Справа № 460/52/20
Суддя: В.В. Щербаков
Дата ухвалення: 2020-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 червня 2020 року м. Рівне №460/52/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щербакова В.В. за участю секретаря судового засідання Мидловець Л.О. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Сайчук А. О.,

відповідача: представник Навроцький Е. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доРівненської обласної ради
про стягнення заборгованості по виплаті коштів, -
України, суд

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до Рівненської обласної ради (далі по тексту - відповідач) у якій, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить суд стягнути заборгованість по виплаті коштів при звільненні з посади голови Рівненської обласної ради станом на 17.06.2016 у розмірі 72371,61 грн. (сімдесят п`ять тисяч п`ятдеся1 шість гривень вісімдесят вісім копійок) (з врахування податків та інших обов`язкових платежів), що складається з:

а) заробітної плати за період за період з 12.03.2016 по 11.04.2016 - в сумі 19658,54 грн.

б) заробітної плати за період з за період з 12.04.2016 по 16.06.2016 - в сумі 40210,65 грн.

в) компенсації за невикористану відпустку за період роботи з 18.11.2015 по 17.06.2016 - в сумі 12502,42 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Рівненської обласної ради від 11.03.2016 №79 достроково припинено його повноваження як голови Рівненської обласної ради та звільнено із займаної посади. Однак, постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 11.04.2016 визнано протиправним та скасовано таке рішення, поновлено позивача на посаді голови Рівненської обласної ради. На виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду рішенням Рівненської обласної ради №168 від 17.06.2016 позивача було поновлено на посаді голови Рівненської обласної ради VII скликання. Разом з цим, вказує, що відповідно до п. 2 такого рішення припинено повноваження позивача та звільнено з посади голови Рівненської обласної ради VII скликання.

Однак, позивач зазначає, що всупереч положенням ст. 116 Кодексу законів про працю України (далі по тексту - КЗпП України), відповідачем не було виплачено заборгованості по виплаті коштів при звільненні з посади голови Рівненської обласної ради станом на 17.06.2016 у розмірі 72371,61 грн. (з врахування податків та інших обов`язкових платежів), що складається з заробітної плати за період з 12.03.2016 по 11.04.2016 - в сумі 19658,54 грн., заробітної плати за період з за період з 12.04.2016 по 16.06.2016 - в сумі 40210,65 грн., компенсації за невикористану відпустку за період роботи з 18.11.2015 по 17.06.2016 - в сумі 12502,42 грн.

Таким чином, позивач, посилаючись на положення ст. 83, 94, 116, 233, 266 КЗпП України та судову практику, просить його позов задовольнити повністю.

Представник відповідача подав відзив на позов. На обґрунтування поданого відзиву зазначив, що не відповідають дійсності та є безпідставними доводи позивача щодо порушення відповідачем законодавства про оплату праці при розрахунку, оскільки при звільненні був проведений повний розрахунок, що підтверджується підготовленою фінансово-господарським відділом виконавчого апарату обласної ради довідкою про остаточний розрахунок з позивачем при звільненні його з посади голови обласної ради за період з 11.03.2016 та 17.06.2016.

При цьому, відповідач зауважує, що такий розрахунок був проведений за відпрацьовані дні на посаді голови Рівненської обласної ради, а щодо виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то у відповідача відсутні правові підстави для здійснення цих виплат, оскільки на такі виплати поширюються строки позовної давності, а відтак позов в цій частині належить залишити без розгляду.

Крім того, у своєму відзиві відповідач зазначає, що вказані у позові ОСОБА_1 розміри заробітної плати, які він хоче стягнути з відповідача, фактично є вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і яка вже по суті судом розглянута, що є підставою для закриття провадження.

Також відповідач зазначає про неправильно проведений розрахунок позивачем заробітної плати за час вимушеного прогулу з 12.03.2016 по 16.06.2016, оскільки після звільнення позивача 11.03.2016 в березні було 15 робочих днів, в квітні 2016 року - 21 робочий день, в травні 2016 року - 19 робочих днів і в червні 2016 року - 12 робочих днів, всього - 67 робочих днів. Враховуючи, що розмір заробітної плати в 2016 році за один робочий день на посаді голови обласної ради становив 893,57 копійок, то загальна сума становитиме 59869,19 грн (з урахуванням всіх податків і зборів), а не 61656,33 грн. При цьому, відповідач звертає увагу суду, що при розрахунку цієї суми позивач врахував сюди заробітну плату за 17.06.2016, яка йому була виплачена, про що у позові вказує сам позивач.

Крім того, відповідач не погоджується із твердженням позивача, що за період його роботи на посаді голови обласної ради з 18.11.2015 по 17.06.2016 йому належить до виплати компенсаційні виплати за 17 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки. Однак, вказує, позивач залишив поза увагою, що при звільненні йому було виплачено компенсацію за 10 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки.

Позивачем подано відповідь на відзив у якій він акцентує увагу на тому, що рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу приймається судом одночасно з рішенням про поновлення на роботі. Разом з тим, якщо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при поновленні на роботі не відбулось, працівник з урахуванням змісту статті 235 КЗпП України не позбавлений процесуальної можливості заявити таку вимогу за окремим позовом.

Окрім того, вказує, що відповідачем не оплачено йому компенсацію за невикористану чергову щорічну відпустку за період роботи з 18.11.2015 по 17.06.2016 - в кількості 17 днів.. Вважає, що доводи відповідача про компенсацію 10 днів за невикористану відпустку не підтвердженні жодними платіжними документами.

В той же час, позивач погодився із твердженням відповідача щодо кількості робочих днів у спірному періоді, а саме - 67 робочих днів (березень 2016 року - 15 робочих днів, квітень 2016 року-21 робочий день, травень 2016 року-19 робочих днів, червень 2016 року - 12 робочих днів).

Відповідач подав заперечення у яких повторно зазначив, що вимоги про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу вже були предметом розгляду адміністративної справи №817/357/16. Також вказав, що позивач сам долучив до свого позову відомості з банку про розмір та терміни оплати розрахункових коштів після звільнення (виписка за контрактом), в яких вказано, що позивачу 11.03.2016 було виплачено 2688,27 грн. заробітної плати за березень 2016 року та компенсацію за невикористані дні відпустки; 17.06.2016 було виплачено 719,33 грн. заробітної плати за червень 2016 року.

Ухвалою від 13.01.2020 позовну заяву ОСОБА_1 до Рівненської обласної ради про стягнення заборгованості по виплаті коштів - прийнято до розгляду. Відкрито провадження в адміністративній справі №460/52/20 та призначено підготовче засідання.

До початку судового розгляду справи по суті представник відповідача заявив клопотання про закриття провадження у справі, а згодом про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 05.03.2020 у задоволенні клопотання представника Рівненської обласної ради про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненської обласної ради про стягнення заборгованості по виплаті коштів - відмовлено повністю.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 у задоволенні клопотання представника Рівненської обласної ради про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненської обласної ради про стягнення заборгованості по виплаті коштів - відмовлено повністю.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 10.03.2020, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження у справі. Розгляд справи по суті призначено у відкритому судовому засіданні.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимог підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача просив у позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов належить до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18.11.2015 рішенням сесії Рівненської обласної ради VII скликання №1, головою Рівненської обласної ради обрано ОСОБА_1 .

Рішенням обласної ради від 11.03.2016 № 79 відповідно до пункту першого частини першої статті 43 та частини 4 статті 55 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" - достроково припинено повноваження голови Рівненської обласної ради ОСОБА_1 та звільнено його із займаної посади.

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Рівненської обласної ради, у якому з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просив визнати протиправним та скасувати рішення Рівненської обласної ради VII скликання №79 від 11.03.2016 "Про дострокове припинення повноважень та звільнення з посади голови Рівненської обласної ради ОСОБА_1 "; визнати протиправним та скасувати рішення Рівненської обласної ради VII скликання №80 від 11.03.2016 "Про обрання голови Рівненської обласної ради сьомого скликання"; поновити його на посаді голови Рівненської обласної ради сьомого скликання з 12.03.2016; рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді голови Рівненської обласної ради допустити до негайного

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 11.04.2016, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2016 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Рівненської обласної ради №79 від 11.03.2016 "Про дострокове припинення повноважень та звільнення з посади голови Рівненської обласної ради ОСОБА_1 ". Поновлено ОСОБА_1 на посаді голови Рівненської обласної ради. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В подальшому, рішенням Рівненської обласної ради №168 від 17.06.2016 поновлено на посаді голови Рівненської обласної ради сьомого скликання ОСОБА_1 . Достроково припинено повноваження та звільнено з посади голови Рівненської обласної ради сьомого скликання ОСОБА_1 на підставі поданої ним особистої заяви.

