Справа № 580/903/20
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2020-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/903/20 Суддя (судді) першої інстанції: В.В. Гаращенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Земляної Г.В.

Мєзєнцева Є.І.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України, ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області в якому просив суд:

- визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України, яка оформлена листом № 4703/15-2020 від 11 лютого 2020 року, в призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року;

- зобов`язати ліквідаційну комісію управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області повторно надіслати до Міністерства внутрішніх справ України висновок та документи для призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення II групи інвалідності 15 жовтня 2019 року, відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року;

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення, зобов`язавши подати у встановлений судом строк звіт про його виконання.

На обґрунтування вказаних позовних вимог, позивачем зазначено, що відповідачем протиправно відмовлено йому у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому 2 групи інвалідності, пов`язаної з проходженням служби в органах внутрішніх справ, у зв`язку з тим, що позивач звільнений зі служби в органах внутрішніх справ, саме як майор внутрішньої служби та проходив службу в підрозділах державної пожежної охорони МВС України, оскільки на момент звільнення зі служби підрозділи державної пожежної охорони підпорядковувались Міністерству внутрішніх справ України. Також позивач звернув увагу, що його особова справа знаходиться в управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, в період роботи та на момент звільнення на нього поширювався Закон України «Про міліцію», а не Закон України «Про пожежну безпеку», тому Державна служба України з надзвичайних ситуацій не здійснює розгляд питань щодо виплати позивачу грошової допомоги, оскільки позивач проходив службу та відносився до працівників міліції.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Зобов`язано ліквідаційну комісію управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області повторно надіслати до Міністерства внутрішніх справ України висновок та документи для розгляду питання про призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року

Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення за результатами розгляду питання про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до висновку УМВС України в Черкаській області від 16 грудня 2019 року, у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, з урахуванням висновків суду, викладених в мотивувальній частині судового рішення.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, вказує про те, що відповідно до довідки до акту огляду медико - соціальної експертної комісії №467531 від 18 жовтня 2019 року, позивачу встановлено II групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, яке пов`язано з виконанням службових обов`язків по ЛНА на ЧАЕС, що не є тотожним із захворюванням, яке пов`язано з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Крім того, перший раз позивачу встановлено інвалідність 30 серпня 2000 року, другий раз встановлено інвалідність після повторного огляду 26 вересня 2005 року, третій раз після повторного огляду встановлено 15 жовтня 2019 року, тобто між повторними оглядами проходило більше ніж два роки, як передбачено Постановою № 850.

Також апелянт зазначив, що ОСОБА_1 безпосередньо посилається на положення ч. 6 статті 23 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію», отже, позивач обґрунтовує свою правову позицію шляхом застосування до спірних правовідносин нормативно-правового акту, що втратив чинність і на спірні правовідносини не розповсюджується. Крім того, в надісланих документах позивача відсутня інформація про наявність, відсутність отримання виплат, встановлених іншими законами.

Вказав, що питання про прийняття рішення за наслідками розгляду заяви позивача про призначення останньому спірної грошової допомоги носить дискреційний характер.

При цьому, оскаржуваний лист МВС України не є листом про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , а є листом, адресованим безпосередньо л/к УМВСУ в Черкаській області щодо необхідності доопрацювання надісланих останнім матеріалів та повторного їх направлення для прийняття рішення щодо призначення ОГД.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просив залишити її без задоволення, наполягаючи на законності оскаржуваного рішення. Доводи відзиву аналогічні доводам позовної заяви.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 10 липня 2000 року звільнений з посади начальника спеціалізованої державної пожежної частини - 15, м. Корсунь - Шевченківський, наказом 110 о/с, в званні майора внутрішньої служби.

30 серпня 2000 року позивачу первинно була встановлена III група інвалідності (до 30 серпня 2002 року), в зв`язку з захворюванням, яке пов`язано з виконанням службових обов`язків з ЛНА на ЧАЕС.

Під час повторного огляду комісією МСЕК 26 вересня 2005 року позивачу встановлено III групу інвалідності (безтерміново), в зв`язку з захворюванням, яке пов`язано з виконанням службових обов`язків по ЛНА на ЧАЕС.

Під час наступного повторного огляду комісією МСЕК 15 жовтня 2019 року позивачу встановлено II групу інвалідності (безтерміново), в зв`язку з захворюванням, яке пов`язано з виконанням службових обов`язків по ЛНА на ЧАЕС, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК №1 серія 12 ААБ №467531 від 28 жовтня 2019 року.

У зв`язку з наведеним ОСОБА_1 21 листопада 2019 року звернувся до ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області із заявою та документами, передбаченими Порядком № 850.

Відповідно до висновку ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області від 16 грудня 2019 року, складеного на підставі п. 3.2 Порядку № 850, позивачу призначено одноразову грошову допомогу в розмірі 388 561,32 грн., яка обрахована шляхом зменшення суми на яку має право інвалід ІІ групи (401 400 грн.) на суму, що вже отримана позивачем (12 838,68 грн.).

Зазначений висновок ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області подано для затвердження Департаменту фінансово-облікової політики МВС України.

Листом №Г-317 від 29 листопада 2019 року ліквідаційна комісія УМВС України в Черкаській області повідомила позивача про відсутність підстав для направлення до МВС України документів про призначення одноразової грошової допомоги внаслідок невідповідності наданих позивачем матеріалів вимогам Порядку №850, у зв`язку з тим, що він до категорії працівників міліції не належав, оскільки мав спеціальне звання майора внутрішньої служби.

Листом №4703/15-2020 від 11 лютого 2020 року Департаментом фінансово-облікової політики МВС України повернуто на доопрацювання матеріали на призначення ОГД ОСОБА_1 як особі, яка не була працівником міліції, у зв`язку з невідповідністю вимогам Порядку №850.

Листом №Г-43 ліквідаційна комісія УМВС України в Черкаській області повідомила позивача про підставу повернення документів згідно з листом Департаменту фінансово-облікової політики МВС України №4703/15-2020 від 11 лютого 2020 року.

Позивач, не погоджуючись з такими діями відповідачів та вважаючи свої права порушеними, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 6 статті 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

У подальшому, Закон України «Про міліцію» втратив чинність 07 листопада 2015 року у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року.

При цьому, у пункті 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом № 565-XII, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що за позивачем, якому під час перебування на службі на посаді начальника спеціалізованої державної пожежної частини, встановлено інвалідність, у зв`язку із захворюванням, яке пов`язане з проходженням служби, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону України «Про міліцію».

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 07 березня 2018 року у справі № 464/5571/16-а, від 21 червня 2018 року у справі № 822/31/18 від 28 серпня 2018 року у справі №804/6297/17, від 06 березня 2019 року у справі 822/163/18.

На виконання вимог статті 23 Закону України «Про міліцію» постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника (далі - Порядок № 850).

Пунктом 2 Порядку №850 визначено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги, є у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

У відповідності до пункту 3 Порядку №850, грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Пунктами 7-9 Порядку №850 закріплено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Таким чином, за колишніми працівниками міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги на умовах, передбачених Законом України «Про міліцію» та Порядку № 850.

Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 20 травня 2019 року у справі № 405/704/17.

Відповідно, відповідач, отримавши заяву позивача про виплату йому одноразової грошової допомоги, був зобов`язаний, керуючись Порядком №850, скласти висновок про виплату йому цієї допомоги та направити висновок до ДФС для прийняття відповідного рішення. Не вчинивши зазначені дії, відповідач фактично вирішив віднесене до іншого органу питання про наявність чи відсутність підстав для проведення позивачу виплати одноразової грошової допомоги, тим самим порушив права позивача та вимоги чинного законодавства.

Пункт 3 Порядку № 850 встановлює підстави для призначення та виплати одноразової грошової допомоги:

- загибель (смерть) працівника міліції, який перебував на службі в органах внутрішніх справ, під час виконання ним службових обов`язків;

- установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ;

- часткова втрата працездатності працівником міліції без установлення йому інвалідності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків.

