Справа № 460/2813/20
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2020-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 липня 2020 року м. Рівне №460/2813/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Нор У.М. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, у якій просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови визнати стаж роботи в РІ МАУП в період з 11.12.2007 по 01.04.2010 страховим і зарахувати його до загального страхового стажу та зобов`язати відповідача зарахувати період роботи з 11.12.2007 по 01.04.2010 в страховий трудовий стаж та перерахувати розмір пенсії позивача з дня її призначення (10.10.2018).

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем безпідставно не зараховано періоду роботи позивача з 11.12.2007 по 01.04.2010 у Рівненському інституті «Міжрегіональної Академії управління персоналом» до страхового стажу, що призвело до зменшення розміру призначеної з жовтня 2018 року пенсії. Оскільки обов`язок сплати страхових внесків несе роботодавець, позивач стверджує, що відсутність відомостей у системі персоніфікованого обліку у відповідача не може слугувати підставою для незарахування відповідного періоду роботи до страхового стажу для нарахування пенсії.

Ухвалою суду від 15.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач позову не визнав, подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про безпідставність вимог позивача. Вказує на пропуск позивачем встановленого шестимісячного строку звернення до суду, позаяк, відповідач переконаний, позивач дізнався про порушення права щодо пенсійної виплати після отримання призначеної пенсії. По суті позовних вимог покликається до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» стверджуючи, що до страхового стажу зараховуються періоди роботи зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплата яких відображається у встановленому порядку у системі персоніфікованого обліку відповідача, відтак, на кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки. Зазначає, що відомості про застрахованих осіб та звіти щодо сум нарахованих внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування органам Пенсійного фонду України за період до 01 січня 2011 року подаються лише за результатами перевірки, здійсненої за заявою платника. Згідно з відомостями з реєстру страхувальників Рівненський інститут ПрАТ «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна Академія управління персоналом» з 29.09.2012 знято з обліку МДЗУ (підстава зняття з обліку -н/в). Зауважує, що відповідачем було направлено вказаному страхувальнику лист від 04.12.2019 № 24348/06 з проханням погодити питання проведення перевірки відомостей за період із грудня 2007 року по квітень 2010 року щодо позивача як застраховану особу, і, в разі необхідності подати коригувальні відомості, однак відповідь не надходила. Тому стверджує, що у відповідача відсутні підстави для зарахування періоду роботи позивача з 11.12.2007 по 01.04.2020 до страхового стажу, оскільки відомості за вказаний період можуть бути відображені в реєстрі застрахованих осіб лише після їх подання страхувальником або за рішенням суду. З таких підстав просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Позивач подав відповідь на відзив, у якій стверджує про дотримання строку звернення до суду, позаяк заяву про призначення пенсії позивач подав до пенсійного органу 05.01.2019 і отримав першу виплату призначеної пенсії у квітні 2018 року, а в червні 2019 року отримав перераховану пенсію. Після сповіщення пенсійним органом про проведення перерахунків пенсій у жовтні 2019 року позивач звернувся до відповідача та довідався, що до його страхового стажу не зараховано період роботи В РІ МАУП з 11.12.2007 по 01.04.2010. Відтак наголошує, що про незарахування відповідного періоду роботи до страхового стажу позивачу стало відомо у жовтні 2019 року. По тому він звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з відповідним позовом та ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 10.02.2020 позов передано на розгляд Рівненському окружному адміністративному суду. Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 у справі № 569/2098/20 позовну заяву залишено без руху, а ухвалою суду від 20.03.2020 позовну заяву повернуто позивачу. Відтак, 10.04.2020 позивач знову звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з даним позовом. За таких обставин позивач зазначає про хибність висновків відповідача щодо пропущення позивачем строку звернення до суду з даним позовом.

Дослідивши позовну заяву, відзив на позов, з`ясувавши усі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю з урахуванням такого.

Як встановлено судом, з 10.10.2018 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003, що сторонами не заперечується.

Пенсію позивачу обчислено з урахуванням страхового стажу 34 роки 2 місяці 25 днів.

