Справа № 120/530/20-а
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

07 липня 2020 р. Справа № 120/530/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук І.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 19.09.2018 він отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю за №000328. З 25.09.2018 перебуває на обліку як платник єдиного соціального внеску. Також зазначає, що на момент взяття його на облік як платника єдиного внеску він офіційно працював на посаді юрисконсульта в ПАТ КБ "Приват Банк", а з 05.11.2018 і по теперішній час на посаді провідного юрисконсульта в ПрАТ НЕК "Укренерго". Разом із тим, 06.02.2020 він дізнався, що відповідачем винесено податкову вимогу №Ф-11354-17 від 18.10.2019, відповідно до якої у нього наявна заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 6327,24 грн.

На думку позивача дана вимога №Ф-11354-17 від 18.10.2019 є протиправною, адже своє право на заняття адвокатською діяльністю він реалізовував не як самозайнята особа, а як найманий працівник в ПАТ КБ "Приват Банк" та ПрАТ НЕК "Укренерго", які і сплачували за нього єдиний соціальний внесок.

Наведені вище обставини слугували підставою для звернення до суду із даним адміністративним позовом.

Ухвалою від 17.02.2020 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема зазначає, що згідно із даними інформаційної системи ІС "Податковий блок" ОСОБА_1 перебуває на обліку як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю - адвокат. При цьому, станом на 30.09.2019 за ним рахується заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 6327,24 грн.

Ухвалою від 15.04.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху в зв`язку з тим, що під час розгляду справи суд прийшов до висновку, що пропущено строк звернення до суту, а також надано позивачу строк на усунення виявлених у ній недоліків.

30.06.2020 позивачем подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Крім того, цього ж дня позивачем подано заяву про розподіл судових витрат, в якій останній просить суд стягнути з Головного управління ДПС у Вінницькій області понесені ним судові витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 3000,00 грн.

Після усунення недоліків, ухвалою від 02.07.2020 продовжено розгляд даної справи.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що 19.09.2018 ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю за №000328.

25.09.2018 відповідачем взято ОСОБА_1 на податковий облік як платника єдиного соціального внеску.

При цьому, як зазначає позивач у позовній заяві, на момент взяття його на облік як платника єдиного внеску він офіційно працював на посаді юрисконсульта в ПАТ КБ "Приват Банк", а з 05.11.2018 і по теперішній час на посаді провідного юрисконсульта в ПрАТ НЕК "Укренерго".

Позивач також зазначає, що 06.02.2020 він дізнався про винесену відповідачем податкову вимогу №Ф-11354-17 від 18.10.2019, відповідно до якої у нього наявна заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 6327,24 грн.

Не погоджуючись із винесеною податковою вимогою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За визначенням підпункту 14.1.226. пункту 14.1. статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Як уже було встановлено судом вище, позивач є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю №000328, виданим 19.09.2018 на підставі рішення Ради адвокатів Вінницької області №9 від 19.09.2018.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України від 05.07.2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI), відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 якого адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

З аналізу зазначених положень законодавства України вбачається, що адвокатська діяльність підпадає під визначення незалежної професійної діяльності за умов, якщо така особа не є найманим працівником та не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства.

В даному ж випадку, борг (недоїмку) позивачу зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 6327,24 грн. визначено як адвокату - самозайнятій особі, яка провадить незалежну професійну діяльність.

Спеціальним законодавчим актом, що регулює правові відносини нарахування і сплати єдиного внеску є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон №2464) у відповідності до якого видана Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 (далі - Інструкція №449).

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VІ, платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно із частинами 2, 3 статті 9 вказаного Закону, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частини 8 вказаної статті Закону № 2464-VІ, платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до податкового органу (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

У підпункті 2 пункту 1 статті 7 Закону № 2464-VІ зазначено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч. 12 ст. 9 Закону № 2464-VІ).

Відповідно до п. 2 ст. 25 Закону № 2464-VІ, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Згідно п. 4 ст. 25 Закону № 2464-VІ, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до ч. 3 розділу VI Інструкції № 449, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Згідно з ч. 4 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи). Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику.

Як було встановлено судом вище, позивач перебуває на обліку в Вінницький ОДПІ ГУ ДПС у Вінницькій області як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю з 25.09.2018.

В той же час, обґрунтовуючи протиправність оскаржуваної податкової вимоги, позивач зазначає, що своє право на заняття адвокатською діяльністю він реалізовував не як самозайнята особа, а як найманий працівник в ПАТ КБ "Приват Банк" та ПрАТ НЕК "Укренерго", які і сплачували за нього єдиний соціальний внесок.

Підтверджуючи обґрунтованість своєї позиції позивач також посилається на постанову Верховного Суду від 05 листопада 2018 року справі № 820/1538/17.

Разом із тим, суд критично оцінює посилання позивача на відповідне рішення суду касаційної інстанції, адже у постанові від 05.11.2018 Верховний Суд надавав оцінку доводам позивача-адвоката, який у встановленому законом порядку зупинив адвокатську діяльність шляхом подачі відповідної заяви, у зв`язку з чим не здійснював відповідної діяльності.

В даному ж випадку, як слідує із інформації, отриманої з Єдиного реєстру адвокатів України, з моменту отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1 не зупиняв право на заняття адвокатською діяльністю.

З огляду на викладене, правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 05 листопада 2018 року у справі №820/1538/17 не підлягає застосуванню до правовідносин, які є предметом розгляду в межах даної справи.

Що ж до посилань позивача на те, що своє право на заняття адвокатською діяльністю він реалізовував не як самозайнята особа, а як найманий працівник в ПАТ КБ "Приват Банк" та ПрАТ НЕК "Укренерго", а також на те, що свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення адвокатської діяльності, однак не є доказом здійснення такої діяльності, то суд зазначає наступне.

Так, як слідує із інформації, що міститься в системі документообігу суду КП "Діловодство спеціалізованого суду", протягом 2019 року ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), як адвокатом, лише до Вінницького окружного адміністративного суду було подано три адміністративних позови в інтересах фізичних осіб та юридичних осіб, які не є тими юридичними особами, в яких, як зазначає позивач, він працював як найманий працівник (справи №120/1349/19, №120/3465/19, №120/3865/19).

Із наведеного слідує, що окрім роботи на посадах юрисконсульта в ПАТ КБ "Приват Банк" та ПрАТ НЕК "Укренерго", позивач також здійснював прибуткову адвокатську діяльність, що підтверджується наведеними вище обставинами.

Таким чином, твердження позивача про те, що своє право на заняття адвокатською діяльністю він реалізовував лише як найманий працівник в ПАТ КБ "Приват Банк" та ПрАТ НЕК "Укренерго", не відповідають дійсності та спростовуються наведеною вище інформацією, отриманою із системи документообігу суду КП "Діловодство спеціалізованого суду".

Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що відповідач, приймаючи спірну вимогу №Ф-11354-17 від 18.10.2019, діяв відповідно до норм чинного законодавства України, у зв`язку з чим підстави для її скасування відсутні.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Враховуючи положення ст. 139 КАС України, понесені позивачем судові витрати йому не присуджуються.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 );

Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ).

Повний текст рішення складено 07.07.2020.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна