земельному кадастрі.

14 червня 2019 року позивач отримав рішення державного реєстратора Шалавіної Ю.В. про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру № РВ-019 та № РВ-019. Підставою для відмови стала невідповідність поданих документів вимогам установленим Порядку ведення Державного земельного кадастру, а саме ч. 10 ст. 55 Закону України «Про землеустрій», ст. 22 Закону України «Про державний земельний кадастр», п. 67 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051. Технічна документація не містить дозволу на її розробку.

Не погоджуючись з прийнятим рішення позивач звернувся до суду.

Відповідно до ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання). Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Відповідно до ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закон України "Про Державний земельний кадастр" №3613-VI від 07.07.2011 (далі - Закон №3613-VI), державний земельний кадастр - це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; кадастровий номер земельної ділянки це індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Державний земельний кадастр базується на основних принципах, зокрема, об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі; внесення відомостей до Державного земельного кадастру виключно на підставі та відповідно до цього Закону; безперервності внесення до Державного земельного кадастру відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру, що змінюються (ст. 3 Закону №3613-VI) .

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №3613-VI ведення Державного земельного кадастру здійснюється шляхом: створення відповідної державної геодезичної та картографічної основи, яка визначається та надається відповідно до цього Закону; внесення відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру; внесення змін до відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру; оброблення та систематизації відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону №3613-VI, земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер.

Відповідно до ст. 24 Закону №3613-VI державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (частини 1 і 2 даної статті).

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону №3613-VI, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема, особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

Апелянт вказує, що вимоги частини 10 статті 55 ЗУ «Про землеустрій» застосовуються у разі коли встановлення меж земельної ділянки в натурі відбувається на землях державної та комунальної власності, розпорядження якими здійснює той чи інший орган.

Також вказує, що згідно даних довідок з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель - це земельні ділянки колективної власності згідно державного акту серія ЧР №5-25. А земельним кодексом України, Законом України «Про землеустрій», Законом України «Про державний земельний кадастр» та інструкцією про встановлення меж земельних ділянок в натурі та їх закріплення межовими знаками, яка затверджена Наказом Державного комітету України з земельних ресурсів 18.05.2010 №376 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 за № 391/17686 не передбачено обов`язку отримувати дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок колективної власності.

З цього приводу, колегія суддів, зазначає наступне, процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру визначено Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051 (далі - Порядок).

Пунктом 67 Порядку визначено, що внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр" та цього Порядку.

Документи, які є підставою для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, мають відповідати таким вимогам:

- текст документів має бути написаний розбірливо;

- документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст;

- документи мають відповідати вимогам Закону України "Про Державний земельний кадастр" та цього Порядку.

Відповідно п. 111 Порядку державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки перевіряє

- відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 цього Порядку:;

- електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку.

За результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій:

- здійснює державну реєстрацію земельної ділянки;

- приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки в разі, в тому числі невідповідності поданих документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, вимогам, зазначеним у підпунктах 1 і 2 цього пункту.

В результаті перевірки поданої технічної документації із землеустрою, було встановлено факт її невідповідності ЗУ «Про Державний земельний кадастр», а саме статті 22 даного Закону. В тій частині, що подані документи мають відповідати законодавству.

Тобто, нормами п. 61 Постанови, cm. 22 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» встановлено, що подані документи повинні відповідати вимогам законодавства.

Частиною 10 статті 55 ЗУ «Про землеустрій» визначено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, крім іншого, рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом).

Необхідність отримання даного виду рішення аргументовано вимогами законодавства. А саме, ст. 24 ЗУ «Про Державний земельний кадастр», п. 109, п. 110 Порядку, якими встановлено наступне. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою:

особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи;

власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи;

органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності);

замовником технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель (у разі внесення до Державного земельного кадастру за результатами проведення інвентаризації земель масиву земель сільськогосподарського призначення відомостей про земельну ділянку, що входить до такого масиву).

Відповідно до норм ст. 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Земельні ділянки, щодо реєстрації яких звертався позивач, попередньо не були сформовані і утворені не в результаті поділу чи об`єднання раніше сформованої ділянки. Крім того, державний акт на право колективної власності серія ЧР 5-25 від 19.04.1996 року було видано на земельні ділянки загальною площею 4338,0 га для ведення сільськогосподарського виробництва. А позивач звертався із заявою щодо реєстрації земельної ділянки із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно статті 78 Земельного кодексу України, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. ЗУ «Про оренду землі» встановлено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Крім того, подана документація із землеустрою за результатами розгляду якої було прийнято рішення про відмову, містить довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями станом на 31.12.2015 року. Відповідно до якої земельні ділянки є ділянками колективної власності, що не надані у власність та не перебуває в користуванні.

Подана документація із землеустрою містила Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо юридичної особи ВСАТ «Русь» з відомостями на третьому аркуші щодо внесення запису 18.03.2011 року про припинення, за рішенням засновників.

Також документація із землеустрою не містила відомостей щодо правомочності ТДВ «Русь» звертатись щодо земель колективної власності на які видано державний акт відритому акціонерному товариству «Русь», що підтверджується змістом даної документації.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні"№ 2498-VIII від 10.07.2018, який вступив в силу з 01.01.2019 року ( надалі - Закон № 2498-VIII від 10.07.2018) внесено зміни в РОЗДІЛ X Перехідних Положень Земельного кодексу України, а саме доповнено пунктом 21, яким установленого з дня набрання чинності Законом № 2498-VIII від 10.07.2018, землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані.

Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності".

Колегія суддів, зазначає, що у позивача станом на час звернення до відповідача відсутнє рішення органу виконавчої влади, дозвіл органу місцевого самоврядування на розроблення документації із землеустрою земельної ділянки, у зв`язку з чим у відповідача були відсутні правові підстави для проведення державної реєстрації земельної ділянки.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги, що ГУ Держгеокадастру у Черкаській області в повній мірі доведено правомірність прийнятого рішення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Русь" - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року - залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді А.Ю. Кучма

Л.В. Бєлова

Повний текст постанови складено 06 липня 2020 року.