Справа № 804/2256/17
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року

м. Київ

справа № 804/2256/17

адміністративне провадження № К/9901/17812/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача - Шевцової Н.В.,

суддів - Кашпур О.В., Смоковича М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції адміністративну справу № 804/2256/17

за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

за касаційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 травня 2017 року, прийняту в складі колегії суддів: головуючого Захарчук-Борисенко Н. В., суддів: Єфанової О.В., Чорної В.В.,

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року, прийняту в складі колегії суддів: головуючого Баранник Н.П., суддів: Чабаненко С.В., Щербака А.А.

УСТАНОВИВ:

І. Суть спору

1. 03 квітня 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України (далі - відповідач), в якому просив:

1.1 визнати незаконними дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо безпідставного видання 16 березня 2017 року Повідомлення про повернення стягувачу ОСОБА_1 виконавчого документу від 24 січня 2017 року № 804/4689/2016 без прийняття його до виконання;

1.2 зобов`язати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №804/4689/2016 відносно ОСОБА_1

2. На обґрунтування позову позивач зазначає, що 27 березня 2017 року на його адресу було направлено повідомлення від 16 березня 2017 року головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до керуючись пунктом 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження». Позивач вважає оскаржуване повідомлення безпідставним та незаконним, таким, що порушує його права та законні інтереси, а дії державного виконавця щодо складання вказаного повідомлення такими, що не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

4. 04 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до голови Державної виконавчої служби України, в якій просив прийняти до виконання виконавчий лист №804/4689/2016, виданий Дніпропетровським окружним адміністративним судом 21 січня 2017 року про зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України повідомити Пенсійному фонду України про наявні підстави перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 28 грудня 2015 року відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-12 та пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45.

5. Виконавчий лист був виданий 24 січня 2017 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом, на виконання рішення суду, що набрало законної сили у адміністративній справі № 804/4689/2016. У виконавчому листі зазначені всі необхідні реквізити, як того вимагає стаття 4 Закону України «Про виконавче провадження», в тому числі були вказані прізвище, ім`я, по батькові посадової особи, яка його видала, а саме - суддя І.О. Верба, та скріплено печаткою суду.

6. 27 березня 2017 року на адресу позивача рекомендованим поштовим листом від 24 березня 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України Руденком Віталієм Володимировичем було надіслано Повідомлення від 16 березня 2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

ІІІ. Рішення судів у цій справі та мотиви їхнього ухвалення

7. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року, адміністративний позов задоволено.

7.1. Визнано незаконними дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо безпідставного видання 16 березня 2017 року Повідомлення про повернення стягувачу ОСОБА_1 виконавчого документу від 24 січня 2017 року № 804/4689/2016 без прийняття його до виконання.

7.2. Зобов`язано Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 804/4689/2016 відносно ОСОБА_1

8. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що у виконавчому листі, який подав позивач до виконання, відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 вказаного вище Закону зазначено повне найменування органу, який його видав, і це - Дніпропетровський окружний адміністративний суд, оскільки виконанню підлягало рішення суду, а не посадової особи. На судів попередніх інстанцій вимоги про зазначення у вступній частині виконавчого документа ще й прізвища, ім`я та по батькові судді є безпідставними. До того ж, вимоги частини четвертої статті 4 Закону також було дотримано і вказано уповноважених осіб, що видали виконавчий документ, їх ініціали та прізвища, підписи, а документ скріплено печаткою.

8.1. Додатково суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що виконавчий лист був направлений позивачем до Державної виконавчої служби України 04 лютого 2017 року (про що свідчить квитанція Укрпошти), проте повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання було винесено лише 16 березня 2017 року, тобто з порушенням встановленого пунктом 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» для вчинення таких дій триденного строку.

ІV Касаційне оскарження

9. Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, представником відповідача подано до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, яку зареєстровано у суді 01 листопада 2017 року.

10. У касаційній скарзі представник відповідача зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій постановлено рішення із неправильним застосуванням норми матеріального права. Так представник відповідача зазначив, що виконавчий лист №804/4689/2016, виданий Дніпропетровським окружним адміністративним судом 21 січня 2017 року не відповідає вимогам пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в ньому не зазначено, прізвища, ім`я, по батькові посадової особи, яка його видала.

10.1. Також заявник касаційної скарги зауважує, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки тому, що квитанція Укрпошти про відправлення позивачем 04 лютого 2017 року до Державної виконавчої служби України виконавчого листа, свідчить лише про дату направлення вказаного листа на адресу відповідача та не свідчить про дату його отримання, а отже є неналежним доказом в цій справі.

10.2. За таких обставин заявник касаційної скарги просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення яким відмовити в задоволенні позову.

11. 17 листопада 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України у складі судді Заїки М.М. відкрито касаційне провадження та витребувано із Дніпропетровського окружного адміністративного суду № 804/2256/17.

