Справа № 640/13230/20
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2020-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

08 липня 2020 року м. Київ № 640/13230/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Чудак О.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

установив:

ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) через представника звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області в частині внесення відомостей про орган управління Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватель" (ТОВ "Приватель") в особі ОСОБА_1.;

- зобов`язати Києво-Святошинську районну державну адміністрацію Київської області виключити запис про державну реєстрацію особи яка обирається до органу управління юридичної особи ТОВ "Приватель" в особі ОСОБА_1.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до частин першої, другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Змістом статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод від 04.11.1950 передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (рішення у справі "Занд проти Австрії"). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися "судом, встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Так, відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням ним владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Разом з тим, варто враховувати, що хоча публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад, в якому обов`язковою є участь суб`єкта владних повноважень, все ж таки сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких саме прав особа звернулася до суду.

У разі, якщо спір обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного майнового права чи інтересу конкретного суб`єкта, які підлягають захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, то такий спір є приватно-правовим.

Так, з позовної заяви ОСОБА_1 слідує, що останній не погоджується з ухвалою Господарського суду Київської області від 11.12.2019 у справі №911/1506/19, якою на останнього покладено обов`язок передати ліквідатору ТОВ "Приватель" арбітражному керуючому ОСОБА_2 бухгалтерську та іншу документацію ТОВ "Приватель", печатки і штампи, матеріальні та інші цінності ТОВ "Приватель".

Окрім того, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень 27.04.2020 до Господарського суду Київської області надійшла заява представника ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа (ухвали суду від 11.12.2019 у справі №911/1506/19) таким, що не підлягає виконанню. Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 не мав і не має ніякого відношення до ТОВ "Приватель", на посаді директора в даному товаристві ніколи не перебував, жодних документів, що стосувалися діяльності даного товариства не підписував та ніколи у своєму розпорядженні або у користуванні, з моменту створення товариства будь-які штампи, печатки та інші документи, що стосувалися діяльності даного товариства він не мав і не має.

Також заявник вказував, що йому невідомо, яким чином він обраний та призначений на посаду директора ТОВ "Приватель", оскільки жодних документів не підписував.

На підтвердження заявленої позиції заявник посилається на індивідуальні відомості про застраховану особу за формою ОК-5 з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України від 04.03.2020; відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 03.03.2020; нотаріально посвідчені заяви свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , які свідчать про те, що за період з 01.10.2002 по 31.10.2007 ОСОБА_1 не перебував на посаді директора ТОВ "Приватель", участі у керуванні діяльністю товариства не приймав, жодних документів у якості керівника ТОВ "Приватель" не підписував.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.05.2020 у справі №911/1506/19 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 24.04.2020 б/№ про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Дане рішення мотивоване тим, що згідно листа ОСОБА_1 від 24.12.2019, адресованого Господарському суду Київської області, заявник зазначає про те, що протягом 2004-2005 років він працював в ТОВ "Приватель" на посаді менеджера без офіційного працевлаштування, однак заяви про призначення його директором не надавав і не має жодного відношення до керівництва боржника. Більше того, Господарський суд Київської області дійшов висновку, що всі вказані ОСОБА_1 доводи про те, що він не є керівником ТОВ "Приватель", спростовуються наявними у справі доказами, зокрема офіційними відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Також з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що Господарським судом Київської області у справі №911/1506/19 на даний час розглядається заява ліквідатора банкрута (ТОВ "Приватель") від 21.04.2020 про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства на колишнього керівника боржника.

Таким чином, ОСОБА_1 фактично не погоджується з тим, що він є директором ТОВ "Приватель" та покладеними на нього, як директора ТОВ "Приватель", обов`язками ухвалою Господарського суду Київської області від 11.12.2019 у справі №911/1506/19.

Водночас, на офіційному веб-ресурсі "Судова влада України" та в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні відомості щодо оскарження ОСОБА_1 ухвали Господарського суду Київської області від 12.05.2020 у справі №911/1506/19.

Разом з тим, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з даним позовом до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області. Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тими самими обставинами й підтверджена аналогічними доказами, що й заява про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі №911/1506/19.

Згідно з частиною першою статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною шостою статті 170 КАС України передбачено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Відповідно до частини першої статті 20 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства..

Тобто, у порядку цивільного судочинства розглядаються спори між найманим працівником господарського товариства та товариством, що виникають не з корпоративних, а з трудових відносин посадових осіб товариства, якщо однією зі сторін, які беруть участь у справі, є фізична особа.

Враховуючи, що в позовній заяві позивач заперечує наявність трудових відносин з ТОВ "Приватель" та законність призначення його директором товариства, даний спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів акціонера (учасника) господарського товариства.

З огляду на викладене, суд вважає, що розгляд даної справи має здійснюватися за правилами цивільного судочинства у суді загальної юрисдикції

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI.

Пунктом третім частини першої статті 7 вказаного Закону передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Отже, питання про повернення сплаченої суми судового збору у розмірі 840,80 грн з Державного бюджету України може бути вирішено ухвалою суду окремо за клопотанням позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 170, 248 КАС України,

ухвалив:

У відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції загального місцевого суду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України та може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 295-297 цього Кодексу, з урахуванням пункту 3 розділу VII "Перехідні положення" КАС України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М. Чудак