Справа № 120/1600/20-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2020-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 липня 2020 р. Справа № 120/1600/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Слободонюка М.В., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадстру у Вінницькій області, у якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати наказ відповідача за № 2-21033/15-19-СГ від 08.11.2019 року "Про відмову у наданні дозволу на розробку документації" та зобов`язати відповідача повторно розглянути його письмове клопотання та надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 гектара на території Богданівської сільської ради Липовецького району Вінницької області. Крім того, позивач просить суд вирішити питання щодо судових витрат та стягнути на його користь понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 2500, а також судовий збір в розмірі 1681,80 грн.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 07.10.2019 року позивач звернувся до ГУ Держгеокадстру у Вінницькій області із письмовим клопотанням про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 гектара на території Богданівської сільської ради Липовецького району Вінницької області. Проте, оскаржуваним наказом відповідача за № 2-21033/15-19-СГ від 08.11.2019 року йому відмовлено у наданні вказаного дозволу з посиланням на те, що згідно попереднього наказу ГУ Держгеокадстру у Вінницькій області від 10.10.2019 року за № 412 бажана земельна ділянка входить до масиву з кадастровим номером: :03:000:1557, що включений до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права оренди на які можуть бути реалізовані на земельних торгах. У подальшому, наказом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 28.12.2019 року за № 493 "Про внесення змін до наказу від 10.10.2019 року № 412" останній виключив цю земельну ділянку із додатку земельних ділянок, які виставляються на торги. Позивач вважає, що оскільки його звернення було надано відповідачеві 07.10.2019 року, а наказ про включення земельної ділянки до переліку земельних ділянок, права оренди на які може бути реалізовано на земельних торгах винесений відповідачем 10.10.2019 року, тому відповідач мав би спочатку розглянути відповідне звернення позивача, а вже потім приймати владні управлінські рішення щодо спірної земельної ділянки. За таких обставин позивач вважає відмову відповідача незаконною і такою, що порушує його права та інтереси, а тому за їх захистом звертається до суду.

Ухвалою суду від 15.04.2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлені строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення.

05.05.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 12471/20), в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вказує на те, що приймаючи оскаржуваний наказ від 08.11.2019 року за № 2-21033/15-19-СГ він керувався нормами ст.ст. 79-1, 118, 122, 136 Земельного кодексу України та Положенням про Головне Управління Держгеокадастру у Вінницькій області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 17.11.2016 року № 308. При цьому, згідно з наказом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 10.10.2019 року № 412, вказана у клопотанні позивача земельна ділянка площею 6,4752 гектари, входить до масиву, який включений до переліку земель, права оренди на які можуть бути реалізовані на земельних торгах. Зауважує, що відповідно до ч. 3 ст. 136 ЗК України земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів. Таким чином на думку відповідача, оскільки на час розгляду клопотання позивача вищенаведена земельна ділянка була включена до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельних торгах, а тому в силу ч. 3 ст. 136 ЗК України не могла відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів. У подальшому, як зазначає відповідач, наказом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 28.12.2019 року за № 493 "Про внесення змін до наказу від 10.10.2019 року № 412" ця земельна ділянка була виключена із переліку земельних ділянок, які виставляються на торги. Втім, на переконання відповідача, на момент прийняття оскаржуваного наказу за № 2-21033/15-19-СГ від 08.11.2019 року жодних підстав щодо надання дозволу на розробку документації позивачу не було. За таких обставин відповідач вважає, що заявлені позовні вимоги є безпідставними, у зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позову.

Відповіді на відзив від позивача не надходило, що не є перешкодою для розгляду даної справи.

Ухвалою суду від 06.07.2020 року клопотання представника позивача про забезпечення адміністративного позову було повернуто без розгляду.

Враховуючи, що головуючий по даній справі суддя в період часу з 09.06.2020 року по 03.07.2020 року перебував у відпустці, тому рішення у даній справі прийняте судом 08.07.2020 року.

Дослідивши наявні у справі докази та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив, що 07.10.2019 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області із заявою, в якій просив надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 гектари, із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Богданівської сільської ради Липовецького району Вінницької області.

До вказаного клопотання позивачем додано копію паспорта громадянина України, документ про присвоєння ідентифікаційного номера та викопіювання з чергового кадастрового плану Богданівської сільської ради Липовецького району Вінницької області з позначенням бажаного місця розташування земельної ділянки.