12. 06 грудня 2017 року справа № 804/2256/17 надійшла до Вищого адміністративного суду України.

13. 07 лютого 2018 року на виконання вимог підпункту 4 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (набрав чинності 15 грудня 2017 року) касаційну скаргу передано до Верховного Суду.

14. 07 лютого 2018 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад суду: головуючого суддю: Бевзенка В.М., суддів: Шарапу В.М., Данилевич Н.А.

15. 28 квітня 2020 року на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року № 693/0/78-20 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

16. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад суду: головуючого суддю - Шевцову Н.В., суддів - Кашпур О.В., Смоковича М.І.

V. Релевантні джерела права й акти їхнього застосування

17. Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

18. 08 лютого 2020 року набрали чинності зміни до КАС України, внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ".

19. За правилом пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

20. За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.

21. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

22. Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

23. Приписами статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначені вимоги до виконавчого документу. Так, згідно з частиною першою статті 4 Закону у виконавчому документі зазначаються:

23.1.1. назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

23.1.2 дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

23.1.3 повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

23.1.4 ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

23.1.4.1. реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

23.1.5 резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

23.1.6 дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

23.1.7 строк пред`явлення рішення до виконання.

23.2. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

23.3. У разі пред`явлення до примусового виконання рішення міжнародного юрисдикційного органу у випадках, передбачених міжнародним договором України, такий виконавчий документ повинен відповідати вимогам, встановленим міжнародним договором України.

23.4. Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

24. Відповідно до пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

VІ Позиція Верховного Суду

25. Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд зазначає таке.

26. Приписами статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено вимоги до виконавчого документу. Так, серед іншого визначено, що у виконавчому документі зазначаються назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала.

27. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 04 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до голови Державної виконавчої служби України, в якій просив прийняти до виконання виконавчий лист №804/4689/2016, виданий Дніпропетровським окружним адміністративним судом 21 січня 2017 року про зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України повідомити Пенсійному фонду України про наявні підстави перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 28 грудня 2015 року відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-12 та пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45.

27.1. 27 березня 2017 року на адресу позивача рекомендованим поштовим листом від 24 березня 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України Руденком Віталієм Володимировичем було надіслано Повідомлення від 16 березня 2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

28. Із дослідженого судами попередніх інстанцій виконавчого документа, встановлено, що виконавчий лист виданий 24 січня 2017 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом на виконання рішення суду, що набрало законної сили у адміністративній справі № 804/4689/2016. У виконавчому листі зазначені всі необхідні реквізити, визначені вимогами статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», в тому числі вказано повне найменування органу, який його видав, і це - Дніпропетровський окружний адміністративний суд, оскільки виконанню підлягало рішення суду, а не посадової особи.

29. Отже суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про безпідставність вимог відповідача про зазначення у вступній частині виконавчого документа ще й прізвища, ім`я та по батькові судді, оскільки орган який його видав є саме - Дніпропетровський окружний адміністративний суд, а не посадова особа.

30. Приписами пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

31. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що виконавчий лист був направлений позивачем до Державної виконавчої служби України 04 лютого 2017 року (відповідно до квитанції Укрпошти), проте повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання було винесено лише 16 березня 2017 року, тобто з порушенням встановленого пунктом 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» для вчинення таких дій триденного строку.

32. Верховний Суд погоджується із доводами касаційної скарги, що квитанція Укрпошти про відправлення позивачем 04 лютого 2017 року до Державної виконавчої служби України виконавчого листа, свідчить лише про дату направлення вказаного листа на адресу відповідача та не свідчить про дату його отримання, проте зауважує наступне.

33. Приписами частини другої статті 71 КАС України (в редакції на момент розгляду справи в судах попередніх інстанцій) визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

34. Проте, в порушення норм частини другої статті 71 КАС України відповідачем не надано доказів дотримання строку повернення виконавчого документу стягувачу, визначеного пунктом 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

35. Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що відповідач не дотримався строків розгляду заяви та прийняття відповідного рішення, а його висновки щодо невідповідності виконавчого документа вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставні.

36. Верховний Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

37. Враховуючи зазначену позицію Європейського суду з прав людини, Верховний Суд надав відповідь на всі аргументи відповідача, наведені в касаційній скарзі, які мають значення для правильного вирішення справи.

38. Таким чином, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо видання 16 березня 2017 року Повідомлення про повернення стягувачу ОСОБА_1 виконавчого документу від 24 січня 2017 року №804/4689/2016 вчинені не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

39. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

40. Ураховуючи вищенаведене, відповідно до частини першої статті 350 КАС України Верховний Суд уважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки судом не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 травня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року в справі № 804/2256/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Н.В. Шевцова

Судді: О.В. Кашпур

М.І. Смокович