Справа № 200/3396/20-а
Суддя: Мозговая Н.А.
Дата ухвалення: 2020-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2020 р. Справа№200/3396/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мозгової Н.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області про визнання дій протиправними, стягнення заборгованості по невиплаченій одноразовій допомозі, -

В С Т А Н О В И В:

30 березня 2020 року позивач, ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, вулиця Свободи, будинок №5) про визнання протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області по невиплаті суми одноразової допомоги, скасування рішення про припинення виплати одноразової допомоги та стягнення заборгованості.

Так, у позовній заяві позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що висновком МСЕК від 31.07.2014 року йому було встановлено 40% стійкої втрати професійної працездатності та встановлено ІІІ групу інвалідності. Вказав, що він перебуває на обліку у відділенні Фонду соціального страхування м. Мирноград Донецької області як внутрішньо переміщена особа, однак з 2014 року по теперішній час йому не виплачувались страхові виплати. Вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його право на соціальний захист.

Ухвалою суду від 06.04.2020 року позовна заява залишена без руху та надано строк на усунення недоліків.

13.04.2020 року через відділ документообігу та архівної роботи суду позивач надав документи на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду від 14.04.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Представник відповідача через відділ діловодства та документообігу суду надав відзив на адміністративний позов, де зазначив, що вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню. Свою позицію вмотивовував тим, що позивач перебував на постійному обліку з 04.09.2011 року по листопад 2014 року у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань м. Харцизьк. З грудня 2014 року по липень 2015 року перебував на обліку та отримував страхові виплати, як тимчасово внутрішньо переміщена особа в Мирноградському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. Даним відділенням проведено перерахунок щомісячних страхових виплат станом на 01.03.2014 року та виплачена заборгованість за період з 01.07.2014 року по 30.11.2014 року в повному обсязі. З 01.08.2015 року страхові виплати були припинені позивачу у зв`язку із закінченням терміну дії довідки МСЕК (а.с.28-29).

З 16.06.2020 року по 03.07.2020 року включно суддя Мозговая Н.А. перебувала у відпустці згідно наказу №120-В-г від 25.05.2020 року.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є громадянином України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 , який видано Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій області (а.с.5-6).

Відповідач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області є юридичною особою, має самостійні кошториси, печатки із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, а також мають відділення в районах і містах обласного значення. Відділення управлінь виконавчої дирекції Фонду є відокремленими підрозділами робочих органів виконавчої дирекції Фонду, що створюються за рішенням правління Фонду без статусу юридичної особи.

Судом встановлено, що позивачу встановлено 40% втрати працездатності та ІІІ групу інвалідності з 29.07.2014 року, дата переогляду 01.08.2015 року (а.с.7).

З 04.09.2011 року по листопад 2014 року позивач перебував на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань м. Харцизьк.

З грудня 2014 року по липень 2015 року позивач перебував на обліку та отримував страхові виплати, як тимчасово внутрішньо переміщена особа в Мирноградському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області.

Постановою Відділення виконавчої дирекції Фонду в м. Димитров від 06.01.2015 року №0516/7227/7227/20 продовжено ОСОБА_1 раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 146,14 грн. з 01.12.2014 року по 31.07.2015 року включно (а.с.36).

Постановою Відділення виконавчої дирекції Фонду в м. Димитров від 25.10.2016 року від 25.10.2016 року №0516/7227/28 знято з обліку справу потерпілого ОСОБА_1 . Причина зняття: закінчення терміну дії довідки МСЕК. Дата зняття з обліку справи 31.07.2015 року. Припинені страхові виплати з 01.08.2015 року (а.с.33).

Постановою Відділення виконавчої дирекції Фонду в м. Димитров від 25.10.2016 року №0516/7227/7227/27 припинено виплату ОСОБА_1 щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 157,68 грн. Причина припинення: закінчення терміну дії довідки МСЕК (а.с.34).

Постановою Відділення виконавчої дирекції Фонду в м. Димитров від 25.10.2016 року №0516/7227/7227.1/27 припинено виплату ОСОБА_1 щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 2373,59 грн. Причина припинення: закінчення терміну дії довідки МСЕК (а.с.35).

25.11.2019 року позивач звернувся до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області із зверненням щодо виплати заборгованості по страховим виплатам.

Листом від 06.12.2019 року №У-01-04/19-575 відповідачем надана відповідь, з якої слідує, що ОСОБА_1 з 01.12.2014 року по 31.07.2015 року отримував щомісячні страхові виплати в Мирноградському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. Відділенням проведено перерахунок щомісячних страхових виплат станом на 01.03.2014 року та виплачена заборгованість за період з 01.07.2014 року по 30.11.2014 року в повному обсязі. З 01.08.2015 року виплата щомісячних страхових виплат припинена у зв`язку із закінченням терміну дії довідки МСЕК. Вказано, що одноразова страхова виплата в разі стійкої втрати професійної працездатності може бути виплачена за умови визначення КМУ окремого порядку, який не затверджено, та надання оригіналу особової справи про страхові виплати (а.с.8).

Згідно наданої відповідачем відомості відповідно до програмного забезпечення «Реєстр потерпілих» позивачу за період з грудня 2014 року по квітень 2020 року страхові виплати не нараховані та не виплачені. Зазначена загальна сума страхових виплат, що обліковується - 78682,80 грн. (а.с.32).

Таким чином, судом встановлено, що страхові виплати за період з 01.12.2014 року по 31.07.2015 року відповідачем не нараховано та не виплачено позивачу.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Питання щодо страхових виплат врегульовані Законом України Про Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб визначено Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (надалі - Закон N 1706-VII).

Статтею першою Закону N 1706-VII визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього ж Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч. 2 цієї статті).

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону (ч. 1 ст. 5 Закону N 1706-VII).

Судом встановлено та відповідачем не заперечується факт того, що позивач є внутрішньо переміщеною особою.

Водночас, ст. 14 Закону № 1706-VII визначено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм, слід дійти висновку, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами, що й інші громадяни, які постійно проживають на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

З огляду на матеріали справи, позивач здобув право на отримання страхових виплат по інвалідності у спірний період, тобто у період з 01.12.2014 року по 31.07.2015 року.

Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, унормовано Законом України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі - Закон № 1105-ХІV), який із 01 січня 2015 року діє в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII.

Відповідно до підпункту "в" пункту 1 частини першої статті 21 Закону № 1105-ХІV (у редакції, яка діяла до 01 січня 2015 року) у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.

Згідно зі статтею 28 Закону № 1105-ХІV, грошові суми, які відповідно до статті 21 цього Закону Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку, є страховими виплатами. Зазначені грошові суми складаються, зокрема, із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності.

Статтею 40 Закону № 1105-ХІV (у редакції до 01 січня 2015 року) передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком. Страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК.

З 01 січня 2015 року зазначені норми встановлені частинами першою, п`ятою та шостою статті 47 Закону № 1105-XIV (у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону № 1105-XIV страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Таким чином, приписи чинного законодавства передбачають вичерпний перелік підстав, за наявності яких можуть бути припинені відповідні страхові виплати.

З відповіді відповідача від 06.12.2019 року №У-01-04/19-575, яка надана на звернення позивача щодо виплати заборгованості по страховим виплатам слідує, що Відділенням проведено перерахунок щомісячних страхових виплат позивачу станом на 01.03.2014 року та виплачена заборгованість за період з 01.07.2014 року по 30.11.2014 року в повному обсязі. З 01.08.2015 року виплата щомісячних страхових виплат припинена у зв`язку із закінченням терміну дії довідки МСЕК. Вказано, що одноразова страхова виплата в разі стійкої втрати професійної працездатності може бути виплачена за умови визначення КМУ окремого порядку, який не затверджено, та надання оригіналу особової справи про страхові виплати (а.с.8).

Згідно наданої відповідачем відомості відповідно до програмного забезпечення «Реєстр потерпілих» позивачу за період з грудня 2014 року по квітень 2020 року страхові виплати не нараховані та не виплачені. Зазначена загальна сума страхових виплат, що обліковується 78682,80 грн. (а.с.32).

Суд вважає за необхідне зауважити, що підзаконні нормативно-правові акти, на які посилається відповідач, не є законами, а тому, не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

В даному випадку наявність або відсутність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього, на відміну від інших громадян України, певні перешкоди в отриманні страхових виплат, та потребує від людини здійснення додаткових дій, не передбачених Законами.