При цьому, судом встановлено, що при поновленні позивача на посаді в органі місцевого самоврядування відповідачем не приймалося рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12.03.2016 по 16.06.2016, а також компенсації за невикористану відпустку за відповідний період роботи.

Згідно з наявною в матеріалах справи довідкою Рівненської обласної ради від 31.01.2020 №01/11-30р, розрахунковим листком, банківською випискою за контрактом позивач отримав заробітну плату за період роботи з 18.11.2015 по 11.03.2016 включно в сумі 9670,78 грн., в тому числі компенсацію за невикористану щорічну відпустку (10 календарних днів) в сумі 5828,97 грн., а також заробітну плату за один робочий день 17.06.2016 в розмірі 893,57 грн.

Разом з тим, відповідачем не надано, а судом не здобуто (ухвалою суду від 11.06.2020, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, у відповідача витребувано докази) доказів того, що позивачу були здійсненні будь-які компенсаційні виплати за період вимушеного прогулу - з 12.03.2016 по 11.04.2016, а також за період затримки виконання рішення про поновлення на роботі - з 12.04.2016 по 16.06.2016.

Згідно зі статтею 1 Кодексу законів про працю України (далі по тексту - КЗпП України) Кодекс законів про працю регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Статтею 3 КЗпП України передбачено, що законодавством про працю, яке відповідно до статті 4 КЗпП України складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього, регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Приписами статті 235 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання заробітної плати чи неможливості працевлаштування.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу приймається судом одночасно з рішенням про поновлення на роботі. Якщо стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу при поновленні на роботі не відбулося, працівник з урахуванням змісту статті 235 КЗпП України не позбавлений процесуальної можливості заявити таку вимогу за окремим позовом.

Нормами КЗпП України передбачені випадки стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зокрема у разі поновлення на роботі вирішується питання про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу (стаття 235 КЗпП України), а у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника вирішується питання оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника (стаття 236 КЗпП України).

У даній справі вимушений прогул, за який позивач просив стягнути середній заробіток, фактично складається з двох частин, а саме: за період з 12.03.2016 по 11.04.2016 - стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з прийняттям рішення про поновлення позивача на роботі (стаття 235 КЗпП України) та за період з 12.04.2016 по 16.06.2016 - стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі (стаття 236 КЗпП України).

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно з якою виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

Ураховуючи викладене, суд прийшов до висновку про наявність у позивача права на отримання середнього заробітку за період з 12.03.2016 по 16.06.2016.

Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати визначено Законом України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу розраховується відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі по тексту - Порядок).

Так, відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплати за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з абзацом 4 пункту 2 Порядку, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Відповідно до останнього абзацу пункту 4 Порядку, в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

З урахуванням встановлених судом обставин, позивач має право на отримання середнього заробітку за період з 12.03.2016 по 16.06.2016, який, в свою чергу, складається з періоду вимушеного прогулу з 12.03.2016 по 11.04.2016 та періоду затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 12.04.2016 по 16.06.2016.

У судовому засіданні встановлено та не заперечено сторонами, що з 01.06.2016 році відбулися зміни в оплаті праці, а відтак за 1 робочий день - 17.06.2016, позивачу було виплачено 893,57 грн.

Враховуючи положення останнього абзацу пункту 4 Порядку суд бере цю суму за основу в розрахунку компенсації затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 01.06.2016 по 16.06.2016.

В свою чергу, судом встановлено, що позивачу було проведено компенсацію за невикористані дні відпустки у кількості 10 календарних днів в розмірі 5828,97 грн. Таким чином, компенсація за один день становить 582,89 грн. Саме цю суму суд бере за основу в розрахунку для визначення середнього заробітку за період вимушеного прогулу та затримки виконання рішення суду, а саме - з 12.03.2016 по 31.05.2016.

Період з 12.03.2016 по 31.05.2016 містить 55 робочих дні, а період з 01.06.2016 по 16.06.2016 -12 робочі дні.

За наведених обставин суд вважає, що середній заробіток позивача, який належить до стягнення з відповідача, за період з 12.03.2016 по 16.06.2016, становить 42781,79 грн. ((55*582,89)+(12*893,57)= 42781,79).

З приводу позовної вимоги позивача про стягнення компенсації за невикористану відпустку за період роботи з 18.11.2015 по 17.06.2016 (17 календарних днів) в сумі 12502,42 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

В силу дії норм ст. ст. 235, 236 КЗпП за позивачем зберігся середній заробіток, спричинений вимушеним прогулом та затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі з 12.03.2016 по 16.06.2020.

Згідно з абз. 4 п. 3 Порядку при розрахунку середньої зарплати для оплати відпусток потрібно враховувати виплати за час, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток. А за час вимушеного прогулу в результаті незаконного звільнення за працівником зберігається місце роботи та середній заробіток.

Отже, сума, нарахована до виплати працівникові за час вимушеного прогулу, включається до розрахунку середньої зарплати за останні 12 місяців. На цій же підставі до розрахунку потрапляє і виплата за затримку виконання рішення суду, оскільки в цей період працівник також перебуває у вимушеному прогулі, протягом якого за ним зберігається місце роботи та середній заробіток.

Аналогічно, відповідно до Порядку період вимушеного прогулу та період затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі враховується при визначенні розміру середнього заробітку за час щорічної відпустки, та компенсації за невикористані дні відпустки, а відтак, на думку суду, - враховується як період для визначення самої відпустки.

Частиною 5 статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» встановлено, що посадовим особам місцевого самоврядування надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законами України не передбачено тривалішої відпустки з виплатою допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А 1 групи.

Розрахунок кількості днів щорічної відпустки та її компенсації за фактично відпрацьований час здійснюється відповідно до роз`яснень Міністерства праці та соціальної політики України, що викладені у листі від 24.06.2011 №208/13/116-11, а саме кількість днів щорічної відпустки, які припадають на один календарний день без врахування святкових і неробочих днів в цілому за рік (30 к. д. відпустки : (366 - 10) = 0.0842 к.д.). Одержаний результат можиться на кількість календарних днів без врахування святкових і неробочих днів, відпрацьованих позивачем у робочому періоді з 18.11.2015 по 11.03.2016 включно, що становить 115 днів.

У зв`язку з цим кількість днів щорічної відпустки за період з 18.11.2015 по 11.03.2016 включно становитиме (з урахуванням правил округлення) 10 календарних днів (0.0842 х 115 == 9,68 к.д.).

Разом з тим, з урахуванням зроблених судом вище висновків, помилковим є неврахування періоду вимушеного прогулу та період затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі для визначення відпустки.

Так, за період з 12.03.2016 по 16.06.2016 та один робочий день - 17.06.2016, з урахуванням наведеної формули, у позивача виникало право на відпустку в кількості 7 календарних днів. При цьому, пропорційно за період з 01.06.2016 по 16.06.2016 у позивача виникло право на 1 календарний день щорічної відпустки.

Отже, за періоди з 18.11.2015 по 11.03.2016 та з 12.03.2016 по 16.06.2016 позивач мав право на 17 календарних днів щорічної основної відпустки.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачу відповідачем було компенсовано 10 календарних днів невикористаної відпустки, а відтак, суд приходить до висновку, що позивач має право за вказаний вище період - з 18.11.2015 по 16.06.2016, на компенсацію ще 7 календарних дні щорічної основної відпустки.

З розрахунку, що по 31.05.2016 компенсація за один день такої відпустки становить 582,89 та, в результаті зміни умов оплати праці з 01.06 2016 - 893,57 грн., то загальна сума компенсації за невикористану позивачем щорічну відпустку становить 4390,91 грн. (6*582,89+893,57).

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог лише в частині стягнення з Рівненської обласної ради на користь ОСОБА_1 47172,70 грн. з яких: 12823,58 грн. - заробітна плата за час вимушеного прогулу за період з 12.03.2016 по 11.04.2016; 29958,21 грн. заробітна плата за період з 12.04.2016 по 16.06.2016 за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі; 4390,91 грн. - компенсація за невикористану відпустку за період роботи з 18.11.2015 по 17.06.2016.

Згідно з п. 6 ст. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

За наведених обставин, рішення суду в частині присудження виплати ОСОБА_1 заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць виконується негайно.

Підстави для розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Рівненської обласної ради (майдан Просвіти, буд. 1, м. Рівне, 33000, ) про стягнення заборгованості по виплаті коштів - задовольнити частково.

Стягнути з Рівненської обласної ради на користь ОСОБА_1 47172,70 грн. з яких: 12823,58 грн. - заробітна плата за час вимушеного прогулу за період з 12.03.2016 по 11.04.2016; 29958,21 грн. заробітна плата за період з 12.04.2016 по 16.06.2016 за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі; 4390,91 грн. - компенсація за невикористану відпустку за період роботи з 18.11.2015 по 17.06.2016.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 06 липня 2020 року.

Суддя В.В. Щербаков