Справа № 160/6657/20
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2020-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

09 липня 2020 року Справа № 160/6657/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.,
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
ОСОБА_1 надіслано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6383-57 від 18 травня 2020 р. про сплату заборгованості з єдиного внеску в розмірі 14 323,90 грн.
Вимогу, як зазначає позивач, було знайдено у поштовій скринці останнього 10 червня 2020 р.
Позивач з 10.04.2008 р. був суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою, але за весь час з 2008 р. до теперішнього часу не здійснював підприємницьку діяльність та не подавав жодної звітності. За період з 2012 р. по теперішній час працював у різних підрозділах ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго».
Протягом періоду роботи позивача на вказаних підприємствах єдиний соціальний внесок нараховувався та сплачувався роботодавцями. За наведених обставин, позивач зазначив, що останній не є страхувальником у розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в статусі фізичної особи-підприємця, одночасно, в розумінні цього Закону, є застрахованою, і єдиний внесок за нього оегулярно нараховує та сплачує роботодавець в розмірі не менше мінімального страхового внеску.
При цьому, позивачу стало відомо про відкриття виконавчого провадження №59206514 про стягнення коштів у розмірі 15 819,54 грн. (п`ятнадцять тисяч вісімсот дев`ятнадцять грн. 54 коп.) на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6383-57У від 13.11.2018 р. Дана обставина стала відомою при отриманні заробітної плати на 20% менше.
Щодо позивача було виставлено дві вимоги за період коли останній фактично не здійснював діяльність як фізична особа-підприємець. При цьому, вимога №Ф-6383-57У від 13.11.2018 р. навіть не була отримана відповідачем. Заборгованість за даним виконавчим документом позивачем погашено в повному обсязі шляхом щомісячних відрахувань із заробітної плати.
При цьому, позивачем було припинено діяльність в статусі фізичної особи-підприємця 06 лютого 2020 р.
Відтак, позивач вважає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6383-57У від 18 травня 2020 р. про сплату заборгованості з єдиного внеску в розмірі 14 323,90 грн. (чотирнадцять тисяч триста двадцять три гривні 90 коп). є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 р. провадження по справі було відкрито, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
06.07.2020 р. повноважним представником відповідача, через канцелярію Дніпроптеровського окружного адміністративного суду було подано відзив на позовну заяву від 06.07.2020 р. вх.№8736/20ел, в тексті якого зазначено наступне.
Види діяльності відповідно до КВЕД 31.20.2 - ремонт і технічне обслуговування, 51.47.1 оптова торгівля меблями.
Перебуваючи на обліку в контролюючому органі ОСОБА_1 про отримані доходи не звітував, податкову звітність не подавав.
В 2017 р. ця сума становила: 3 200 грн (мінімальна заробітна плата) х 22% = 704 гри/місяць,
В 2018 р. - 3 723 грн х 22% = 819,06 грн/місяць, 2019 рік - 4 173 грн х 22% = 918,06 грн/місяць.
Враховуючи вищезазначене, в інтегрованій картці платника відображено нарахування з єдиного внеску наступним чином: за 2017 рік, строк сплати 09.02.18 - 8448,00 грн.; за 1 квартал 2018 року, строк сплати 19.04.2018 року- 2 457,18 грн.; за 2 квартал 2018 року, строк сплати 19,07.2018 року - 2 457,18 грн.; за 3 квартал 2018 року, строк сплати 19.10.2018 року - 2 457,18 грн.; за4 квартал 2018 року, строк сплати 21.01.2019 року- 2 457,18 грн. 01.01.2019 р. в інтегрованій картці платника виникла недоїмка з ЄСВ в розмірі 15 819,54 грн.
Протягом 2019 року, відповідно до вимог чинного законодавства, ФОП ОСОБА_1 в автоматичному режимі були нараховані щоквартальні нарахування єдиного внеску, а саме: за 1 квартал 2019 року, строк сплати 19.04.2019 року - 2 754,18 грн.; за 2 квартал 2019 року, строк сплати 19.07.2019 року - 2 754,18 грн.; за 3 квартал 2019 року, строк сплати 19.10.2019 року - 2 754,18 грн.; за 4 квартал 2019 року, строк сплати 21.01.2019 року - 2 754,18 грн. Протягом 2019 р. ОСОБА_1 сплачено єдиного внеску в розмірі 11 472,21 грн. Станом на 01.02.2020 р. в інтегрованій картці платника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 виникла недоїмка в розмірі 17 821,23 грн.
Протягом 2020 року, відповідно до вимог чинного законодавства, 1 ФОП ОСОБА_1 в автоматичному режимі було нараховано щоквартальне нарахування єдиного внеску за 1 квартал 2020 року в розмірі 2 754,18 грн. та застосовано штрафна санкції за неподання звітності з ЄСВ на загальну суму 850,00 грн.
Протягом 2020 ОСОБА_1 сплачено єдиного внеску в розмірі 4 347,33 грн. Станом на 01.05.2020 року в інтегрованій картці платника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 зазначена недоїмка в розмірі 14 323,90 грн.
На підставі викладеного вище, та з посиланням на відповідні норми чинного податкового законодавства України, повновжний представник відповідача просить суд у задоволенні пред`явлених позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.
Відповідно до відомостей, які містяться в матеріалах справи, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 як фізична-особа підприємець.
Видом діяльності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 визначено: 51.47.1 Оптова торгівля меблями, покриттям для підлоги та неелектричними побутовими приладами.
При цьому, суд зазначає, що за спірний період позивачем не подавалась до контролюючого органу податкова звітність.
Будь-яких доказів щодо отримання позивачем - ОСОБА_1 доходів від підприємницької діяльності матеріали справи не містять, як не містять і належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 73-76 КАС України щодо нездійснення підприємницької діяльності останнім.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платник єдиного внеску зобов`язаний:своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до п.4 ч.8 ст.9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
В порушення зазначених вище норм, а саме: п.1 ч.2 ст.6 та п.4 ч.8 ст.9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», позивачем до контролюючого органу податкова звітність не подавалась, дохід остання не отримувала, однак повинна була сплатити суму єдиного внеску, яка не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) від 18.05.2020 р. №Ф-6383-57, включає суму нарахування за 2017 рік, строк сплати 09.02.18 - 8448,00 грн.; за 1 квартал 2018 року, строк сплати 19.04.2018 року- 2 457,18 грн.; за 2 квартал 2018 року, строк сплати 19,07.2018 року - 2 457,18 грн.; за 3 квартал 2018 року, строк сплати 19.10.2018 року - 2 457,18 грн.; за 4 квартал 2018 року, строк сплати 21.01.2019 року - 2 457,18 грн. 01.01.2019 р. в інтегрованій картці платника виникла недоїмка з ЄСВ в розмірі 15 819,54 грн.; за 1 квартал 2019 року, строк сплати 19.04.2019 року - 2 754,18 грн.; за 2 квартал 2019 року, строк сплати 19.07.2019 року - 2 754,18 грн.; за 3 квартал 2019 року, строк сплати 19.10.2019 року - 2 754,18 грн.; за 4 квартал 2019 року, строк сплати 21.01.2019 року - 2 754,18 грн.
Станом на 01.02.2020 р. в інтегрованій картці платника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 виникла недоїмка в розмірі 17 821,23 грн.
Відтак, загальна сума боргу становить 17 821,23 грн.
Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтями 61, 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Відповідно до ст. ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до п.п.14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до п. 36.1 ст. 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Контролюючими органами вищого рівня є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, - для контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць; контролюючі органи в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональні територіальні органи - для державних податкових інспекцій, які їм підпорядковуються. (п.55.2 ст.55 ПК України).
Порядок оскарження рішень контролюючих органів визначений у ст.56 ПК України, п. 56.1 якої визначає, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення (п.56.2 ст.56 ПК України).
Згідно з п. 56.18. ст.56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання у будь-який момент після отримання такого рішення.
Відповідно до п.58.1 ст. 58 Податкового кодексу України у разі коли сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до п. 1, 4 ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч. 5, 6, 7 ст. 9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування. Для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному органу доходів і зборів. Зазначені рахунки відкриваються виключно для обслуговування коштів єдиного внеску. Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.