Стаття 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Суд також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Відповідно до ч. 7 ст. 47 Закону №1105-XIV якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".

Згідно з частинами 1 та 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області протиправно не нараховувались та не виплачувались щомісячні страхові виплати ОСОБА_1 у період з 01.12.2014 року по 31.07.2015 року.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

На підставі викладеного, враховуючи факт відсутності нарахованої заборгованості, з метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі ч. 2 ст. 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права, а у спірних правовідносинах є достатнім, повним та необхідним (ефективним), а саме: визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо припинення нарахування та виплати щомісячних грошових сум в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку ОСОБА_1 за період з 01.12.2014 року по 31.07.2015 року та зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області відновити нарахування та виплатити щомісячні грошові суми в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку В ОСОБА_2 . за період з 01.12.2014 року по 31.07.2015 року.

Щодо позовних вимог в частині скасування рішення про припинення позивачу виплати одноразової допомоги, суд зазначає наступне.

Частиною 5 ст.47 Закону № 1105 встановлено, що страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них.

Згідно з частиною 6 ст. 47 Закону № 1105 страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. Строк проведення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або ЛКК, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я.

Пунктом 3.2.3. Порядку № 11 визначено, що щомісячна страхова виплата проводиться протягом строку, на який встановлено МСЕК стійку втрату професійної працездатності. Строк проведення щомісячних страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, установленого при наступному огляді МСЕК, незалежно від часу звернення потерпілого до Фонду. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності і причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я.

Якщо строк повторного огляду МСЕК потерпілим пропущено і МСЕК підтвердила стійку втрату професійної працездатності, щомісячна страхова виплата відновлюється з дати, установленої МСЕК, але не більш як за три роки з дня припинення виплати щомісячної страхової виплати (Пункт 3.2.4. Порядку № 11).

Судом встановлено, що позивачу встановлено 40% втрати працездатності та ІІІ групу інвалідності з 29.07.2014 року, дата переогляду 01.08.2015 року (а.с.7).

Постановою Відділення виконавчої дирекції Фонду в м. Димитров від 25.10.2016 року №0516/7227/7227/27 припинено виплату ОСОБА_1 щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 157,68 грн. Причина припинення: закінчення терміну дії довідки МСЕК (а.с.34).

Постановою Відділення виконавчої дирекції Фонду в м. Димитров від 25.10.2016 року №0516/7227/7227.1/27 припинено виплату ОСОБА_1 щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 2373,59 грн. Причина припинення: закінчення терміну дії довідки МСЕК (а.с.35).

Враховуючи те, що позивачу встановлено 40% втрати працездатності та ІІІ групу інвалідності до 01.08.2015 року та те, що матеріали справи не містять доказів того, що позивачем підтверджено втрату працездатності з 01.08.2015 року у відповідача були відсутні законодавчо встановлені підстави для продовження страхових виплат позивачу, тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача щодо встановлення судового контролю та зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Згідно частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю щодо виконання рішення в даній справі, оскільки позивачем не наведено доводів та не надано доказів, які свідчать про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду.

Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини, оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог немайнового характеру, судовий збір підлягає стягненню з суб`єкта владних повноважень у розмірі 420,40 грн. (50% від сплаченої суми судового збору) на користь позивача, оскільки останнім при зверненні до суду з даним адміністративним позовом сплачено судовий збір в сумі 840,80 грн. згідно квитанції №61999 від 11.04.2020 року (а.с.20).

Керуючись статтями 2, 9, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, вулиця Свободи, будинок №5) про визнання протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області по невиплаті суми одноразової допомоги, скасування рішення про припинення виплати одноразової допомоги та стягнення заборгованості задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, вулиця Свободи, будинок №5) щодо припинення нарахування та виплати щомісячних грошових сум в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) за період з 01.12.2014 року по 31.07.2015 року.

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, вулиця Свободи, будинок №5) відновити нарахування та виплатити щомісячні грошові суми в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) за період з 01.12.2014 року по 31.07.2015 року.

У задоволенні решти частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, вулиця Свободи, будинок №5) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Повний текст судового рішення складено 06 липня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року №540-ІХ змін у розділ VI «Прикінцеві положення» КАС України, строк на апеляційне оскарження продовжується на строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню короновірусної хвороби (COVID-19).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Н.А. Мозговая