Справа № 400/2238/20
Суддя: Гордієнко Т. О.
Дата ухвалення: 2020-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2020 р. № 400/2238/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Гордієнко Т. О. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Щербакова Ігоря Миколайовича, вул. Велика Житомирська, 25/2, м. Київ, 01001

про:визнання протиправними та скасування постанов від 29.05.2020р. №55999338,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Щербакова Ігоря Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови № 55999338 від 29.05.2020 «Про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження», постанову за № 55999338 від 29.05.2020 «Про арешт коштів боржника».

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що виконавче провадження було відкрито постановою від 16.03.2018, а дія Наказу міністерства юстиції України від 16.07.2019 за № 2165/5, яким було введено поняття «мінімальних витрат виконавчого провадження», тому відповідач постановою від 29.05.2020 «Про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження» намагається застосувати зворотню дію у часі, що є неприпустимим з огляду на ст.58 Конституції України та ст.7 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини. Відповідачем включено до мінімальних витрат виконавчого провадження витрат, які не є мінімальними витратами або витрати є безпідставно завищеними та не мають фактичного підтвердження. Також позивач вважає, що постанова про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження є передчасною, оскільки відповідно до ч.4 ст.42 Закону України « Про виконавчого провадження» постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум, у випадку повернення виконавчого документа або закінчення виконавчого провадження. У постанові про арешт грошових коштів в сумі 173402,33 грн. включена сума виконавчих витрат 5 492,43 грн., тому у взаємозв`язку вищезазначених постанов, у разі визнання протиправною та скасування постанови «Про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження» необхідно також скасувати і постанову про арешт коштів боржника.

Відповідач відзив суду не надав. Ухвала суду від 01.07.2020 та позов з додатками надсилались на електронну адресу відповідача 03.07.2020.

Представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідив докази, суд дійшов висновку:

16.03.2018 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Щербаковим Ігорем Миколайовичем розглянуто заяву про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса № 11381 від 16.11.2017 та відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 152645,36 грн. на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Постановою про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 29.05.2020 визначено для боржника розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 5492,43грн.

Постановою від 29.05.2020 накладено арешт на грошові кошти боржника, які містяться в установах банків у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження 173402,33 грн.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" .

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст.18 Закону України « Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.42 Закону України « Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача;3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 , розділом VІ передбачено, що фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.

Витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про:

відкриття виконавчого провадження;

стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується);

стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується);

стягнення витрат виконавчого провадження;

закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження:

виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари);

пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

Якщо у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа витрати виконавчого провадження, які здійснювалися приватним виконавцем за рахунок власних коштів, не були стягнуті, приватний виконавець за потреби виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом та цією Інструкцією.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Частинами першою-третьою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом.

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Відповідачем до спірної постанови від 29.05.2020 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, всупереч Інструкції 512/5 від 02.04.2012 віднесено до мінімальних витрат виконавчого провадження витрати, які не відносяться до мінімальних, а саме судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 4228,81грн.

Відповідачем не доведено суду обсяг та вартість витрат, пов`язаних з виготовленням постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари) - папір офісний А4-300 арк. вартість за 1 ар-0,16-48 грн., файли 60 шт.-22,20 грн., витрати тонера 300 арк., цінні листи з описом 13 шт. рекомендовані листи з повідомленням 22 шт. загальною вартістю - на загальну суму 1002,84 грн.

Відтак, постанову від 29.05.2020 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження слід скасувати частково на суму 5 231,65 грн., як необґрунтованою.

Доводи позивача стосовно того, що спірна постанова прийнята всупереч ст.58 Конституції України та в порушення ст. 7 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (Ніякого покарання без закону) не приймається судом до уваги, оскільки редакцією ст.42 закону № 1404 станом на день відкриття виконавчого провадження від 16.03.2018 було передбачено, що Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України. Наказом міністерства юстиції від 29.09.2016, зареєстрованого в міністерстві юстиції від 30.09.2016 № 1300/29430 « Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження» було передбачено: витрати виконавчого провадження:

- Виготовлення документів виконавчого провадження,

- Пересилання документів виконавчого провадження, послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій,

- Банківські послуги,

- Сплата судового збору.

Редакція Інструкції станом на день відкриття виконавчого провадження також передбачала, що витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Змінами, які були внесені в Інструкцію 16.07.2019 був визначений перелік мінімальних витрат виконавчого провадження та передбачено, що ця постанова виконавцем приймається разом з постановою про відкриття виконавчого провадження. Ніяких застережень зміни до розділу VІ Інструкції не містять стосовно того, що мінімальні витрати стягуються тільки в тих виконавчих провадженнях, які відкриті після набрання чинності змін прийнятих 16.07.2019.

Єдиною підставою для визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів від 29.05.2020 позивача зазначає те, що у постанову про арешт грошових коштів в сумі 173402,33 грн. включена сума виконавчих витрат 5 492,43 грн., тому у взаємозв`язку вищезазначених постанов, у разі визнання протиправною та скасування постанови « Про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження» необхідно також скасувати і постанову про арешт коштів боржника.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивач не довів належними та допустимими доказами суду, що постанова про арешт коштів саме в сумі 173402,33грн. , а не в сумі 167909,90 порушує його права, які відповідно до норм Кодексу адміністративного судочинства підлягають судовому захисту.

Тому позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування постанови за № 55999338 від 29.05.2020» Про арешт коштів боржника» задоволенню не підлягають.

Таким чином, позов належить задовольнити частково.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 - 246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 НОМЕР_1 ) до Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Щербаков Ігор Миколайович (в. Велика Житомирська, 25/2,Київ,01054) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати частково постанову № 55999338 від 29.05.2020 «Про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження» в частині загальної суми мінімальних витрат: 5 231,65 грн.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених ст. 287 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Апеляційна скарга подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 295-297 КАС України, п. 3 розділу Прикінцевих положень КАС України, п. 15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя Т. О. Гордієнко