Справа № 640/4731/20
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2020-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/4731/20 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу АТ "ВТБ БАНК на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом АТ "ВТБ БАНК" до Автозаводського ВДВС у м. Кременчуці Північно-Східного МУ Міністерства юстиції (м. Суми), за участю третіх осіб: Північно-Східного МУ Міністерства юстиції (м. Суми), АТ "БМ-2018", ПАТ "УКРГІДРОСПЕЦФУНДАМЕНТБУД" про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати бездіяльність головного державного виконавця Автозаводського ВДВС у м. Кременчуці Північно-Східного МУ Міністерства юстиції (м. Суми) Братчун О.О. щодо не перерахування на користь іпотекодержателя АТ "ВТБ БАНК" грошових коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки у виконавчому провадженні № 50695738;

- зобов`язати Автозаводський ВДВС у м. Кременчуці Північно-Східного МУ Міністерства юстиції (м. Суми) у строк протягом п`яти робочих днів з дня набрання рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва законної сили перерахувати на користь іпотекодержателя АТ "ВТБ БАНК" грошові кошти, отримані від реалізації предмета іпотеки, а саме: будівлі та споруди загальною прощею 5564,5 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Кременчук, проїзд Галузевий, 24 у виконавчому провадженні № 50695738 на рахунок іпотекодержателя АТ "ВТБ БАНК".

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2020 року справу передано на розгляд Полтавському окружному адміністративному суду (36039, м. Полтава, вул. Пушкарівська, 9/26) за підсудністю.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції вказав про те, що стаття 25 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) на спірні правовідносини не розповсюджується.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для передачі справи на розгляд Полтавському окружному адміністративному суду були відсутні.

Відповідач та третя особа Північно-Східне МУ Міністерства юстиції (м. Суми) у відзивах на апеляційну скаргу просять відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, не перевіряючи питання предметної юрисдикції (компетенції суду), колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом частини першої статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: <…> 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії <…>.

Згідно частини першої статті 22 КАС місцеві адміністративні суди (місцеві загальні суди як адміністративні суди та окружні адміністративні суди) вирішують адміністративні справи як суди першої інстанції, крім випадків, визначених частинами другою - четвертою цієї статті.

Частина перша статті 20 КАС визначає предметну підсудність місцевих загальних судів як адміністративних судів. Частина друга вказаної статті передбачає, що окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

За змістом частин першої, другої статті 21 КАС позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою. Якщо справа щодо пов`язаних вимог територіально підсудна різним місцевим адміністративним судам, то її розглядає один з цих судів за вибором позивача.

Відповідно до частини першої статті 25 КАС адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що спір за позовом юридичної особи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень може бути пред`явлений не лише за місцезнаходженням суб`єкта владних повноважень - відповідача, а й за місцезнаходженням юридичної особи - позивача. При цьому, вибір підсудності у такому випадку є виключним правом позивача, у здійснення якого суд не вправі втручатися на свій розсуд.

З огляду на це, оскільки місцезнаходженням позивача є місто Київ, то позов у даній справі правомірно пред`явлено до Окружного адміністративного суду міста Києва, юрисдикція якого поширюється на місто Київ.

Помилковими є висновки суду першої інстанції про нерозповсюдження на спірні правовідносини положень статті 25 КАС.

Як зазначалося, позивач у даній справі оскаржує бездіяльність державного виконавця та в силу вимог частини третьої статті 287 КАС відповідачем визначає відповідний відділ органу виконавчої служби, заявляючи також до нього вимоги про зобов`язання вчинити дії як спосіб захисту порушених прав оскаржуваною бездіяльністю.

Водночас, наявність у позові вимоги зобов`язального характеру, жодним чином не нівелює характер даного спору як такого, у якому оскаржується бездіяльність суб`єкта владних повноважень та не відміняє можливості застосування положень частини першої статті 25 КАС при визначенні територіальної підсудності даної справи.

Суд також вважає за необхідне відмітити, що статус позивача у виконавчому провадженні не впливає на визначення територіальної підсудності даного спору.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про позову передачу даної справи до іншого адміністративного суду.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За змістом частини першої статті 320 КАС підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, порушено норми процесуального права які призвели до неправильного вирішення питання, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 312, 320, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АТ "ВТБ БАНК задовольнити.

Скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2020 року, а справу направити для продовження розгляду до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя І.В. Федотов