За наслідками розгляду такого звернення, ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області наказом за № 2-21033/15-19-СГ від 08.11.2019 року "Про відмову у наданні дозволу на розробку документації" відмовив позивачу у наданні відповідного дозволу на підставі ч. 3 ст. 136 ЗК України, оскільки згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 10.10.2019 року № 412, земельна ділянка площею 6,4752 га з кадастровим номером: :03:000:1557, в складі якої знаходиться земельна ділянка, зазначена у наданому викопіюванні, включена в перелік земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які виставляються на земельні торги.

У подальшому, в березні 2020 року, у відповідності до ст. 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", представником позивача - адвокатом Герасимчуком О.О. подано адвокатський запит з метою отримання належним чином завіреної копію наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 10.10.2019 року № 412 із додатками та змінами стосовно земельних ділянок Липовецького району Вінницької області, а також документи, що стали підставою для його прийняття.

За результатами розгляду адвокатського запиту, ГУ Держгеокадастр у Вінницькій області надано лист від 03.04.2020 року № 0-2-0.6-2880/2-20 "Про розгляд запиту", зі змісту якого, зокрема слідує, що наказом Головного управління від 28.12.2019 року № 493, внесено зміни до наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 10.10.2019 року № 412, а саме: виключено з додатку цього наказу земельні ділянки площею 6,4752 та 4,3661 га, які розташовані на території Богданівської сільської ради Липовецького району.

Не погоджуючись із наказом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області за № 2-21033/15-19-СГ від 08.11.2019 року "Про відмову у наданні дозволу на розробку документації", вважаючи його незаконним та протиправним, позивач звернувся із даним адміністративним позовом до суду.

При оцінці правомірності оскаржуваного рішення судом враховується, що суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III (далі - ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III) громадяни набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Частиною першою та другою статті 116 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. "в" ч. 3 ст. 116 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III).

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч.7ст. 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III).

Аналіз норм ч.ч. 6-7 ст. 118 ЗК України дає підстави для висновку, що з метою реалізації права на отримання земельної ділянки, зацікавлена особа повинна звернутися із клопотанням до компетентного органу державної влади чи місцевого самоврядування (у відповідності до повноважень, якими вони наділені статтею 122 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III) із урахуванням правового режиму (форми власності) бажаної земельної ділянки. Наведене законодавче регулювання обумовлено розмежуванням компетенції між органами державної влади та місцевого самоврядування щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної форми власності.

Зокрема, згідно ч. 1 ст. 122 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

У свою чергу, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб (ч. 4 ст. 122 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III).

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25.02.2020 року в справі за № 723/1964/14-а, від 15.04.2020 року в справі за № 638/15764/17, від 15.04.2020 року в справі за № 638/15764/17, від 22.04.2020 року в справі за № 818/1707/16 та від 14.05.2020 року в справі за № 360/536/17-а.

При цьому приписи ст. 136 ЗК України, якою визначено порядок добору земельних ділянок державної чи комунальної власності та підготовка лотів для продажу на земельних торгах, свідчать про те, що віднесення земельної ділянки до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав на них на земельних торгах є також самостійною підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки.

Так, згідно з положеннями ч. ч. 1-3 даної статті організатор земельних торгів визначає перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами. Забороняється вносити до зазначеного переліку призначені під забудову земельні ділянки без урахування у випадках, передбачених законом, результатів громадського обговорення.

У переліку зазначаються місце розташування (адреса) земельної ділянки, її цільове призначення (функціональне використання), площа, кадастровий номер, умови продажу.

Добір земельних ділянок державної чи комунальної власності, у тому числі разом з розташованими на них об`єктами нерухомого майна (будівлями, спорудами) державної чи комунальної власності, які або права на які виставляються на земельні торги, здійснюється з урахуванням затверджених містобудівної документації та документації із землеустрою, а також маркетингових досліджень, інвестиційної привабливості, звернень громадян та юридичних осіб щодо намірів забудови.

Земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.

Пунктом 4 ч. 4 ст. 136 ЗК України передбачено, що підготовка лотів до проведення земельних торгів включає державну реєстрацію земельної ділянки.

Тобто, аналіз вищевказаних положень статті 136 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III свідчить про те, що в разі віднесення земельної ділянки до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав на них на земельних торгах, це є самостійною підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки.

