Справа № 520/5617/2020
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2020-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

06 липня 2020 р. № 520/5617/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Ізюмської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Ізюмської міської ради щодо ненадання публічної інформації за запитом від 06.04.2020 року;

- визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Ізюмської міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію.

- зобов`язати Виконавчий комітет Ізюмської міської ради розглянути запит від 06.04.2020 про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Ізюм вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що відповідачем в супереч нормам діючого законодавства протиправно допущено бездіяльність під час розгляду її заяви про надання публічної інформації від 06.04.2020 року. Вказана бездіяльність відповідача стосовно надання інформації порушує права позивача. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Ухвалою суду від 04.05.2020 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в зазначеній справі.

Представником відповідача через канцелярію суду подано відзив на позов, в якому останнім вказано, що відповідач заперечує проти позову позивача, оскільки останнім 14.04.2020 року було направлено відповідь на запит позивача, яким повідомлено, що запит направлено до управління Держгеокадастру в Ізюмському районі, у володінні якого перебуває запитувана інформація. Отже виконуючою обов`язки відповідальної особи для забезпечення доступу запитувачів до інформації, розпорядником якої є Ізюмська міська рада та виконавчий комітет Ізюмської міської ради, надано відповідь у визначений ч.1 ст. 20 Закону України Про доступ до публічної інформації строк. При цьому, відповідач під час надання відповіді на запит позивача від 06.04.2020 року діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України, що свідчить про відсутність порушення прав позивача.

Ухвалою суду від 05.06.2020 року розгляд справи №520/5617/2020 за вищевказаним позовом ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Суд зазначає, що відповідно до положень ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що 06.04.2020 року позивач звернулась до Виконавчого комітету Ізюмської міської ради із запитом про надання публічної інформації, в якому із посиланням на приписи ст. 34 Конституції України, ст.ст. 3, 4, 5, 14 Закону України Про доступ до публічної інформації просила надати інформацію про наявність на території м. Ізюм вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Також позивач просила відповідь надіслати за адресою: 84511, Донецька область, м. Бахмут, вул. Садова, 119.

Як свідчать матеріали справи та підтверджено відповідачем, зазначений запит останнім було отримано 09.04.2020 року.

Позивачем у позовній заяві вказано, що відповідачем відповіді на запит від 06.04.2020 року станом на 29.04.2020 року надано не було, що свідчить про допущення останнім протиправної бездіяльності стосовно розгляду її запиту та надання відповіді у встановлений законодавством п`ятиденний строк.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням проти них, суд зазначає наступне.

Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до положень ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно із положеннями ст. 1 Закону України Про інформацію публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Згідно з ст. 6 Закону України "Про інформацію" зазначено, що право на інформацію забезпечується: створенням механізму реалізації права на інформацію; створенням можливостей для вільного доступу до статистичних даних, архівних, бібліотечних і музейних фондів, інших інформаційних банків, баз даних, інформаційних ресурсів; обов`язком суб`єктів владних повноважень інформувати громадськість та засоби масової інформації про свою діяльність і прийняті рішення; обов`язком суб`єктів владних повноважень визначити спеціальні підрозділи або відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; здійсненням державного і громадського контролю за додержанням законодавства про інформацію; встановленням відповідальності за порушення законодавства про інформацію.

Право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Згідно із ст. 7 Закону України "Про інформацію" право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Положеннями ч. 1 ст. 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних: на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про доступ до публічної інформації" суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Згідно з ч.1 ст.13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Положеннями п. 6 ч.1 ст. 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно з положеннями ст.16 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації відповідає за визначення завдань та забезпечення діяльності структурного підрозділу або відповідальної особи з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації, відповідальних за опрацювання, систематизацію, аналіз та контроль щодо задоволення запиту на інформацію, надання консультацій під час оформлення запиту, а також за оприлюднення інформації, передбаченої цим Законом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Приписами ч.1 ст.22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідно до положень ч.3 ст.22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Як визначено положеннями ст. 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації" врегульовано, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Судовим розглядом справи зі змісту наданого представником відповідача відзиву на позов встановлено, що 14.04.2020 року відповідачем на адресу позивача було направлено відповідь №1149, якою повідомлено, що запит ОСОБА_1 направлено до управління Держгеокадастру в Ізюмському районі, у володінні якого перебуває запитувана інформація.

З метою підтвердження обставин направлення зазначеної відповіді на адресу позивача відповідачем до матеріалів відзиву на позов було долучено копії титульної сторінки журналу реєстрації поштових відправлень з 11.12.2019 року по без дати та копії сторінок 1 та 89, відповідно до яких у зазначеному журналі міститься запис від 14.04.2020 року №2003 про направлення листа №1149 14.04.20 ОСОБА_2

Також, матеріали відзиву на позов містять копію листа відповідача від 25.05.2020 року №853, відповідно до якого Виконавчим комітетом Ізюмської міської ради Харківської області було повідомлено позивача про те, що 14.05.2020 року на адресу виконавчого комітету Ізюмської міської ради надійшла позовна заява про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. При цьому, зазначений лист містить в собі відомості про обставини отримання запиту позивача на отримання публічної інформації від 06.04.2020 року відповідачем 09.04.2020 року, а також направлення 14.04.2020 року відповіді на вказаний запит на адресу, зазначену у запиті. Крім того, лист відповідача від 25.05.2020 року містить в собі зазначення про повторне направлення копії відповіді на запит на отримання публічної інформації за вих. №1149 від 14.04.2020 року.

Матеріли відзиву містять копію фіскального чеку про сплату послуг відділення поштового зв`язку стосовно направлення позивачу листа від 25.05.2020 року №853.

