Справа № 824/222/19-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2020-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/222/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Боднарюк О.В.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

08 липня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Яремчук Л.С,

представника позивача: Савчука Д.М.,

представника відповідача: Драган О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року (м. Чернівці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 12.12.2018 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 12.12.2018 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 12.12.2018 року;

- визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 12.12.2018 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 12.12.2018 року;

- стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Так, позивачем зазначено, що посадовими особами відповідача проведено документальну планову перевірку та складено акт від 26.10.2018 року №165/24-13-13-04-18/, на підставі якого прийнято оскаржувані податкові повідомлення - рішення, вимогу про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Вважає, прийняті податкові повідомлення-рішення, вимогу про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій протиправними виходячи з наступного.

Посилаючись на норми податкового законодавства звертав увагу суду на те, що 10 листопада 2018 року позивачем отримано звичайний лист в якому знаходився акт № 165/24-13-13-04-18/ від 26 жовтня 2018 року. На думку позивача, посадовими особами відповідача з порушенням вимог п.42.2 ст.42 Податкового кодексу України направлено акт не рекомендованим листом, відтак такий акт вважається не врученим.

Також зазначив, що відповідачем з порушенням встановлених законодавством строків прийнятті спірні податкові повідомлення-рішення, вимога про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій, оскільки граничним терміном на їх прийняття є дата - 23.11.2018 року.

З приводу тверджень відповідача, що позивачем не подано до контролюючого органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік зазначив, що такі твердження помилкові, оскільки зазначена декларація зареєстрована в електронному кабінеті останнього 04.02.2017 року, що підтверджуються квитанцією № 2. Помилково не був відправлений лише додаток №2 до декларації, відтак на його думку, з урахуванням відсутності повідомлень з боку відповідача про відмову в реєстрації декларацій, така декларація вважається поданою.

Поряд з іншим зазначив, що відповідачем безпідставно збільшено суму доходів позивача за 2016 рік на 834116,69 грн, оскільки під час перевірки інспекторами податкового органу самостійно визначена сума доходу позивача за 2016 рік в сумі 4585532,00 грн, а відповідно до книги обліку доходів і витрат та банківських виписок (отриманої готівки) за період 2016 року позивачем отримано дохід за транспортні послуги (вантажні перевезення) - 3751417,31 грн, тобто на 834116,69 грн менше. При цьому зазначив, що відповідачем не враховані розрахунки коригувань на суму - 521418,00 грн. Позивач у своїй діяльності отримував кошти у 2017 році за виконані роботи (послуги) у 2016 році на загальну суму 239686,36 грн, дані доходи включені в декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік.

Крім цього, позивач звертав увагу на те, що за висновками даної перевірки податковий орган не врахував у складі валових витрат документально підтверджені витрати, які безпосередньо пов`язані із господарською діяльністю позивача у 2016-2017 роках, а саме транспортні витрати (дизельне паливо, відрядження водіям, витрати на ремонт та розхідні матеріали, запчастини, автошини, акумулятори).

Отже, на думку позивача відповідачем безпідставно збільшено дохід за 2016 рік на 834115 грн, зменшено витрати за 2016 рік на 585413 грн, та зменшено витрати за 2017 рік на 903 741 грн. Тим самим безпідставно збільшено базу оподаткування на загальну суму 2 323 269 грн. Відтак, з врахуванням наведеного вище вважає безпідставне збільшення суми грошового зобов`язання зі сплати єдиного внеску на суму 80 230,28 грн., і як наслідок застосування у відношенні останнього штрафних санкції за платежем єдиний внесок на суму 16 046, 06 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив наведені доводи апеляційної скарги, зазначивши про їх необґрунтованість та повне спростування в ході розгляду даної справи судом першої інстанції. Відповідачем зазначено, що перевіркою встановлено не подання позивачем податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік, як суб`єктом підприємницької діяльності, в якій підприємець визначає та розраховує податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, чим порушено вимоги пп. пп.49.18.5. п.49.18 ст.49, п. 177.5 ст. 177 Податкового кодексу України.

Перевіркою правильності визначення доходу, відображеному у податкових деклараціях про майновий стан і доходи, на підставі відомостей Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів, інформації про рух коштів по розрахункових рахунках, податкових накладних, розрахункових платіжних та інших документів, встановлено заниження доходу за 2016 рік (не задекларовано) на загальну суму 4585532,00 гривень. Зокрема, за період з 01.01.2016 рік по 31.12.2017 рік у сумі 8328922,22 грн, у тому числі за 2016 рік - 4585532,00 грн, за 2017 рік - 3743390,22 грн.

Звертав увагу суду на те, що позивачем за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року відповідно до наданих банківських виписках по валютному рахунку (в т.ч. отримана готівка - 601200,00 грн) отримано доходу за транспортні послуги в сумі 3751417,28 грн. За даними ЄРПН та податкових декларацій з податку на додану вартість останнім, при здійсненні операцій з постачання послуг складено та зареєстровано в ЄРПН податкові накладні із зазначенням обсягу постачання (без ПДВ) в сумі: за 2016 рік - 4585532,0 грн, за 2017 рік - 3694182,00 грн. Разом з тим, листом (вх.№ 1127/ФОП від 26.10.2018 р.) позивачем повідомлено контролюючий орган, про відсутність дебіторської та кредиторської заборгованості та відсутність залишків ПММ станом на 01.01.2016 р., 01.01.2017 р., 31.12.2017 р. Відтак, податковим органом встановлено заниження позивачем сум загального оподатковуваного доходу всього на суму 4585532,00 грн.

Також відповідач зазначив, що перевіркою правильності визначення витрат, на підставі первинних документів встановлено, що завищення витрат виникло внаслідок того, що позивачем до складу "інших витрат" віднесено суми витрат, які були понесені у зв`язку із придбанням автозапчастин, автомобільних шин, а також не підтверджені суми витрат на придбання паливно-мастильних матеріалів за готівкові кошти.

Окрім іншого, посилаючись на норми Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" зазначив, що за результатами планової перевірки також встановлено порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 2 ст. 9 зазначеного вище Закону, в результаті чого занижено єдиний внесок, що підлягає сплаті з чистого оподатковуваного доходу за 2016 рік.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що на підставі наказу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області №578 від 17.09.2018 року, проведена планова документальна перевірка діяльності самозайнятої особи фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, дотримання норм законодавства щодо ввезення, виробництва чи реалізації підакцизних товарів за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, тривалістю 10 робочих днів з 28.09.2019 року. (а.с.137, т.4)

26.10.2018 року за результатами перевірки складено акт №165/24-13-13-04-18/ про результати документальної позапланової перевірки самозайнятої фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, дотримання норм законодавства щодо ввезення, виробництва чи реалізації підакцизних товарів за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, в якому зафіксовані наступні порушення вимог податкового законодавства:

- пп.49.18.5. п.49.18 ст.49, пп.164.1.1, п.164.1, абз.2 п. 164.1 ст.164 та п. 177.1, п.177.2, 177.4 ст.177 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010р. (із змінами та доповненнями) встановлено заниження суми чистого оподатковуваного доходу внаслідок чого занижено суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2016р. по 31.12.2017р. в сумі 418188,29 грн;

- абз.1 п.2 ч.1 ст.7, п.2 ст.9 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (із змінами та доповненнями) - не нараховано єдиний внесок, який підлягає нарахуванню з чистого оподатковуваного доходу на суму доходу (прибутку) за період 2016 р. в сумі 80230,28 грн;

- пп. 1.2, 1.4 п.16/1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України від 02.12.2010, року №2755- VI (із змінами та доповненнями), з урахуванням змін, внесених Законом №71-111 Про внесення змін до Податкового Кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28.12.2014р. - не нараховано та не утримано військовий збір з оподатковуваного (чистого доходу) за період з 01.01.2016р. по 31.12.2017р. на загальну суму 34849,02 грн;

- п.168.1.1, п.168.1 ст.168, пп.176.2.а) п. 176.2 ст.176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями) - виявлено неутримання та несвоєчасну сплату (перерахування) до бюджету податку на доходи фізичних осіб у строки, встановлені законом для місячного податкового періоду в сумі 4140,00 грн;

- пп. 1.2, 1.4 п.16/1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755- VI (із змінами та доповненнями), з урахуванням змін, внесених Законом №71-111 Про внесення змін до Податкового Кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28.12.2014р. - не нараховано та не утримано військовий збір, із доходів платника податку у вигляді з/п за період з 01.01.2016р. по 31.12.2017р. на загальну суму 345,00 грн;

- абз.1 п.2 ч.1 ст.7, п.2 ст.9 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" із змінами та доповненнями - не нараховано єдиний внесок, який підлягає нарахуванню, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді з/п за період з 01.01.2016р. по 31.12.2017р. в сумі 5060,0 грн;

- п. 185.1 ст.185, п. 186.1 ст.18б, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188 абз.г) п.198.5 ст.198, п.189.1 ст.189 п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України №2755-УІ від 02.12.2010 р., із змінами та доповненнями зменшено від`ємне значення, що переноситься до складу податкового кредиту наступного податкового періоду за січень 2016 р. - 566,00грн., лютий 2016р. - 749,00 грн., березень 2016р. - 1029,00грн., квітень 2016 р. - 1330,00 грн., травень 2016 р. - 2262,00 грн., червень 2016 р. 2267,00грн., липень 2016 р. -3132 грн., серпень 2016 р. - 4498,00 грн., вересень 2016 р. - 5146,00 грн., жовтень 2016 р. - 5267,00грн., листопад 2016 р. - 9743,0грн., грудень 2016 р. - 16353 грн., січень 2017 р. - 22242 грн., лютий 2017 р. - 26792 грн., березень 2017 р.- 29206 грн., квітень 2017 р. - 37739,00 грн, травень 2017 р. - 38068,00 грн., червень 2017 р. - 38984,00 грн., липень 2017 р. -38984,00 грн., серпень 2016 р. - 38984,00 грн., вересень 2017 р. - 43603,00 грн., жовтень 2017 р. - 49670,00грн., листопад 2017 р. - 49775,00 грн., грудень 2017 р .- 59960,00 грн;