До вказаного стажу не зараховані періоди роботи позивача з 11.12.2007 по 01.04.2010 у Рівненському інституті «Міжрегіональної Академії управління персоналом» у зв`язку із відсутністю у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомостей про сплату страхувальником Рівненським інститутом ПрАТ «Вищий навчальний заклад» Міжрегіональна Академія управління персоналом» за позивача страхових внесків.

На звернення позивача від 27.11.2019 щодо зарахування до страхового стажу для обчислення пенсії періоду роботи з 11.12.2007 по 01.04.2010 у Рівненському інституті «Міжрегіональної Академії управління персоналом» та перерахунку пенсії з дня призначення, тобто з 10.10.2018, відповідач листом від 23.12.2019 № Ц-4603/07.1-59 повідомив про продовження відповідно до статті 20 Закону України «Про звернення громадян» терміну розгляду поданого звернення від 28.11.2019 за № Ц-4603/07.1-59 у зв`язку з необхідністю додаткового вивчення матеріалів пенсійної справи за даним зверненням щодо врахування страхового стажу при обчисленні розміру пенсії. Вказано про надання інформації про результати розгляду звернення позивача до 11.01.2020.

Листом від 11.01.2020 № Ц-4603/07.1-59 відповідач повідомив, що згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач працював з 11.12.2007 по 10.01.2012 у Рівненському інституті Міжрегіональної Академії управління персоналом. У реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема, за періоди з 01.04.2010 по 31.07.2011 та з 01.09.2011 по 31.01.2012 наявні відомості про сплату за позивача страхових внесків страхувальником Рівненський інститут ПрАТ «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна Академія управління персоналом» (), відповідно, вказані періоди зараховано до страхового стажу для обчислення пенсії. З посиланням на норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та нормативно-правові акти Пенсійного фонду України відповідачем зазначено, що у разі ліквідації страхувальника без правонаступництва відомості про застраховану особу до Реєстру вносяться за рішенням суду, а також, відповідно, позивач вправі вимагати від страхувальника сплати страхових внесків у судовому порядку. Крім того повідомлено про направлення страхувальнику ПрАТ «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна Академія управління персоналом» листа від 04.12.2019 № 24348/06 з проханням погодження проведення перевірки відомостей за період із грудня 2007 року по квітень 2010 року щодо позивача, і, в разі необхідності, подання коригуючих відомостей, однак відповідь не надходила.

Вважаючи, такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його права, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правової оцінки спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За приписами статті 113 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058) держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат та їх пенсійних активів, що обліковуються на накопичувальних пенсійних рахунках.

Статтею 8 Закону № 1058 передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058 страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Норми статті 20 вищевказаного Закону передбачають, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-IV (далі - Закон № 2464) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з записами у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 116361 (а.с.8-9): № 1 11.12.2007 позивач прийнятий на роботу у Рівненський інститут «Міжрегіональної Академії управління персоналом» на посаду завідувача господарством (наказ № 71/12-2К від 11.12.2007); № 2 01.09.2009 переведений на посаду завідувача господарської частини (наказ № 35/08-17К від 31.08.2009); № 3 01.06.2010 переведений на посаду заступника директора з адміністративно-господарських питань (наказ № 70/1-К від 01.06.2010); № 4 01.07.2010 переведений на посаду виконуючого обов`язки директора Рівненського інституту МАУП (наказ № 93-п від 01.07.2010); № 5 10.01.2012 звільнений у зв`язку зі скороченням штату (наказ № 2-п від 10.01.2012).

Відповідно до статті 26 Закону № 2464 посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність за: порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску; неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності щодо єдиного внеску; подання недостовірних відомостей, що використовуються в Державному реєстрі, інших відомостей, передбачених цим Законом

Таким чином, аналізуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що обов`язок щодо сплати єдиного внеску покладено саме на роботодавця - Рівненський інститут «Міжрегіональної Академії управління персоналом», як роботодавця, який здійснює нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача до системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

З метою з`ясування обставин щодо сплати страхових внесків за період роботи позивача з 11.12.2007 по 10.01.2012 у Рівненському інституті «Міжрегіональної Академії управління персоналом» суд ухвалою від 15.04.2020 витребував у Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» докази щодо стажу роботи ОСОБА_1 у Рівненському інституті «Міжрегіональна академія управління персоналом», зокрема в період з 11.12.2007 по 01.04.2010 та письмову інформацію з доданням доказів у підтвердження щодо сплати внесків до Пенсійного фонду за ОСОБА_1 за період з грудня 2007 року по квітень 2010 року.