Відповідно до ч. 8 ст. 9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Відповідно до ч. 10, 11 ст. 9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», днем сплати єдиного внеску вважається, зокрема, у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів. У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до ч. 12 ст. 9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).
Статтею 25 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», передбачені заходи впливу та стягнення.
Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», передбачено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Відповідно до ч. 5 ст. 25 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч. 16 ст. 25 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»,передбачено, що строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.
Відповідно до пунктів 1, 2 розділу VІ Інструкції №449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.
У разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити у звітності, що подається платником до органів доходів і зборів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.
У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.
Згідно з пунктом 3 розділу VI Інструкції №449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:
- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;
- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;
- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.
Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.
У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):
- платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);
- платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Вимога про сплату боргу (недоїмки), крім загальних реквізитів, має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.
Пунктом 4 розділу VI Інструкції №449 передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).
Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.
Згідно з пунктом 5 розділу VI Інструкції №449 у разі якщо платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгодженої в результаті оскарження суми боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення органу доходів і зборів або суду), після спливу останнього дня відповідного строку така вимога вважається узгодженою (набирає чинності).
Здійснивши системний аналіз наведених вище норм чинного законодавства України та надаючи оцінку доводам сторін, як викладених в заявленній позовній заяві та відзиві на позовну заяву, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивачем за 2017, 2018, 2019 рр. не було подано до контролюючого органу податкову звітність, визначену як обов`язкову за нормами ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
При цьому, суд зазначає, що доводи позивача щодо протиправності нарахування суми, виначені у податковій вимозі №Ф-6383-57 від 18.05.2020 р. на загальну суму 14 323,90 грн., та зазначення, що позивач після реєстрації останьою як фізичної особи-підприємця не здійснював вид діяльності, визначений у ЄРПОУ, та підтвердження останнім копією трудової книжки БТ-ІІ №0725291, в якій визначено трудовий шлях такого, не спростовує змін, внесених у ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які набрали чинності з 01.01.2017 р., а саме: п.3 ч.8 ст.9 - платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
На підставі викладеного вище, суд зазначає, що спірна податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6383-57 від 18.05.2020 р. на загальну суму 14 323,90 грн. сформована на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів з огляду на те, що станом на 10.07.2020 р. в інтегрованій картці платника єдиного внеску (фізичної особи-підприємця), обліковувалася недоїмка зі сплати єдиного внеску у розмірі 14 323,90 грн.
Надані у якості належних та допустимих доказів, у відповідності до ст. ст. 73 - 76 КАС України, позивачем копії документів, а саме: трудової книжки ОСОБА_1 серії - НОМЕР_2 , в якій визначено трудовий шлях останнього; довідки щодо індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 форми ОК-5 не спростовують того факту, що позивач ОСОБА_1 не мав, за спірний період, статусу фізичної особи-підприємця у відповідності до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в період з 10.04.2008 р. по 07.02.2020 р.
Натомість з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копія якого міститься в матеріалах справи, чітко встановлено, що запис про припинення підприємницької діяльності позивача внесено лише 07.02.2020 р., тобто саме з цієї дати позивач вважається припиненим як фізична особа-підприємець відповідно до ст.104 ЦК України.
Суд зазначає, що доказів добровільної сплати суми визначеної за оскаржуваною вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6383-57 від 18.05.2020 р. на загальну суму 14 323,90 грн. позивачем на адресу суду надано не було.
А відтак, викладене вище має наслідком наступне. Оскаржувана податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6383-57 від 18.05.2020 р. на загальну суму 14 323,90 грн., є такоє, що сформована відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; своєчасно, що виключає як протиправний характер оскаржуваної вимоги, так і наявність у суду правових підстав для задоволення позовної вимоги в частині скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від №Ф-6383-57 від 18.05.2020 р. на загальну суму 14 323,90 грн., в межах правового поля в спосіб захисту права, обраний позивачем.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст.242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.О. Жукова