- пп.49.18.5 п.49.18 ст,49 та п.177.5 ст. 177 Податкового Кодексу України від 05.12.2010р. №2755 - VI (із змінами та доповненнями) - не подання декларацій про майновий стан та доходи за 2016р;

- ст.51 пп. 176.2.б) п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755- VI (зі змінами та доповненнями) - подано не в повному обсязі та з недостовірними відомостями податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум нарахованого та утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування, у строки встановлені цим Кодексом для податкового кварталу за формою №1ДФ за 1 квартал 2016р., 2 квартал 2016 р., 4 квартал 2016 р., 1 квартал 2017р., 2 квартал 2017 р., 3 квартал 2017 р.;

- п.177.10 ст.177 Податкового Кодексу України №2755-УІ від 02.12.2010р., п.п.5), п.п. 6), п.6 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці затверджено Наказом міністерства доходів і зборів України № 481 від 16.09.2013 р., та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 року за № 1686/24218 встановлено, порушення порядку ведення книги обліку доходів та витрат. (а.с. 142 -186, т.4)

На підставі результатів документальної позапланової перевірки у відношенні ОСОБА_1 контролюючим органом прийняті наступні рішення:

- податкове повідомлення - рішення № від 12.12.2018 року, яким визначено податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за податковими зобов`язаннями 418188,29грн, та штрафними санкціями 209094,15 грн.(а.с.195, т.4)

- податкове повідомлення - рішення № від 12.12.2018 року, яким нараховано військовий збір за податковими зобов`язаннями 34849,02 грн., та штрафними санкціями 17424,51 грн.(а.с. 196, т.4)

- податкове повідомлення - рішення № від 12.12.2018 року, яким до платника застосовано штрафні санкції з податку на доходи фізичних осіб, за не подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016р. у сумі 170 грн. (а.с. 197, т.4)

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 12.12.2018 року № Ф- на суму боргу 80230,28 грн. (а.с.193, т.4)

- рішення № від 12.12.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким вирішено застосувати штрафні санкції в сумі 16046,06 грн. (а.с. 194 т. 4)

Судом дослідженні розрахунки штрафних (фінансових) санкцій ФОП ОСОБА_1 відповідно до акту перевірки від 26.10.2018 року №165/24-13-13-04-18/ за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року. (а.с.205, 206, 207, 208, 209, 210, 211, 212, 213, 214, т.1)

Скориставшись правом передбаченим ст. 56 Податкового кодексу України позивач оскаржив спірні податкові повідомлення - рішення, вимогу про сплату недоїмки, рішення про застосування штрафних санкцій та подав відповідну скаргу до ДФС України.

04.02.2019 року та 25.02.2019 року були отримані рішення ДФС України Про результати розгляду скарги (№ 4406/6/99-99-11-05-02-25 від 28.01.2019 року та 8544/6/99-99-11-05-02-25 від 21.02.2018року), якими в задоволені скарги відмовлено, а спірні податкові повідомлення рішення, вимога про сплату недоїмки та розрахунки штрафних санкцій залишено без змін. (а.с.24-24 т.1; а.с. 28-33т.1)

Судом досліджена податкова декларація про майновий стан і доходи ОСОБА_1 за 2016 рік на загальну суму 3720128,01 грн, зі змісту якої слідує, що позивачем при подачі декларації в графі категорія платника зафіксовано - "громадянин". (а.с.82-84, т.1) Відповідно до квитанції № 2 отримана 04.02.2017 року, реєстраційний № . (а.с.81, т.1)

Також дослідженні наступні докази:

- розрахунок коригування кількісних і вартісних показників від 29.09.2016 року до податкової накладної від 12.09.2016 року на суму 27081,00 грн. (а.с.87-88, т.1). Квитанція № 1 про отримання документа від 29.09.2016 року. (а.с. 86, т.1)

- розрахунок коригування кількісних і вартісних показників від 28.10.2018 року до податкової накладної від 21.01.2016 року на суму 17400,00 грн. (а.с.90, т.1). Квитанція № 1 про отримання документа від 29.10.2018 року. (а.с. 89, т.1)

- розрахунок коригування кількісних і вартісних показників від 24.12.2016 року до податкової накладної від 15.11.2016 року на суму 34354,50 грн. (а.с.93-94, т.1). Квитанція № 1 про отримання документа від 24.12.2016року. (а.с.92, т.1)

- розрахунок коригування кількісних і вартісних показників від 04.12.2016 року до податкової накладної від 05.10.2016 року на суму 423300,50 грн. (а.с.96-97, т.1). Квитанція № 1 про отримання документа від 04.12.2016 року. (а.с.95, т.1)

- розрахунок коригування кількісних і вартісних показників від 20.02.2018 року до податкової накладної від 17.03.2016 року на суму 15000,00 грн. (а.с.99, т.1). Квитанція № 1 про отримання документа від 24.10.2018 року. (а.с.98 , т.1)

В ході розгляду справи судом встановлено, що у 2016 році придбано запасних частин по безготівковому розрахунку на загальну суму 117 921 грн, з ПДВ - до витрат позивачем включено 98 268 грн - сума без ПДВ, що вбачається згідно виписки з рахунку банку за 2016 рік, зокрема кошти перераховувались ТзОВ "Західна шинна компанія"- 41400 грн. з призначенням платежу за шини, ТзОВ "Атеко Транс"- 14508 грн - автошини, ТзОВ "Автодистриб`юшн Карго Партос"- різні запчастини на загальну суму 45433 грн. , ТзОВ "А-МЕГА" - 16580 грн - акумулятори. (а.с. 78-79, 140-141;198-200, 237 т.5; а.с. 46-49 т.6; а.с. 6-9 т.7)

Зі змісту квитанції до прибуткового касового ордера № 198 від 21.11.2016 року, накладних виписаних на ім`я ОСОБА_1 , квитанції до прибуткового касового ордеру № 181 від 29.10.2016 року, накладної № 29/1016 від 29.10.2016 року, рахунку - фактури № 23/1016 від 23.10.2016 року, рахунку № 22416 від 08.12.2016 року, видаткової накладної № Ки20554 від 08.12.2016 року, накладної № SI від 22.12.2016 року, рахунку № від 26.12.2016 року, накладної №SI від 26.12.2016 року та інших видаткових накладних та рахунків - фактур аналогічного змісту (придбання різного виду запчастин та автомобільних шин) за період 2016 року слідує, що за готівку позивачем придбано автошин на загальну суму 75600 грн і запчастин на 50000 грн. (а.с. 47,48,49,50,54, 55, 56, 57, 58, 59 т.5, т.6, т.7 та інші які наявні в томах справи 5,6,7).

Судом першої інстанції також були дослідженні оригінали зазначених вище документів з посиланням на том та аркуші справи. Разом з тим, в матеріалах справи також наявні копії таких документів, зокрема том 1,2,3,4. Судова колегія погоджується з судом першої інстанції, що вказані копії документів не можуть бути враховані судом при вирішенні спірних правовідносин з огляду їх неналежності як доказу. Зокрема, з досліджених судом матеріалів справи встановлено, що копії документів, які подані позивачем переважно є нечитабельні, що в свою чергу не дає можливості ідентифікувати проведені позивачем операції в бухгалтерському обліку.

У 2017 році запасних частин позивачем по безготівковому розрахунку придбано на загальну суму 199 247 грн з ПДВ - до витрат останнім включено 166 039,17 грн - сума без ПДВ, що також вбачається з матеріалів справи, зокрема з виписки з рахунку в банку за 2017 рік ( ТзОВ "Західна шинна компанія" - 92600 грн за шини, ТзОВ "Автодистриб`юшн Карго Партос" - призначення платежу різного виду запасні частини на загальну суму 85 122 грн, ТзОВ "КПП ЦЕНТР" - 21525 грн - запчастини) (а.с.160, 238-239 т.8, ).

Зі змісту видаткових накладних, рахунків фактури вбачається, що за готівку придбано товарів всього на суму 22 099 грн запчастин. Всього до витрат позивачем включено запчастин та шин у 2017 році - на загальну суму - 188 138 грн. (а.с. 10,11, 12, 15, 16, 17, 51, 52, 53, 102, 122, 123, 124, 125, 126, 127, 128, 129, 130, 131, 132, 133, 134, 135, 136, 137, 138, 147, 152, 221, 222, 223, 224, 226, 227, 228, 229, 231, 234, 235 т.8. )

Також аналогічного змісту наявні видаткові накладні та рахунки - фактури на придбання позивачем автошин та запчастин протягом 2017 року. (том 9,10)

В ході розгляду справи судом також встановлено, що позивачем обліковано по бухгалтерському обліку придбання дизельного палива по безготівковому розрахунку за 2016 рік 113 628 літрів на загальну суму 1 697 387 грн з ПДВ (ПП "ОККО-БІЗНЕС КОНТРАКТ" - 175080 грн, ТзОВ "Стеле Ойл Груп" - 18089 грн, ФОП Клепач - 1504218 грн, відповідно до виписок з рахунку в банку. За готівку згідно фіскальних чеків, товарно - транспортних накладних придбано 6545 літрів дизпалива на загальну суму 129 223 грн. Всього, у 2016 році придбано 120 173 літри дизельного палива на загальну суму 1 826 610 грн.

У відповідності до актів наданих послуг з перевезення вантажів за 2016 рік (оригінали та копії знаходяться в матеріалах справи) загальний пробіг автотранспорту за 2016 рік складає 240538 км. Всього використано дизпалива 115428 літрів. 28=4745 л. дизпалива використано (оплата проведена у 2016 році, але поставка послуг облікована на перехідний період - початок 2017 року).

Всього у 2017 році придбано і сплачено за дизельне паливо по безготівковому розрахунку за 2017 рік - 75779 літрів на загальну суму 1 425 477 грн з ПДВ (ГТП "ОККО-БІЗНЕС КОНТРАКТ" - 88348 грн., ТзОВ "Стеле Ойл Груп" - 215092 грн., ФОП ОСОБА_2 - 1071637 грн. , ФОП ОСОБА_3 - 50400грн., що також встановлено з виписки з рахунку в банку позивача, які наявні в матеріалах справи. (том 8,9,10)

За готівку відповідно до фіскальних чеків придбано 16577 літрів дизпалива на загальну суму 377 167 грн. Всього, у 2017 році придбано 92356 літри дизельного палива на загальну суму 1 802 644 грн.

У відповідності до актів наданих послуг з перевезення вантажів за 2017 рік, (оригінали та копії наявні в матеріалах справи том 8,9,10) загальний пробіг автотранспорту за 2017 рік складає 177 442 км.

Зі змісту звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт вбачається, що вказані документи не містять номеру та дати складання, а містять лише наступну інформацію: прізвище ОСОБА_4 ; сума - 16576,29 грн; підпис невстановленої особи; прізвище ОСОБА_5 ; сума 13181,53 грн, підпис уповноваженої особи на складання цього документа у вказаному звіті відсутній. (а.с36, 44, т.2).

В ході судового розгляду справи судом першої інстанції також досліджено наявні в матеріалах справи оригінали та копії документів (фіскальні чеки, рахунки, тощо), які видані іноземними суб`єктами господарювання, та складені на іноземній мові. Незважаючи на те, що зміст вказаних документів викладений іноземною мовою вказані документи по своїй суті є такими, що не входять до предмету доказування (безпідставно долучені до матеріалів справи позивачем), оскільки згідно акту перевірки, відповідачем враховані під час визначення бази оподаткування, що також і не заперечувалось учасниками справи.

Окрім іншого, в ході розгляду справи дослідженні табелі обліку використаного робочого часу водіїв ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та інших водіїв протягом періоду 2016 - 2017 років, відомості на виплату грошей (заробітної плати) зазначеним водіям, за вказаний період.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані вимога про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, які винесені на підставі акту, є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 р. №2755 -VI. (далі - ПК України)

Звертаючись до суду позивач звертав увагу суду на те, що посадовими особами контролюючого органу проведена документальна планова перевірка діяльності позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, дотримання норм законодавства щодо ввезення, виробництва чи реалізації підакцизних товарів за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, за результатами якої складено акт від 26.10.2018 року № 165/24-13-13-04-18/, який всупереч вимогам п.42.2 ст.42 ПК України відправлено на адресу останнього звичайним листом, без повідомлення про вручення, що підтверджується копією отриманого конверта, а тому вважає, що граничний термін прийняття спірних податкових рішень припадає - 23.11.2018 року.

Надаючи правову оцінку вказаним доводам позивача колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно п. 86.3 та п. 86.4 ст.86 ПК України акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Акт (довідка) документальної невиїзної перевірки не пізніше наступного робочого дня після його реєстрації вручається особисто платнику податків чи його представникам або надсилається у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Відповідно до п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Як вбачається з матеріалів справи, посадовими особами відповідача 29.10.2018 року ОСОБА_1 за адресою: с.Привороки, Глибоцького району Чернівецької області 60431, надісланий рекомендований лист з повідомленням про вручення № 907 від 29.10.2018 року. Разом з тим, на адресу відправника (ГУ ДФС у Чернівецькій області) надійшло повідомлення про вручення адресату ОСОБА_1 (одержувачу) листа особисто за №682 від 02.11.2018 р.

Керуючись пп.20.1.2 п.20.1 от. 20, п.п.6) п.73.3 ст.73 ПК України та Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом" № 1245 від 27.12.2010р., відповідач направив лист на Чернівецьку дирекцію УДППЗ "Укрпошта" про надання інформації щодо фактичної дати вручення одержувачу рекомендованого листа з повідомленням про вручення № 907 від 29.10.2018 року, який був надісланий адресату ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 Привороки, Глибоцького району Чернівецької області.