Так, суд зазначає, що згідно із положеннями п.8 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270, оператори поштового зв`язку надають послуги з пересилання внутрішніх та міжнародних поштових відправлень, поштових переказів, зокрема, до внутрішніх поштових відправлень належать: листи - прості, рекомендовані, з оголошеною цінністю.

Пунктом 11 Правил надання послуг поштового зв`язку визначено, що поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.

Відповідно до пункту 2 Правил надання послуг поштового зв`язку розрахунковий документ - це документ встановленої відповідно до Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.

Положеннями ст. 13 Закону України Про поштовий зв`язок передбачено порядок надання поштового зв`язку, зокрема, у абзаці 3 вказано, що у договорі про надання послуг поштового зв`язку, якщо він укладається у письмовій формі, та у квитанції, касовому чеку тощо, якщо договір укладається в усній формі, обов`язково зазначаються найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. У договорі, стороною якого є національний оператор зв`язку, укладеному у будь-якій формі, має міститися попередження про недопущення пересилання письмової кореспонденції, виконаної і розтиражованої друкарським способом, без вихідних даних (тираж, назва друкарні, номер замовлення та інше). За недотримання цієї вимоги несе відповідальність оператор поштового зв`язку.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що належним доказом надіслання суб`єктом владних повноважень поштового відправлення є квитанція або касовий чек, в якому зазначено найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість.

Зазначена позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 20.06.2018 року по справі № 820/1186/17 та від 05.09.2019 року по справі №520/9380/18.

Надаючи оцінку встановленим під час розгляду справи обставинам, суд зазначає, що останні не можуть достеменно свідчити про виконання відповідачем, покладеного на нього обов`язку стосовно надання у визначений законодавством строк відповіді на отриманий від позивача 09.04.2020 року запит, оскільки єдиним доказом, який надано до суду відповідачем з метою підтвердження направлення позивачу відповіді від 14.04.2020 року №1149 у п`ятиденний строк, є копії титульної сторінки журналу реєстрації поштових відправлень з 11.12.2019 року по без дати та копії сторінок вказаного журналу.

Відтак, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази направлення Виконавчим комітетом Ізюмської міської ради на адресу позивача листа від 14.04.2020 року №1149 та підтвердження про його отримання у п`ятиденний строк з дня отримання запиту ОСОБА_1 .

При цьому, суд враховує, що копію відповіді на запит позивача від 06.04.2020 року відповідачем було направлено на адресу позивача відповідно до листа від 25.05.2020 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності Виконавчого комітету Ізюмської міської ради щодо надання інформації на запит Брюшкової С.В. на отримання публічної інформації від 06.04.2020 року у п`ятиденний строк.

Разом з тим, ухвалою суду від 05.06.2020 року, зокрема, витребувано від Виконавчого комітету Ізюмської міської ради належним чином засвідчені копії доказів направлення запиту ОСОБА_1 на надання публічної інформації від 06.04.2020 року до управління Держгеокадастру в Ізюмському районі.

На виконання ухвали суду від 05.06.2020 року представником відповідача надано копію листа №1121 від 10.04.2020 року про перенаправлення запиту ОСОБА_1 (запит №47 від 09.04.2020 року) до Держгеокадастру в Ізюмському районі та копію аркушу з журналу розносної книги, з відміткою про отримання листа №1121 від 10.04.2020 року.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що оскільки під час розгляду справи встановлено, що відповідь на запит Брюшкової С.В. на отримання публічної інформації від 06.04.2020 року відповідачем було надано листом від 14.04.2020 року №1149, який було направлено на адресу позивача листом від 25.05.2020 року №853, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, то наявні підстави для висновку, що відповідачем було розглянуто запит позивача на отримання публічної інформації.

При цьому, суд зазначає, що зі змісту позовної заяви судом не встановлено обставин оскарження позивачем такої відповідь Виконавчого комітету Ізюмської міської ради.

Відтак, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності Виконавчого комітету Ізюмської міської ради щодо ненадання публічної інформації за запитом від 06.04.2020 року.

Стосовно позовних вимог позивача про зобов`язання Виконавчого комітету Ізюмської міської ради розглянути запит від 06.04.2020 про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Ізюм вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд, суд зазначає, що оскільки судовим розглядом справи встановлено обставини розгляду відповідачем вказаного запиту позивача, то у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Стосовно заявленого позивачем клопотання про стягнення з відповідача судових витрат пов`язаних з розглядом справи в сумі 17,00 грн. на користь позивача суд зазначає наступне.

Зі змісту позовної заяви вбачаються посилання позивача на приписи ст.ст. 139, 132, 138 КАС України.

Відповідно до приписів ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно із положеннями ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до положень ст.138 КАС України розмір витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою справи до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Особа, яка не є учасником судового процесу, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням доказу на вимогу суду, вчиненням інших процесуальних дій.

У випадках, коли сума витрат особи, яка не є учасником судового процесу, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо (авансом), суд стягує ці суми на користь такої особи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом.

Граничний розмір компенсації витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено судом, позивач, обґрунтовуючи клопотання стосовно стягнення на її користь витрат, пов`язаних із розглядом справи, послалась на обставини понесення нею судових витрат у розмірі 17,00 грн. у зв`язку з витребуванням доказів.

Однак, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що позивачем здійснювались дії, направлені на витребування будь-яких доказів.

Відтак, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даного клопотання позивача.

Керуючись ст.ст.243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Виконавчого комітету Ізюмської міської ради (площа Центральна, буд. 1, м. Ізюм, Харківська обл., 64300) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Ізюмської міської ради щодо надання інформації на запит Брюшкової С.В. на отримання публічної інформації від 06.04.2020 року у п`ятиденний строк.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мельников Р.В.