Отже цією нормою Земельного кодексу України прямо передбачено заборону відчуження земельних ділянок, включених до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, до їх завершення.

Аналогічний висновок щодо застосування положень Земельного кодексу України до спірних відносин наведений у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 року у справі за № 620/1058/19.

Як встановлено судом вище, наказом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області наказом за № 2-21033/15-19-СГ від 08.11.2019 року "Про відмову у наданні дозволу на розробку документації" відмовлено позивачу у наданні відповідного дозволу на підставі ч. 3 ст. 136 ЗК України, оскільки згідно наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 10.10.2019 року № 412 земельна ділянка площею 6,4752 га з кадастровим номером :03:000:1557, в складі якої знаходиться земельна ділянка, зазначена у наданому викопіюванні, включена в перелік земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які виставляються на земельні торги.

Так, судом встановлено, що відповідно додатку до наказу відповідача № 412 від 10.10.2019 року, бажану для позивача земельну ділянку під порядковим номером № 5 включено до переліку земель сільськогосподарського призначення державної власності права оренди, яких може бути реалізовано на земельних торгах.

Отже, станом на момент прийняття наказу ГУ Держгеокадстру у Вінницькій області за № 2-21033/15-19-СГ від 08.11.2019 року про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою позивачу, земельна ділянка, частину якої хотів отримати у власність останній, була включена до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, що виключало можливість надати її в безоплатну приватизацію позивачу.

Доводи позивача про незаконність цього наказу із тих підстав, що останній виданий після подання позивачем заяви про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та без врахування законного інтересу позивача на отримання земельної ділянки у власність, суд відхиляє, оскільки така обставина не передбачена ч. 3 ст. 134 ЗК України, у якій наведені випадки, за яких земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах), і таких заборон чинне законодавство не передбачає.

Позивачем у ході судового розгляду не надано доказів того, що на момент включення спірної земельної ділянки до переліку земельних ділянок для продажу прав на них на земельних торгах, позивач у встановленому порядку набув буді-які суб`єктивні права (володіння, користування, розпорядження) щодо цієї земельної ділянки.

Натомість відповідач, здійснюючи функції розпорядника землями державної власності сільськогосподарського призначення на території Вінницької області, з огляду на відсутність обмежень та заборон, установлених ч. 3 та 4 ст. 134, ч. 1 та 2 ст. 136 ЗК України, правомірно розпорядився спірною земельною ділянкою, відібравши її для продажу права на неї на земельних торгах та включивши її до відповідного переліку.

Крім того, посилання позивача на те, що в подальшому за наказом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 28.12.2019 року № 493 внесено зміни до наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 10.10.2019 року № 412 та виключено з додатку до цього наказу земельні ділянки площею 6,4752 га та 4,3661 га, що знаходяться на території Богданівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, не змінює сутності спірних правовідносин, оцінка яким надається судом лише на момент прийняття оскаржуваного наказу. В даному випадку суд звертає увагу на те, що після виключення спірної земельної ділянки із переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права оренди яких може бути реалізовано на земельних торгах, позивач не був позбавлений права повторно звернутись із відповідним клопотанням щодо цієї земельної ділянки чи вибрати іншу земельну ділянку сільськогосподарського призначення та звернутися до відповідача для отримання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Тобто, ГУ Держгеокадстру у Вінницькій області приймаючи оскаржуваний наказ № 2-21033/15-19-СГ від 08.11.2019 року не діяло протиправно, не порушувало прав чи законних інтересів позивача, відтак, підстави для його скасування відсутні.

Як наслідок, відсутні підстави і для задоволення наступної похідної позовної вимоги про зобов`язання відповідача повторно розглянути письмове клопотання позивача та надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною першою статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, підстав для відшкодування позивачу витрат зі сплати судового збору, а також витрат на професійну правничу допомогу адвоката не має.

Що ж до повернення позивачу зайво сплаченої ним суми судового збору при зверненні до суду, до суд враховує, що за вимогами статті 7 Закону України «Про судовий збір» відповідна сума судового збору може бути повернута за окремим клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду. Тобто, вказане питання може бути вирішене судом за наявності окремого клопотання позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні вимог адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки на апеляційне оскарження, визначені ст. 295 КАС України, продовжуються на строк дії такого карантину.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: с. Вахнівка, Липовецький район, Вінницька область, 22524);

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, буд. 63, м. Вінниця, 21027, ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович