Справа № 520/2247/2020
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2020-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 р. Справа № 520/2247/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 р. (постановлену суддею Старосєльцевою О.В.) по справі № 520/2247/2020 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з адміністративним позовом, в якому просив: скасувати рішення № 231 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за віком як учаснику бойових дій відповідно до ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 р. № 1058-УІ; зарахувати до страхового стажу в трьохкратному розмірі період перебування в діючій армії з 26.10.1980 по 07.02.1983 роки; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком як учаснику бойових дій відповідно до ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 р. № 1058-УІ з дати звернення, а саме з 29.11.2019 р.; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області у визначений судом строк з дня набрання рішенням законної сили подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по даній справі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 р. адміністративний позов задоволено частково, а саме: визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 231 від 04.12.2019 р. з приводу відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії у порядку ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за зверненням від 29.11.2019 р.; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 29.11.2019 р. з приводу призначення пенсії у порядку ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; позов у решті вимог залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 р. в частині задоволених позовних вимог змінити, а саме: зобов`язати призначити дострокову пенсії за віком як учаснику бойових дій відповідно до ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з дати звернення, а саме: з 29.11.2019 р. та скасувати - в частині залишення без задоволення позовних вимог та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначає, що резолютивна частина рішення покладає на відповідача обов`язок повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 29.11.2019 р. з приводу призначення пенсії у порядку ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Залишення без змін цієї частини рішення суду не забезпечує ефективного захисту порушення права, а також враховуючи дискреційні повноваження органів Пенсійного фонду, процес надання апелянту формальних відмов може тривати безкінечно, та спричинить необхідність повторного звернення позивача до суду з того ж приводу. Також зазначає, що законодавство колишнього СРСР і чинне законодавство України передбачають зарахування періоду проходження військової служби до різних видів трудового стажу, а також пільгове (кратне) обчислення цього періоду військовослужбовцям, які за рішенням Уряду СРСР проходили військову службу в державах, де в той час велися бойові дії, для зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення та отримання різних видів пенсій і соціальних виплат. Зокрема, Законом СРСР від 12.07.1967 р. «Про загальний військовий обов`язок» і Положенням про пільги для військовослужбовців, військовозобов`язаних, осіб, звільнених з військової служби у відставку, та їх сімей, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 17.02.1981 р. №193, було передбачено зарахування часу перебування громадян на дійсній військовій службі у Збройних Силах СРСР до загального трудового стажу, безперервного трудового стажу та стажу роботи за спеціальністю.

Відповідач надав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже 55 років заявник досяг ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до запису у копії трудової книжки серії НОМЕР_1 у період 26.10.1980 р. - 07.02.1983 р., заявник проходив службу в Радянських Збройних Силах СРСР.

Згідно із записами у копії військового квитка серії НОМЕР_2 , заявник був призваний на дійсну військову службу і направлений до військової частини 26.10.1980 р., а звільнений у запас по закінченню стоку служби 07.02.1983 р.

За рішенням військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 заявник набув статусу учасника бойових дій, що підтверджено копією посвідчення серії НОМЕР_3 .

З копії довідки Краснокутського військового комісаріату від 27.09.2016р. №1312 вбачається, що заявник у період 26.10.1980 р. - 07.02.1983 р. проходив дійсну військову службу у військовій частині НОМЕР_4 , особовий склад якої брав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан.

Проте, календарний період безпосередньої участі у бойових діях та конкретний перелік особового складу військової частини у названій довідці не наведений.

Згідно з копією довідки Центрального прикордонного архіву Федеральної служби безпеки Російської Федерації від 09.07.2007 р. № 21/59/В-6005 заявник проходив дійсну військову службу у військовій частині НОМЕР_4 у період 01.11.1980 р. - 07.02.1983 р. , особовий склад цієї військової частини брав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан, але як календарний облік проміжку часу безпосередніх бойових дій, так і облік персональних даних військовослужбовців учасників бойових дій не вівся.

08.01.2008 р. ОСОБА_2 складена нотаріально посвідчена заява про те, що у період 20.01.1982 р. - 07.02.1983 р. цей громадянин разом із заявником знаходився на території Республіки Афганістан з метою виконання спецзавдань та брав участь у бойових діях.

08.01.2008 р. ОСОБА_3 складена нотаріально посвідчена заява про те, що у період 20.01.1982 р. - 07.02.1983 р. цей громадянин разом із заявником знаходився на території Республіки Афганістан з метою виконання спецзавдань та брав участь у бойових діях.

29.11.2019 р. заявник звернувся до Управління з приводу призначення пенсії у порядку ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування як військовослужбовець, який брав участь у бойових діях.

Рішенням Управління в особі Відділу з питань призначення пенсій Управління застосування пенсійного законодавства від 04.12.2019р. ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за згаданим зверненням громадянина.

Не погодившись із правомірністю вчиненої пенсійним органом відмови, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в частині позовних вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що пенсійний орган у спірних правовідносинах не мав правових підстав для зарахування до страхового стажу заявника за правилами пільгового обчислення один місяць служби за три місяці стажу увесь період служби заявника в радянській Армії 26.10.1980 р. - 07.02.1983 р.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із п. 6 ч.1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 р. таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який був прийнятий на зміну положенням Закону України Про пенсійне забезпечення.

Отже, оскільки і Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", і Закон України Про пенсійне забезпечення регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні мають норми Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як акту права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України Про пенсійне забезпечення підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, право на призначення дострокової пенсії за віком мають: військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Вимоги апеляційної скарги про необхідність зміни резолютивної частини рішення суду першої інстанція шляхом зобов`язання призначити йому дострокову пенсію за віком як учаснику бойових дій відповідно до ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з дати звернення, а саме: з 29.11.2019 р., суд апеляційної інстанції вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки повноваження щодо призначення пенсії відноситься до компетенції відповідача і суд не може підміняти цей орган або перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. У рішенні по справі «Класс та інші проти Німеччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Завдання адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення, а тому рішення суду про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію є формою втручання у повноваження.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завданням правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач, заявляючи дану позовну вимогу, фактично просить суд втрутитися у дискреційні повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії.

Отже, задоволення вказаної позовної вимоги фактично порушить закріплені законом виключні повноваження Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо призначення пенсії та зобов`яже відповідача вчинити дії поза встановленою чинним законодавством процедурою.

Згідно із частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про часткове задоволення в частині позову шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 29.11.2019 р. з приводу призначення пенсії у порядку ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування є належним способом захисту позивача в спірних правовідносинах.

Доводи апелянта, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні його позовних вимог про зарахування до страхового стажу в трьохкратному розмірі періоду перебування в діючій армії з 26.10.1980 р. по 07.02.1983 р. суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки станом на теперішній час відсутні спірні правовідносини між позивачем і відповідачем з цього питання, так, як відповідачем не приймалося рішення з питання наявності або відсутності такого стажу.

Таким чином, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що право позивача на зарахування до страхового стажу в трьохкратному розмірі періоду перебування в діючій армії з 26.10.1980 р. по 07.02.1983 р. при призначенні пенсії буде порушено відповідачем, задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.

З приводу заявлених позивачем вимог щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, колегія суддів зазначає таке.

Згідно ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Мета здійснення судового контролю полягає у необхідності пересвідчитись, що суб`єктом владних повноважень рішення буде виконане.

В даному випадку, з урахуванням обраного способу захисту, не встановлено підстав вважати, що відповідачем судове рішення не буде виконуватися, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням цього рішення, в зв`язку з чим рішення суду в цій частині скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.09.2018 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 77, 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 р. по справі № 520/2247/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін