Справа № 560/1195/20
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2020-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1195/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Матущак В.В.

Суддя-доповідач - Франовська К.С.

09 липня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Кузьменко Л.В. Совгири Д. І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області щодо відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 27.09.2018 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення із земель державної власності орієнтовною площею 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Капустинської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області з підстав, викладених у наказі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 23.10.2019 №22-8241-СГ;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області вчинити дії по наданню ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення із земель державної власності орієнтовною площею 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Капустинської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області на підставі клопотання ОСОБА_1 від 27.09.2018.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 травня 2020 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким задовольнити позов у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідно, державний акт серії ХМ 031 від 28.12.1995 року, на який послався відповідач при винесені наказу, жодним чином не підтверджує доводи Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області щодо віднесення земельної ділянки до земель колективної власності, так як в даному акті відображена загальна інформація щодо земель на території Капустинської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, до нього включені землі, які підлягають розпаюванню, землі населених пунктів, державні землі.

Виходячи з приписів п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Як встановив суд та підтверджено матеріалами справи, що 27.09.2018 позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності орієнтовною площею 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого сільського господарства за межами населених пунктів Капустинської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області. До заяви додавався графічний матеріал, на якому було зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

19.10.2018 відповідач на адресу позивача направив лист № В-12560/0-7027/0/95-18, в якому зазначив, що клопотання позивача щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для особистого селянського господарства на території Капустинської сільської ради Старокостянтинівського району розглянуто, земельна ділянка, яку позивач бажає отримати у власність для ведення особистого селянського господарства складається виключно з несільськогосподарських угідь - господарські будівлі і двори. Таким чином місце розташування об`єкта не відповідає вимогам закону та техніко-економічному обґрунтуванню використання та охорони земель (пункт 7 статті 118 Земельного кодексу України).

ОСОБА_1 17.04.2019 оскаржив вказану відмову до Хмельницького окружного адміністративного суду. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.07.2019 по справі № 560/1261/19 позов задоволено частково, визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності орієнтовною площею 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого сільського господарства за межами населених пунктів Капустинської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, яка викладена у листі №В-12560/0-7027/0/95-18 від 19.10.2018. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.09.2018 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтованою площею 2,0000 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Капустинської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області.

На виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.07.2019 по справі № 560/1261/19 відповідачем прийнято наказ від 01.08.2019 № 22-5609-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою" враховуючи Державний акт на право колективної власності на землю (серія ХМ № 031), зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 31 від 28.12.199, запитувана ділянка не відноситься до земель державної власності.

Разом з тим, позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у хмельницькій області із заявою від 26.09.2019 № В-11252/0/94-19, в якій просив на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.07.2019 по справі № 560/1261/19 вчинити дії щодо розгляду його клопотання від 27.09.2018.

Головним управління Держгеокадастру у Хмельницькій області прийнято наказ від 23.10.2019 № 22-8241-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою", враховуючи наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 01.08.2019 № 22-5609-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою" згідно рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.07.2019 по справі № 560/1261/19, яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства (01.03), яка розташована за межами населених пунктів Капустинської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області :02:013).

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою неправомірними, та такими, що суперечать вимогам діючого законодавства України, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Розглядаючи даний позов суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області є розпорядником земель державної власності, надання земельних ділянок із земель колективної власності не входить до його повноважень, а визначена статтею 118 ЗК України процедура розгляду клопотання не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, тому підстави відмови вказані у наказі від 01.08.2019 № 22-5609-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою" та спірному наказі від 23.10.2019 № 22-8241-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою", являються правильними та обґрунтованими, а тому позивачу було правомірно відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра України Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру.

Пунктом 7 зазначеного Положення визначено, що Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно з пунктом 8 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого Міністерством аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016, № 333 "Про затвердження положень про територіальні органи Держгеокадастру" (далі - Положення №333), Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Пунктом 9 Положення №333 визначено, що начальник Головного управління є Головним державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у відповідній області, а його перший заступник та заступник - відповідно першим заступником та заступником Головного державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у відповідній області.

Згідно з підпунктом 11 пункту 10 Положення №333, начальник Головного управління підписує накази Головного управління.

Відповідно до пункту 8 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, затвердженого Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 №308 (далі - Положення №308), Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Згідно з підпункту 11 пункту 10 Положення №308, начальник Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області підписує накази цього Головного управління.

Отже, рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки оформляється індивідуальним правовим актом - наказом Головного управління Держгеокадасту, що визначено Положенням №308 і Положенням №333.

Згідно з пунктом "в" частини 3 статті 116 Земельного кодексу України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Пунктом "б" частини 1 статті 121 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га.

Згідно з частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до абзацу 1 частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, земельна ділянка, на яку претендує позивач, перебуває у колективній власності колишнього Колективного сільськогосподарського підприємства ім. 1-Травня, с. Капустин, Старокостянтинівського району, що підтверджується Державним актом на право колективної власності на землю Серії ХМ №31 від 28.12.1995 та Планом зовнішніх меж земель, переданих у колективну власність.

Щодо посилання позивач на те, що земельна ділянка, зазначена у його клопотанні, не була включена до земель колективної власності під час проведення розпаювання земель колишнього КСП ім. 1 травня с. Капустин Старокостянтинівського району суд зазначає наступне.

Підстави набуття державою права власності на землю визначені в частині 5 статті 84 Земельного кодексу України. Приписами статті 140 ЗК України визначено підстави для припинення права власності на земельну ділянку. Можливість припинення та переходу права колективної власності нерозпайованих земельних ділянок колективної власності колишніх КСП в державну вказаними нормами не передбачений.

Також, статтею 7 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" №899-IV передбачено випадки, за яких із площі земельних ділянок, що підлягають розподілу, виключаються окремі землі. Тобто можливість виключення окремих земель з розподілу передбачена законодавством.

При цьому, відповідно до пункту 21 Перехідних положень Земельного кодексу України, з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" (який набрав чинності з 01.01.2019) землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Отже, право колективної власності, яке не припинено у встановленому законом порядку, вважається дійсним.

Крім того, в матеріалах справи міститься відповідь на запит до Відділу у Старокостянтинівському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 12.03.2020 № 456/413-20 стосовно земельної ділянки кадатсровий номер :02:013, зображеної у графічних матеріалах за якими звернувся позивач, в якій зазначені інформація та картографічні матеріали із графічним зазначенням місця розташування спірної земельної ділянки, а саме вказано:

- Землі комунальної власності (розпорядник Капустинська сільська рада):

- Землі сільськогосподарського призначення (господарський двір);

- Інформація про власника, користувача земельної ділянки відсутня,

Разом з відповіддю надано копію Державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ №031 від 28.12.1995, схему поділу земель колективної власності та зазначає місце розташування спірної земельної ділянки в межах Державного акту.

А тому, враховуючи вищезазначене колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 27.09.2018, прийняв рішення, яке визначене законодавством, тому і відсутня протиправність в діях відповідача щодо відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності орієнтовною площею 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Капустинської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області на підставі заяви від 27.09.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім описаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 травня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 09 липня 2020 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Кузьменко Л.В. Совгира Д. І.