У відповідь на даний лист Чернівецькою дирекцією УДППЗ "Укрпошта" надано відповідь, зі змісту якої встановлено, що рекомендований лист № 907 від 29.10.2018 року, адресований на ім`я ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_2 , з вини оператора поштового зв`язку не був вчасно відправлений. Після встановлення порушення 02.11.2018 р. рекомендований лист №682 направлений ОСОБА_1 для вручення за місцем призначення. (а.с.227 т.4)

Відтак, судова колегія відхиляє доводи позивача щодо неналежного надсилання акту перевірки як безпідставні та які повністю спростовані відповідачем в ході розгляду справи.

Водночас суд зазначає, що статтею 86 ПК України врегульовані питання щодо оформлення результатів перевірок.

Згідно з пунктом 86.8 статті 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків..

Наведена законодавча норма встановлює строки, протягом яких податковий орган приймає податкове повідомлення - рішення за результатами перевірки та забезпечує право платника податків на подання заперечень на акт перевірки. Разом з тим, наслідки порушення цих строків положення цієї статті не передбачають.

Згідно з підпунктом 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Відповідно до пункту 54.5 статті 54 ПК України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків (пункт 56.17 статті 56 ПК України).

З урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення (пункт 56.18 статті 56 ПК України).

У разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків (стаття 58 ПК України).

При цьому наведена норма передбачає, що податкове повідомлення-рішення повинно містити підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов`язання та/або зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов`язань платника податків; суму грошового зобов`язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного (збільшеного) бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення результатів господарської діяльності або від`ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов`язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про наслідки несплати грошового зобов`язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 102.1 статі 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Системний аналіз наведених законодавчих норм ПК України дає підстави для висновку, що якщо податкове повідомлення-рішення прийняте контролюючим органом у межах компетенції та строки, протягом яких податковий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків, з його форми можна чітко встановити його зміст, зокрема, порушення законодавства, згідно з яким визначено грошове зобов`язання платника податків, суму такого зобов`язання, та вручено платнику податків у порядку, передбаченому статтею 58 ПК України - прийняття такого рішення після спливу десяти (п`ятнадцяти) робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки не повинно розцінюватися як обставина, що виключає застосування до платника податків фінансової відповідальності. Відтак, суд відхиляє доводи позивача, оскільки факт порушення податковим органом строку прийняття податкового повідомлення-рішення (з вини працівників пошти), встановленого пунктом 86.8 статті 86 ПК України, не спростовують доводи податкового органу по суті виявлених порушень податкового законодавства, що були встановлені у ході податкової перевірки та зафіксовані в акті з даного приводу.

Зазначена позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 03.04.2018 року справа №810/5546/15 (адміністративне провадження №К/9901/28783/18), що відповідно до частини 5 статті 242 КАС України суд враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Також апеляційний суд вважає безпідставними посилання апелянта в частині подання останнім декларації про майновий стан платника податків за 2016 рік, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 48 ПК України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору. Обов`язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Відповідно до п.177.11. ст.177 ПК України фізичні особи - підприємці подають річну податкову декларацію у строк, визначений підпунктом 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 цього Кодексу.

Згідно з пп.49.18.5.п.49.18 ст.49 ПК України базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Як вбачається з матеріалів справи, податкову декларацію про майновий стан і доходи та додаток за формою Ф2 за 2016 рік платником податків-фізичною особою ОСОБА_1 до контролюючого органу як самозайнятою особою по своїй суті - не подано, тобто позивачем подаючи декларацію не дотримано визначених податковим законодавством обов`язкових вимог. Натомість, ОСОБА_1 подано декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік за № від 04.02.2017 р., з відміткою категорії платника як - громадянин.

Зазначений факт також підтверджується показами свідка наданими в судовому засіданні в суді першої інстанції.

Так, будучи допитана в якості свідка ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що працювала з ОСОБА_1 починаючи з 2011 року, в її обов`язки входило вести бухгалтерський облік підприємця, готувати та подавати звітність, податкові декларації тощо, в тому числі і до податкового органу. З приводу подачі податкової декларації про майновий стан платника податку за 2016 рік зазначила, що від імені ОСОБА_1 готувала зазначену декларацію та додаток до неї, які прийняті податковим органом згідно квитанції. Не заперечила той факт, що при подачі декларації про майновий стан платника податку, в графі "категорія платника" поставила помилково відмітку - як "громадянин".

Крім того пояснила, що один раз на квартал ОСОБА_1 надавав їй первинні бухгалтерські документи, виписки по рахунках, фіскальні чеки, відповідно до яких нею формувалась книга обліку доходів та витрат підприємця. Також зазначила, що витрати на відрядження водіїв відносились не до фонду оплати праці, а до інших витрат.

Враховуючи вищевикладені обставини, судова колегія вважає, що така декларація вважається не поданою, оскільки відповідачем не могла вважатись такою, що подана суб`єктом зі статусом фізичної особи-підприємця, та яка не містила визначених податковим законодавством додатка.

Стосовно оскарження податкового повідомлення - рішення № про сплату 418188,29 грн податку на доходи фізичних осіб та 209094,15 грн. застосованих штрафних санкцій за порушення податкового законодавства, судова колегія зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, позивач здійснює діяльність пов`язану з вантажним автомобільним транспортом, перебуваючи на загальній системі оподаткування, обліку та звітності. Перевіркою правильності визначення доходу, відображеному у податкових деклараціях про майновий стан і доходи, на підставі відомостей Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів, інформації по рахунках, податкових накладних, та інших документів, встановлено заниження доходу останнім за 2016 рік (декларація не подана) на загальну суму 4585532,00 гривень.

Водночас слід зазначити, що перевіркою відповідачем самостійно визначено загальну суму оподатковуваного доходу за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 рік, у загальній сумі 8328922,22 грн, у тому числі за 2016 рік - 4585532,00 грн, за 2017 рік - 3743390,22 грн.

Судом встановлено, що на формування вказаних показників вплинуло здійснення операцій із надання послуг з транспортних перевезень вантажів по території України, міжнародних перевезень та транспортно-експедиційних послуг. Перевірка проведена посадовими особами відповідача на підставі інформації з інформаційних баз даних ДФС України, видатково/прибуткових накладних, відомостей за формою №1-ДФ, облікових журналів платника, банківських виписок по рахунках позивача, актів виконаних робіт тощо.

Як вбачається з акту перевірки, відповідно до даних відображених у книзі обліку доходів та витрат, позивач за 2016 рік отримав дохід в сумі 3751417,28 грн (в т.ч. готівковими коштами в сумі 601 200,0 грн.) за надання послуг з міжнародного перевезення вантажів.

Разом з тим, згідно відомостей з Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України встановлено, що позивачем за період з 01.01.2016 рік по 31.12.2016 рік отримано дохід, (ознака доходу 157) в сумі 2064335,32 грн за надані послуги із перевезення вантажів. Згідно банківських виписок по валютному рахунку позивачем за період з 01.01.2016 рік по 31.12.2016 рік отримано дохід за надані транспортні послуги в сумі 3150217,28 грн. За даними ЄРПН та податкових декларацій з податку на додану вартість, позивачем, при здійсненні операцій з постачання послуг складено та зареєстровано в ЄРПН податкових, накладних із зазначенням обсягу постачання (без ПДВ) в сумі: за 2016 рік - 4585532,00 грн, за 2017 рік - 3694182,00грн.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема згідно листа (вх. № 1127/ФОП від 26.10.2018р.) позивачем повідомлено ГУ ДФС у Чернівецькій області про відсутність дебіторської та кредиторської заборгованості станом на 01.01.2016 рік, 01.01.2017 рік, 31.12.2017 рік, та про відсутність залишку ПММ станом на 01.01.2016 рік та 01.01.2017 рік. (а.с.231, т.4)

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем в період 2016-2017 років занижено суми загального оподатковуваного доходу всього в сумі 4585532,00 грн, у тому числі за 2016 рік в сумі 4585532,00 грн, внаслідок чого порушено вимоги пп.49.18.5. п.49.18 ст.49, пп.164.1.1, п.164.1, абз.2 п. 164.1 ст.164 та п. 177.1, п.177.1, п. 177.2 ст.177 ПК України.

З приводу правильності визначення витрат, відображених позивачем у податкових деклараціях про майновий стан і доходи, що безпосередньо пов`язані з одержанням доходу, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 138.2 статті 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно із підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Судом встановлено, що позивачем завищено витрати на суму 903741,28 грн за 2017 рік та заниження суми документально підтверджених витрат на 3166004,98 грн. за 2016 рік. Зокрема, позивачем завищено витрати за 2017 рік внаслідок того, що останнім до складу "інших витрат" віднесено суми витрат, які були понесені у зв`язку із придбанням автозапчастин та автомобільних шин. Крім того, не підтверджені суми витрат на придбання паливно-мастильних матеріалів за готівкові кошти та використання придбаного дизельного пального у господарській діяльності.

Відповідно до п.п.177.4.5 п.177.4 статті 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця (окрім іншого): витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; та документально не підтверджені витрати.

Законом №1797-VIII від 21.12.2016 внесено зміни до пункту 177.4 статті 177, яку доповнено підпунктом 177.4.6, який набрав чинності з 1 січня 2017 року.

Відповідно до п.п.177.4.6 п.177.4 статті 177 ПК України (окрім іншого) не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення легкові та вантажні автомобілі.

Як встановлено судом, позивачем віднесено до складу витрат, витрати на утримання вантажних автомобілів, що суперечить наведеним вище нормам.

Разом з тим, позивачем в ході розгляду справи ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції (окрім іншого) також і не надано підтверджуючих документів, які б підтверджували списання старих автозапчастин та встановлення нових; не надано акти виконаних робіт; не надано підтверджуючих документів щодо використання придбаного дизельного пального у господарській діяльності; не надано документи, якими підтверджено необхідність та факти встановлення придбаних частин (акти виконаних робіт, інформація щодо необхідності проведення ремонтних робіт автомобілів, рахунки, видані сервісними або ремонтними організаціями).

