Справа № 822/783/17
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2020-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року

м. Київ

справа № 822/783/17

адміністративне провадження № К/9901/22422/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Данилевич Н.А.,

суддів: Смоковича М.І., Шевцової Н.В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу за позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області про скасування постанови , провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 березня 2017 року (суддя Майстер П.М.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2017 року (головуючий суддя - Сапальова Т.В., судді Матохнюк Д.Б., Боровицький О. А.) у справі № 822/783/17.

І. Суть спору

Короткий зміст позовних вимог

В березні 2017 року Головне управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області звернулося до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 27 лютого 2017 року серії ВП № 53492403.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 27.02.2017 року ВП №53492403 підлягає скасуванню, оскільки прийнята відповідачем із порушенням вимог матеріального права. Вказує, що при прийнятті оскаржуваної постанови головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Горбатюк Т.В. не враховано, що виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановлення II групи інвалідності відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 року, виходячи із 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, проводиться в межах коштів передбачених у Державному бюджеті України на такі цілі, та може бути здійснена лише при наявності кошторисних призначень та відкритих асигнувань, затверджених Міністерством фінансів України.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 березня 2017 року, яка була залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2017 року, в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди виходили з того, що стягнення виконавчого збору при відкритті виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця. При цьому, суди вказали, що головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області відкрив виконавче провадження у строк, встановлений Законом України "Про виконавче провадження" та за виконавчим документом, який відповідає вимогам, передбаченим Законом, та пред`явлений він до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби, а також в строки, передбачені Законом. Доводи позивача про те, що у виконавчому листі №822/455/16 від 21.02.2017 не визначено, в якій частині необхідно виконати рішення Головному управлінню ДФС у Хмельницькій області, суди до уваги не прийняли, оскільки в описовій частині постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2016 року визначено процедуру перерахунку та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановлення II групи інвалідності відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 року, виходячи з 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, а згідно з виконавчим листом боржником у виконавчому провадженні є Головне управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)

26 червня 2017 року позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 березня 2017 року (та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2017 року, в якій просив їх скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник зазначив, що згідно з довідкою Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 06.03.2017 №14/0/1533-17 видатки та фінансування по КЕКВ 2730 "Інші виплати населення" на виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності та втратою працездатності відсутні, отже у зв`язку з відсутністю відповідного фінансового забезпечення боржник позбавлений можливості виконати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2016 року у адміністративній справі № 822/455/16. Крім того, скаржник зазначає, що виконавчий лист не містить інформації, в якій частині вказане рішення суду повинно виконати Головне управління.

Відповідачем по справі до Суду не були надані заперечення на касаційну скаргу, що не перешкоджає її розгляду по суті вимог.

Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2020 року зазначену адміністративну справу призначено до розгляду в попередньому судовому засіданні.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Відповідно до постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2016 року визнано протиправним та скасовано рішення ДФС України від 06.11.2015 щодо затвердження висновку про призначення одноразової грошової допомоги в разі інвалідності працівника податкової міліції та зобов`язано Головне управління ДФС у Хмельницькій області та Державну фіскальну службу України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990, виходячи з 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2017 року у справі № 822/455/16 апеляційні скарги Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області залишено без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2016 року - без змін.

Постанова Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2016 року в адміністративній справі № 822/455/16 набрала законної сили 26.01.2017.

На виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2016 року та ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2017 року, згідно з висновком Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 09.02.2017, старшому оперуповноваженому з ОВС відділу оперативного супроводження адміністрування ПДВ оперативного управління Головного управління ДФС у Хмельницькій області майору податкової міліції ОСОБА_1 призначена одноразова грошова допомога в розмірі 192920,00 грн. Раніше виплачена сума (страхової виплати, одноразової допомоги) відповідно до платіжного доручення № 1435 від 26.12.2016 становить 65651,04 грн. Сума одноразової грошової допомоги до виплати становить 127268,96 грн.

09 лютого 2017 року позивачем направлено матеріали про виплату одноразової грошової допомоги пенсіонеру податкової міліції ОСОБА_1 директору Департаменту кадрової політики та роботи з персоналом Державної фіскальної служби України.

21 лютого 2017 року Хмельницьким окружним адміністративним судом по справі № 822/455/16 видано виконавчий лист.

Згідно з виконавчим листом, боржником у виконавчому провадженні є Головне управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області, а виконавчий лист виданий на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду про зобов`язання Головного управління ДФС у Хмельницькій області та Державної фіскальної служби України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990, виходячи із 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

27 лютого 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Горбатюк Тетяною Валентинівною розглянуто заяву про примусове виконання виконавчого листа № 822/455/16 від 21.02.2017 та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №53492403.

Згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №53492403 від 27.02.2017 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 822/455/16 від 21.02.2017 про зобов`язання Головного управління ДФС у Хмельницькій області та Державної фіскальної служби України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990, виходячи із 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Надано боржнику строк для виконання рішення суду - 10 робочих днів та стягнено з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 12800 грн.

Згідно з довідкою Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 06.03.2017 №14/0/1533-17 видатки та фінансування по КЕКВ 2730 "Інші виплати населення" на виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності та втратою працездатності відсутні.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно з частиною першою ст. 18 Закону №1404 виконавець, ефективно, своєчасно і в повному обсязі повинен вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частинами п`ятою та шостою ст. 26 Закону №1404 визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Так, відповідно до статті 27 Закону №1404 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Так, ч. 5 ст. 27 Закону №1404 встановлено, що виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно з ч. 1 ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

08 лютого 2020 року набрали чинності зміни до Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX, за правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).

З урахуванням норм, закріплених у частині 5 статті 26 Закону №1404, зазначення у постанові про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 Закону №1404, за умови, що примусове виконання рішення передбачає його справляння, є обов`язком державного виконавця.

Суд зазначає, що частиною 5 ст. 27 Закону №1404 передбачені випадки, у яких виконавчий збір не стягується, при цьому позивачем не вказувалось про наявність таких випадків у спірних правовідносинах.

Колегія суддів наголошує, що відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Згідно ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України; судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Колегія суддів вказує, що враховуючи вимоги законодавства боржник зобов`язаний виконувати рішення судів в повному обсязі, при цьому відсутність достатніх бюджетних коштів не може слугувати виправданням невиконання рішення суду.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін» («Жовнер проти України», № 56848/00, § 33, ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року). А у справі «Войтенко проти України» від 29.06.2004, заява №18966/02 було вказано, що нездатність держави виконувати рішення через відсутність достатніх бюджетних коштів не може слугувати виправданням такого невиконання.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що оскільки боржником у виконавчому провадженні за виконавчим листом №822/455/16 від 21.02.2017 є саме Головне управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990, виходячи із 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, покладається на Головне управління. Отже, доводи скаржника про те, що у виконавчому листі №822/455/16 від 21.02.2017 не визначено, в якій частині необхідно виконати рішення Головному управлінню ДФС у Хмельницькій області не заслуговують на увагу.

У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, Верховний Суд вважає, що ключові аргументи касаційної скарги отримали достатню оцінку.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 341, 343, 349-354, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 березня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2017 року у справі № 822/783/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіН.А. Данилевич М.І. Смокович Н.В. Шевцова