Справа № 320/7029/19
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2020-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/7029/19 Суддя (судді) першої інстанції: Брагіна О.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О.,

Безименної Н.В.

за участю секретаря судового засідання: Лещенко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві у порядку ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної податкової служби у Київській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року позивач, Головне управління Державної податкової служби у Київській області, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- стягнути з ОСОБА_1 (ІНПП НОМЕР_1 ) 1322,48 грн. в рахунок погашення податкового боргу.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року позовну заяву Головного управління Державної податкової служби у Київській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу було повернуто позивачеві.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права. Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги апелянт наполягає, що недоліки позовної заяви, визначені судом при постановленні ухвали про залишення позовної заяви без руху, були безпідставними та необґрунтованими.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2020 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Відповідно до статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. У виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 з 12 березня до 03 квітня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України запроваджено карантин та, в подальшому, карантинні обмеження також були продовжені.

Оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусною хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX, розділ VI «Прикінцеві положення» КАС України доповнено пунктом 3, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями, зокрема, 309 цього Кодексу, строк розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, який обраховується з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, є продовженим на строк дії такого карантину.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши в судовому засіданні суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 грудня 2019 року до Київського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління Державної податкової служби у Київській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року позовну заяву залишено без руху.

09 січня 2020 року позивачем було подано до Київського окружного адміністративного суду лист про надання інформації, в якому позивам вказав, що в повному обсязі не погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в ухвалі Київського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року, вважає її протиправною та, оскільки ухвала про залишення без руху не може бути оскаржена в апеляційному порядку, Головне управління Державної податкової служби у Київській області має намір в подальшому оскаржити ухвалу про повернення адміністративного позову.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року позовну заяву Головного управління Державної податкової служби у Київській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу було повернуто позивачеві.

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву Головного управління Державної податкової служби у Київській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу виходив з того, що позивач не усунув недоліків позовної заяви та проігнорував вимоги ухвали від 23 грудня 2019 року, вказавши про це у відповідному листі від 09 січня 2020 року.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи:

1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність;

2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником);

3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу;

4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності;

5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);

6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 18 грудня 2019 року до Київського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління Державної податкової служби у Київській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу (а.с. 1).

Частиною першою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 4) та надано позивачу п`ятиденний строк з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви. Так, позивачеві було визначено надати суду:

- позовну заяву, оформлену з дотриманням ст.ст.160, 161 КАСУ із зазначенням у ній: обставин встановлення наявності у відповідачки податкового боргу у сумі 1322,48 грн., його правової природи та наданням доказів, якими підтверджені ці обставини;

- обґрунтованого розрахунку суми боргу із визначенням всіх його складових. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що не приймає подану довідку як доказ наявності боргу, оскільки остання не містить математичних дій щодо обчислення параметрів та характеристики математичної величини (у розумінні поняття розрахунок);

- акт звірки податкового органу з даними відповідачки щодо розміру та структури боргу, а також підтвержуючих доказів його наявності (відомості бази даних реєстру платників податків: копії облікової картки платника податків; тощо);

- докази одержання відповідачем податкової вимоги;

- оригінал податкової вимоги від 01.08.2018 №2265501-55 та ППР, яке було ухвалено за наслідком її невиконання;

- доказ направлення відповідачці копії позовної заяви з додатками;

- зазначити в позовній заяві місцезнаходження оригіналів письмових доказів, копії яких було долучено до позовної заяви;

- посвідчити копії документів, долучених до справи згідно ч.5 ст.94 КАСУ. Суд першої інстанції зазначив, що у представника позивача відсутнє право на посвідчення копій документів згідно довіреності від 20.11.2019 №10304/9/10-36-08-07 та право в.о начальника ГУ ДПС у Київській області Вітика О. на підписання довіреностей від імені ГУ ДПС у Київській області.

Щодо таких вимог ухвали Київського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до пунктів 4, 5 частини п`ятої статті 160 КАС України, в позовній заяві зазначаються, зокрема, зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, Головне управління Державної податкової служби у Київській області звернулось до Київського окружного адміністративного суду із позовом про стягнення податкового боргу з ОСОБА_1 у розмірі 1 322,48 грн.

Позивачем було вказано, що податковий борг виник внаслідок несплати відповідачем узгодженого податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування та військового збору. Також, було обґрунтовано нормативно-правові підстави звернення до суду із відповідним позовом. Окрім того, як вбачається з переліку додатків до позовної заяви, позивачем було надано довідку-розрахунок податкового боргу, довідку про заборгованість, довідку про відкриті банківські рахунки, копію інтегрованої картки платника з ПДФО та військового збору за 2018 рік, копію податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік, копію податкової вимоги від 01.01.2018 року № 226501-55 з доказами вручення.

Щодо ненадання позивачем, на думку суду першої інстанції, обставин встановлення наявності у відповідачки податкового боргу, розрахунку суми боргу із визначенням всіх його складових, акту звірки податкового органу з даними відповідачки щодо розміру та структури боргу та інших доказів, якими підтверджується кожна обставина справи, колегія суддів зазначає, що положення КАС України чітко визначають підстави для залишення позовної заяви без руху.

Відповідний інститут не передбачає можливості розгляду позовних вимог по суті та оцінки доказів по справі. Докази по справі збираються та оцінюються суддею безпосередньо після відкриття провадження, а в разі встановлення факту недостатності, неналежності та недопустимості доказів є підставою для відмови у задоволені позову.

Таким чином, у даному випадку, залишаючи без руху позовну заяву ГУ ДПС у Київській області, судом першої інстанції було надано оцінку доказам по справі, та фактично витребувано додаткові докази по справі, оскільки докази на підтвердження обставин викладених в позовній заяві ГУ ДПС у Київській області були долучені в якості додатків до позовної заяви при поданні позову до суду.

До того ж, колегія суддів зазначає, що витребування доказів судом, а також надання їх учасниками справи за власною ініціативою можливе й після відкриття провадження у справі з метою дотримання принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі.

Щодо необхідності, на думку суду першої інстанції, подання позивачем доказу направлення відповідачеві копії позовної заяви із додатками, колегія суддів зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 161 КАСУ, суб`єкт владних повноважень при поданні адміністративного позову зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення іншим учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси, копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Як вбачається з переліку додатків до позовної заяви, серед них містяться докази направлення адміністративного позову з додатками на адресу відповідача. Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги наполягає, що у якості доказів направлення відповідачу копії позовної заяви з додатками ним було надано ксерокопію фіскального чеку.

Відповідно до частини 2 Правил зазначено, зокрема, що розрахунковий документ - документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.

Статтею 13 Закону України «Про поштовий зв`язок» від 04 жовтня 2001 року № 2759-III передбачено порядок надання поштового зв`язку, зокрема, у абзаці 3 вказано, що у договорі про надання послуг поштового зв`язку, якщо він укладається у письмовій формі, та у квитанції, касовому чеку тощо, якщо договір укладається в усній формі, обов`язково зазначаються найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. У договорі, стороною якого є національний оператор зв`язку, укладеному у будь-якій формі, має міститися попередження про недопущення пересилання письмової кореспонденції, виконаної і розтиражованої друкарським способом, без вихідних даних (тираж, назва друкарні, номер замовлення та інше). За недотримання цієї вимоги несе відповідальність оператор поштового зв`язку.

Аналізуючи вказані норми, колегія суддів дійшла висновку, що належним доказом надіслання суб`єктом владних повноважень позовної заяви з додатками відповідачу є квитанція або касовий чек, в якому зазначено найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року по справі № 820/1186/17.

Вказане свідчить про виконання позивачем вимог ч.2 ст. 161 КАС України.

Колегія суддів також вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо відсутності права в.о начальника ГУ ДПС у Київській області О. Вітика на підписання довіреностей від імені ГУ ДПС у Київській області, оскільки згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 є керівником (виконуючим обов`язки начальника) ГУ ДПС у Київській області, що свідчить про наявність у нього права вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи, в тому числі і видавати довіреності.

Окрім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту 6 розділу VII Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України № 814 від 20.08.2019 року, у разі відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви, документи формуються та підшиваються у спеціальну обкладинку у хронологічному порядку відповідно до часу надходження документа до суду або створення документа.

Такі матеріали мають містити відповідну ухвалу разом із супровідним листом та копіями позовної заяви і документів, які підтверджують обставини, що послугували підставою відмови у прийнятті позовної заяви чи її поверненні. Суд самостійно, виходячи з конкретних обставин справи та підстав повернення позовної заяви, вирішує питання про перелік матеріалів, копії яких йому необхідно залишити у матеріалах справи.

В той же час, матеріали справи № 320/7029/19 за адміністративним позовом Головного управління Державної податкової служби у Київській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу містять лише копію позовної заяви без копій додатків до неї.

Повертаючи позовну заяву позивачеві з підстав неусунення недоліків, визначених ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року, суд першої інстанції не залишив в матеріалах справи копій додатків, доданих до позовної заяви (в тому числі копії довіреності представника позивача), що дали б можливість перевірити правильність відповідних висновків суду, зокрема, щодо наявності чи відсутності у представника повноважень засвідчення копій документів відповідно до довіреності від 20.11.2019 №10304/9/10-36-08-07.

До того ж, колегія суддів вказує, що подання оригіналів доказів можливе на наступних стадіях процесу, шляхом відповідного засвідчення їх копій з оригіналів суддею, як це передбачено ст.59 КАС України.

Колегія суддів звертає увагу, що у відповідності до вимог КАС України, суд мав можливість витребувати оригінали документів ухвалою або дослідити оригінали у судовому засіданні, а у разі не подання оригіналів не брати їх до уваги, як докази.

Таким чином, позивачем при поданні позовної заяви було дотримано вимоги статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що в порушення норм КАС України, суд першої інстанції безпідставно залишив позовну заяву без руху.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити перетворення судового процесу у безладний рух.

Європейський суд вказує, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Таким чином, хоча право доступу до суду і не є абсолютним, це право не повинно обмежуватись таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець.

ЄСПЛ неодноразово висловлював у своїх рішеннях позицію щодо необхідності уникнення судами зайвого формалізму. Зокрема, у справі Miragall Escolano v. Spain (рішення від 25.01.2000 р.) Суд зазначив, що надто суворе тлумачення процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду.

Колегія суддів у даній справі не вбачає ані недобросовісності позивача щодо невиконання вимог ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху, ані процесуальних перешкод для прийняття судом першої інстанції справи до провадження.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до створення перешкоди у реалізації позивачем права на доступ до правосуддя, а тому наявні підстави для його скасування.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для повернення позовної заяви Головного управління Державної податкової служби у Київській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції - скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до Київського окружного адміністративного суду.

Керуючись ст. 243, 315, 320, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року - задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року - скасувати та направити справу до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст виготовлено 08.07.2020.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна