Справа № 130/599/20
Суддя: Порощук П. П.
Дата ухвалення: 2020-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2020 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Порощука П.П.

при секретарі - Маліщук Н.А.,

за участі представника позивача адвоката Бондарчука В.В.,

представників відповідача Заморського Ю.Й., Порхун Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бондарчук Вадим Володимирович до Жмеринського районного відділу Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бондарчук В.В. звернувся до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області із адміністративним позовом Жмеринського районного відділу Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області та просив скасувати постанову винесену працівником Жмеринського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області Заморським Ю.Й. від 03.03.2020 року про накладання адміністративного стягнення серії ПРМВН №000458, а провадження у справі закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення згідно п.1 ст.247 КУпАП. Позовні вимоги мотивував тим, що 03.03.2020 року працівником Жмеринського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області Заморським Ю.Й. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МВН №000459 та винесено постанову 03.03.2020 року про накладення адміністративного стягнення серії ПР МВН №000458 . За вказаною постановою громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувши в Україну 14.11.2019 року ухиляється від виїзду з України після закінчення відповідного строку перебування 90 днів, порушуючи правила перебування в Україні для іноземців, що передбачені п.2 ПКМУ №150 від 15.02.2012 року та п.3 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року. місце скоєння правопорушення АДРЕСА_1». На ОСОБА_1 даною постановою накладено адміністративний штраф в розмірі 2499 грн. зазначив, що 14.11.2019 року ОСОБА_1 в`їхав на територію України і тимчасово проживав та пересувався на території України до моменту його затримання, тобто до 02.01.2020 року. За ухвалою слідчого судді Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області по справі 3139/2/20 до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 02.03.2020 року. Строк тримання під вартою закінчився 02.03.2020 року і ОСОБА_1 був звільнений з під варти та йому ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» видано довідку про звільнення. 03.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача Жмеринського районного відділу Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області для отримання тимчасової посвідки на проживання по причині того, що він на період досудового розслідування кримінального провадження №0000004 від 02.01.2020 року має перебувати на території України.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19.03.2020 року відкрито провадження у справі.

01.04.2020 року до суду від представника відповідача надійшов відзив проти позовної заяви, в якому він просив відмовити в задоволенні позову, з підстав безпідставності позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Бондарчук В.В. підтримав заявлені позовні вимоги викладені у позовній заяві та просив постанову Жмеринського районного відділу Управління державної міграційної служби України про накладення адміністративного стягнення від 03.03.2020 року серії ПН МВН №000458 відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.203 КУпАП визнати неправомірною та скасувати, а провадження в адміністративній справі щодо нього закрити. Зазначив

Представник відповідача Порхун Л.М в судовому засіданні заперечила проти задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на обставини викладені у наданому відзиві проти позовної заяви. Зазначила, що оскаржувана постанова є законною, крім того ОСОБА_1 перебуваючи під вартою в ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» мав можливість скористатися послугами свого адвоката, або через адміністрацію зазначеної установи, які могли би вчасно звернутися до Жмеринського районного відділу Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області з приводу продовження строку його тимчасового перебування на території України.

Суд, заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно положень ч.1 ст.286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами.

Згідно положень ч.1 ст.203 КУпАП, порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушенняь ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.ст.278-280 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката. Розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як убачається із правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду викладеної у постанові від 30.05.2018 року по справі № 337/3389/16-а (адміністративне провадження № К/9901/29775/18), постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень. В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Відповідно до ст.ст.245,280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо.

Посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана виконати ряд дій, обов`язкове виконання яких в своїй сукупності сприяє правильному вирішенню справи по суті і винесенню законного рішення.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон), строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно з положеннями п.п.2 п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року № 150 (далі - Порядок), іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Ст.17 Закону передбачена можливість продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Так, відповідно до ч.1 ст.17 Закону іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Згідно з положеннями ч.2 ст.17 Закону, документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

Оформлення документів про продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства напряму залежить від волі таких осіб та вимагає наявності таких умов, як: 1)наявність законних підстав; 2)письмове звернення іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони.

Таким чином, дотримання іноземцем встановленого терміну перебування в Україні, має бути здійснене або шляхом вільного виїзду з України протягом встановленого строку, або шляхом продовження строку перебування в Україні.

Однак, відповідно до ч.2 ст.22 Закону, виїзд з України іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, якщо: йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення або кримінальна справа розглядається судом - до закінчення кримінального провадження; його засуджено за вчинення кримінального правопорушення - до відбування покарання або звільнення від покарання; його виїзд суперечить інтересам забезпечення національної безпеки України - до припинення обставин, що перешкоджають виїзду.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.22 Закону виїзд з України іноземця або особи без громадянства може бути за рішенням суду тимчасово відкладено до виконання ним майнових зобов`язань перед фізичними та юридичними особами в Україні, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Підстави, передбачені у ч.2 та 3 ст.22 Закону, серед яких, розгляд судом кримінального провадження, не пов`язані з волею іноземця, а є обмеженням його права вільного пересування задля досягнення відповідного суспільного інтересу.

За наявності підстав, передбачених ст.22 Закону, від іноземця не вимагається письмове звернення, більше того, в таких випадках, органи державної влади вживають заходи, спрямовані на подальше перебування іноземця на території України, навіть якщо це проти його волі, - відповідно до ч.4 ст.22 Закону відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежується право виїзду з України.

Судом встановлено, що на підставі протоколу про адміністративне правопорушення ПР МВН № 00459 від 03.03.2020 року посадовою особою Жмеринського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області Заморським Ю.Й. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МВН №000458 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якій зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувши в Україну 14.11.2019 року ухиляється від виїзду з України після закінчення відповідного строку перебування 90 днів, порушуючи правила перебування в Україні для іноземців, що передбачені п.2 ПКМУ №150 від 15.02.2012 року та п.3 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року. місце скоєння правопорушення м.Жмеринка вул.Соборна,46А, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.203 КУпАП (а.с.7-8). Вказаною постановою на ОСОБА_1 накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2499, грн.

Згідно ухвали слідчого судді Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області по справі 3139/2/20 до позивача ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 02.03.2020 року (а.с.9-11) Строк тримання під вартою закінчився 02.03.2020 року і ОСОБА_1 був звільнений з під варти та йому ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» видано довідку про звільнення (а.с.5-6). Тобто, позивач не мав можливості вчасно з`явитись до міграційної служби з заявою про продовження строку перебування на території України.

Таким чином, оскільки відносно ОСОБА_1 судом розглядається кримінальне провадження, що відповідно до абз.2 ч.2 ст.22 Закону є підставою, коли виїзд іноземцю не дозволяється, то і прийняття рішення про притягнення іноземця ОСОБА_1 до відповідальності за перебування на території України понад встановлені строки є необґрунтованим.

Згідно зі ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.74 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до вимог ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що відповідачем не було надано належних, допустимих та достатніх доказів, які могли б підтвердити правомірність оскаржуваного позивачем рішення, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МВН №000458 року від 03.03.2020 року по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.203 КУпАП відносноОСОБА_1 , а справу про адміністративне правопорушення - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.5 ст.139 КАС України, якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.19 Конституції України, ст.7,203,245,247, 278-280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст.72,74,77,90,139,286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.9,17,22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», п.2 «Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року № 150, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Постанову Жмеринського районного відділу Управління державної міграційної служби України про накладення адміністративного стягнення від 03.03.2020 року серії ПН МВН №000458 відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.203 КУпАП визнати неправомірною та скасувати, а провадження в адміністративній справі щодо нього закрити.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України, не подано апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області.

Повний текст рішення буде виготовлено та проголошено 07.07.2020 року о 16.30 год.

Суддя Порощук П.П.