У відповідь 29.04.2020 Приватне акціонерне товариство «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» подало суду листа від 27.04.2020 № 1026, у якому зазначено, що Рівненський інститут «Міжрегіональної Академії управління персоналом» було ліквідовано відповідно до наказу ректора Академії від 31.08.2011 № 113-о, однак відповідні документи по завершенню ліквідаційних процедур передані не були, відтак Академія не має змоги надати запитувані документи.

Суд враховує надану інформацію від Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» та зазначає, що, фактично, внаслідок невиконання роботодавцем позивача обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та страхового стажу за час роботи у Рівненському інституті «Міжрегіональної Академії управління персоналом», тобто з 11.12.2007 по 10.01.2012, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам у сфері соціального захисту.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина (страхувальником), сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Чинне законодавство покладає обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків на страхувальника. Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків за спірний період не є підставою для позбавлення позивача права на перерахунок пенсії.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання роботодавцем-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, не сплата роботодавцем страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи.

Тобто, в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу відповідними записами у трудовій книжці, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

За таких обставин, враховуючи, що записи у трудовій книжці АХ НОМЕР_3 116361 підтверджують, що з 11.12.2007 по 10.01.2012 позивач працював у Рівненському інституті «Міжрегіональної Академії управління персоналом», відмова відповідача щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду трудової діяльності з 11.12.2007 по 01.04.2010 є протиправною.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача у спірних відносинах суд виходить з того, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, а практичне застосування ефективного механізму захисту для адміністративного суду є обов`язковим, оскільки протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 13 Конвенції, крім іншого визначає те, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

«Ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції можливий за наявності двох обов`язкових умов: забезпечення поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відсутність «бажаного результату» виключає можливість визначення ефективності правового захисту, оскільки «бажаний результат» встановлює межі (кінцеву мету) правового захисту, який полягає у використанні передбачених законом можливостей для поновлення порушеного, визнання невизнаного, чи присудження оспорюваного права саме в цих межах.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

У рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» ЄСПЛ зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Суд вказав, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Відповідно до частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти, зокрема, рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що обраний позивачем зобов`язальний спосіб захисту в частині зобов`язання відповідача зарахувати період роботи з 11.12.2007 по 01.04.2010 в страховий стаж та перерахувати розмір пенсії позивача з дня її призначення (10.10.2018), є достатнім та повною мірою сприятиме ефективному відновленню порушеного права позивача. При цьому суд враховує, що зарахування спірних періодів роботи позивача призведе до збільшення його страхового стажу та є підставою для перерахунку пенсії, оскільки право на перерахунок пенсії безпосередньо виникає при зміні тривалості стажу роботи.

Заперечення відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду не заслуговують на увагу, оскільки відмову в перерахунку пенсії позивач отримав у січні 2020 року, а з позовною заявою звернувся до суду у квітні цього року.

Крім того, як зазначив Верховний Суд, строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з непроведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає.

Суд звертає увагу на те, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком.

За таких умов, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з мотивів, наведених вище.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України суд присуджує на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 840,80 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, м. Рівне, вул. Короленка, буд. 7, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 11.12.2007 по 01.04.2010 у Рівненському інституті «Міжрегіональної Академії управління персоналом».

Збов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати період роботи ОСОБА_1 з 11.12.2007 по 01.04.2010 у Рівненському інституті «Міжрегіональної Академії управління персоналом» до страхового стажу та перерахувати розмір пенсії ОСОБА_1 з дня її призначення - 10.10.2018.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840 (вісімсот сорок гривень) 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 3 розділ VI «Прикінцеві положення» КАС України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Таким чином, строк на апеляційне оскарження рішення суду продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повний текст рішення складений 06 липня 2020 року.

Суддя Нор У.М.