Зазначені підстави визначені як самостійні та надають право на отримання одноразової грошової допомоги при настанні хоча б однієї з них.

При цьому, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням працівникові міліції інвалідності обґрунтовується наявністю причинно-наслідкового зв`язку між інвалідністю та службою в органах внутрішніх справ.

Відповідно до п. 14 Порядку № 850 призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком:

- учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку;

- учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння;

- навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом);

- подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Такі підстави є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

По відношенню до позивача судом таких підстав не встановлено, а відповідачами не доведено.

Таким чином, судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні вірно встановлено, що відповідач не виконав свого обов`язку та не прийняв жодного рішення за результатами розгляду заяви позивача разом з поданими документами.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що підставою для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги позивачу стало посилання апелянта на відсутність у позивача статусу працівника міліції, у зв`язку з чим слід зазначити таке.

Відповідно до п. 1 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою КМУ від 29 липня 1991 №114, це Положення визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки. До рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.

Указом Президента України від 27 січня 2003 року №47/2003 «Про заходи щодо вдосконалення державного управління в сфері пожежної безпеки, захисту населення і територій від наслідків надзвичайних ситуацій» органи і підрозділи Державної пожежної охорони виведені зі складу МВС і передані до складу МНС України в 2003 році.

Колегія суддів зауважує, що згідно записів у трудовій книжці позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та звільнений 10 липня 2000 року з органів внутрішніх справ, тобто на час звільнення позивач відносився до працівників міліції.

Таким чином, повернення поданих позивачем документів з цих підстав є неправомірним, оскільки саме Міністерство внутрішніх справ України зобов`язано вирішувати питання про виплату позивачу одноразової грошової допомоги.

При цьому, судом вірно зазначено, що вимоги про зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України прийняти рішення про виплату одноразової грошової допомоги є передчасними, оскільки жодного рішення за результатами розгляду заяви позивача і доданих до неї документів, останнє не приймало.

Посилання Міністерства внутрішніх справ України в апеляційній скарзі на відсутність в надісланих позивачем документах інформації про наявність чи відсутність отримання виплат, встановлених іншими законами, на те, що позивачу встановлено II групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, яке пов`язано з виконанням службових обов`язків по ЛНА на ЧАЕС, що не є тотожним із захворюванням, яке пов`язано з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а також на те, що перший раз позивачу встановлено інвалідність в 2000 році, другий раз встановлено інвалідність після повторного огляду в 2005 році, третій раз після повторного огляду встановлено в 2019 році, тобто між повторними оглядами проходило більше ніж два роки, є безпідставними та критично оцінюються судом, оскільки жоден з надісланих позивачу листів такого посилання не містив, отже вказані мотиви не були підставою відмови у призначенні позивачу грошової допомоги.

Так, відповідно до ч.2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Посилання скаржника на те, що питання про прийняття рішення за наслідками розгляду заяви позивача про призначення останньому спірної грошової допомоги носить дискреційний характер, є недоречним та відхиляється судом з огляду на те, що судом першої інстанції було зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення за результатами розгляду питання про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до висновку УМВС України в Черкаській області від 16 грудня 2019 року, у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, як таке по формі. При цьому, судом не було вказано, чи таке рішення має бути позитивним, чи негативним, що в даному контексті дійсно є дискрецією відповідача.

Щодо того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 безпосередньо до МВС України, чим грубо порушив норми матеріального права, оскільки заява з доданими документами про призначення одноразової грошової допомоги у МВС України відсутня, а саме не була надіслана л/к УМВС України в Черкаській області до МВС України для розгляду питання та прийняття рішення, тому відповідач 1 не має змоги прийняти відповідне рішення, то колегія суддів не погоджується з таким висновком, оскільки судовим рішення обачливо зобов`язано ліквідаційну комісію управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області повторно надіслати до Міністерства внутрішніх справ України висновок та документи для розгляду питання про призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року.

З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому наявні підстави для часткового задоволення адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

З наведеного вище колегія суддів приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 08 липня 2020 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Г.В. Земляна

Є.І. Мєзєнцев