Відтак, апеляційний суд погоджується з висновками відповідача щодо заниження чистого оподатковуваного доходу позивачем на 2323268,3 грн, що призвело до заниження суми податку на доходи фізичних осіб у розмірі 418188,29 грн, а також єдиного соціального внеску та військового збору.

За визначенням п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків, зокрема, зобов`язаний: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів (пп. 16.1.2); подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів (пп. 16.1.5); подавати контролюючим органам інформацію в порядку, у строки та в обсягах, встановлених податковим законодавством (пп. 16.1.7); забезпечувати збереження документів, пов`язаних з виконанням податкового обов`язку, протягом строків, установлених цим Кодексом (пп. 16.1 12).

Пунктом 177.1 ст. 177 ПК України визначено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в п. 167.1 ст. 167 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (п. 177.2 ст. 177 ПКУ).

Згідно п.177.4 ст. 177 ПКУ (у редакції, що діяла з 01.01.2015р.) до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається, зокрема, вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть (бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (пп. 177.4.1); інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково - касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно -_експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (пп. 177.4.4).

Як встановлено з матеріалів справи, позивачем (окрім іншого) сформовано витрати в т.ч. щодо придбання паливно-мастильних матеріалів. Разом з тим, такі витрати, які переважно формувались на підставі фіскальних чеків за перевіряємий період неможливо ідентифікувати в розрізі господарської діяльності позивача, оскільки останнім не документовано надання коштів водіям, виданих на відрядження або під звіт.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що відповідно вимог Порядку складання Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.09.2015 № 841 (далі - Порядок № 841) вимоги щодо надання коштів на відрядження встановлено підпунктом 170.9.1 пункту 170.9 статті 170 розділу IV Податкового кодексу України та іншими нормативно-правовими актами, пов`язаними із службовими відрядженнями у межах України та за кордон.

Дія цього Порядку поширюється на осіб, що видали платнику податку - фізичній особі кошти на відрядження або під звіт для виконання окремих цивільно-правових дій від імені та за рахунок особи, що їх видала, та платників податків - фізичних осіб, які отримали такі кошти.

Звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт (далі - Звіт), подається до закінчення п`ятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку завершує таке відрядження або завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок податкового агента платника податку, що надав кошти під звіт.

Звіт складається платником податку (підзвітною особою), що отримав (ла) такі кошти на підприємствах всіх організаційно-правових форм або у самозайнятої особи.

Як зазначено вище та вбачається з матеріалів справи, зокрема зі змісту наявних 2-х звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, неможливо встановити дату та номер документа, період видачі коштів, отримувача коштів.

Крім цього, інформація у вказаних звітах не співвідноситься із сумами витрат позивача на придбання ПММ, відтак, зазначенні звіти є неналежними доказами і не підтверджують витрати використанні позивачем у господарські діяльності. (а.с36, 44, т.2)

Під час судового засідання представником позивача не надано жодних доказів на спростування вказаних обставин.

Апеляційний суд звертає увагу, що фізична особа - підприємець, яка перебуває на загальній системі оподаткування, відображає у складі доходу виручку у грошовій та негрошовій формі, при цьому до складу витрат має право включати витрати господарської діяльності, пов`язані з отриманням зазначеного доходу, за умови, що ці витрати пов`язані із реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг та підтверджені відповідними документами, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відтак, докази наведені в адміністративному позові та в апеляційній скарзі не спростовують правового обґрунтування викладеного відповідачем в акті перевірки.

Щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 12.12.2018 року про сплату 34849,02 грн військового збору та 14424,51 грн застосованої штрафної санкції за порушення п.161 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України з посиланням на пункт 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, то судова колегія вважає, що відповідачем вірно викладений висновок в акті перевірки щодо не нарахування, не утримання та не сплати військового збору в зазначеній вище сумі.

Згідно пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Щодо доводів позивача з приводу визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.12.2018 № Ф - на суму 80230,28 грн та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 12.12.2018 № 001765134 на суму 16046,06 грн, суд вказує наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464) єдиний внесок нараховується, для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Згідно частини 3 статті 7 Закону № 2464 нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Відповідно до частини статті 9 Закону № 2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464 є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до частини 4 статті 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Згідно пункту 3 частини 11 статті 25 Закону № 2464 за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску до 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний період, за який донараховано таку суму, але не більше як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Отже, відповідач дійшов правомірних висновків та спірного рішення щодо заниження позивачем максимальної величини бази для нарахування єдиного внеску, встановленої Законом.

З урахуванням наведеного вище, оскаржувані вимога про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, які винесені на підставі акту, є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 09 липня 2020 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.