Справа № 540/1119/20
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2020-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/1119/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гомельчука С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Херсонській області), у якому просить:

1. Визнати незаконним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Херсонській області від 01.03.2016р. №7.

2. Зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу для призначення пенсії на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» наступні періоди роботи в Державному підприємстві «Скадовський морський торгівельний порт»:

- з 20.08.1979р. по 23.10.1980р. на посаді учня матроса на портових суднах на баржі «Морська шаланда - 5» - 1 рік 2 місяці 3 дні;

- з 05.01.1983р. по 18.04.1983р. на посаді матроса 2 класу морського буксиру «Скадовськ» - 3 місяці 13 днів;

- з 18.04.1983р. по 19.11.1983р. на посаді моториста-матроса 2 класу морського буксиру «Риф» - 7 місяців 1 день;

- з 19.11.1983p. no 25.11.1992р. на посаді моториста матроса 1 класу морського буксиру «Інженер Капустін» 9 років 6 днів;

- з 25.11.1992р. по 26.09.1997р. на посаді змінного механіка змінного помічника шкіпера рефулерної баржі «1066» - 4 роки 10 місяців 1 день.

3. Призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дати звернення 15.10.2019р.

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. Так, позивач звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років згідно приписів п. «д» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». На підтвердження пільгового стажу надав трудову книжку та архівні довідки, видані Державним підприємством «Скадовський морський торгівельний порт». Втім, рішенням відповідача від 28.10.2019р. №13 ОСОБА_1 у призначенні пенсії відмовлено з підстави відсутності документального підтвердження пільгового стажу. Позивач вважає, спірне рішення протиправним, таким, що підлягає скасуванню, адже у період з серпня 1979р. по вересень 1997р. він працював повний робочий день на роботах, занесених до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад, затверджених постановою КМУ від 24.06.2016р. №461.

Ухвалою суду від 06.05.2020 року провадження у справі відкрито, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

01.06.2020 року до суду надійшов відзив, в якому відповідач не погоджується із вимогами позовної заяви, вважає позов ОСОБА_1 необґрунтованим з підстав, наведених у спірному рішенні, тому просить відмовити в його задоволенні.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено наступне.

15.10.2019р. ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернувся до Скадовського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Херсонській області з заявою про призначення пенсії за вислугу років як працівнику плавскладу, відповідно до п. «д» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

До даної заяви було додано:

- трудову книжку;

- довідку ДП «Скадовський морський порт» від 24.09.2019р. №631;

- копію заяви ОСОБА_1 , від 26.09.1997р. про розірвання трудового договору, наказ ДП «Скадовський морський порт» від 15.07.1997р. №95, копію наказу від 25.09.1997р. №139, якими підтверджується звільнення позивача з 26.09.1997р. з означеного державного підприємства.

З наявних у матеріалах справи трудової книжки та довідки від 24.09.2019р. №631 вбачається, що ОСОБА_1 працював у Державному підприємстві «Скадовський морський торговельний порт»:

- з 20.08.1979р. по 23.10.1980р. учнем матроса на баржі «Морська шаланда -5» (з 02.11.1980р. по 15.12.1982р. проходив військову службу);

- з 05.01.1983р. матросом 2 класу на Морському буксирі «Скадовськ»;

- з 18.04.1983р. мотористом 2 класу матросом 2 класу на Морському буксирі «Риф»;

- з 22.11.1983р. мотористом 1 класу матросом 1 класу на Морському буксирі «Інженер Капустін» за довідкою №631 від 24.09.2019р. та наказом від 15.12.1983р. №391 (у трудовій книжці зазначено з 19.11.1983р.);

- з 25.11.1992р. змінним механіком змінним помічником шкіпера на Рефулерній баржі №1066 (підтверджується наявним у справі наказом від 25.11.1992р. №311);

- з 26.09.1997р. звільнений з Державного підприємства «Скадовський морський торговельний порт» за наказом від 25.09.1997р. №139, що підтверджується довідкою №631 від 24.09.2019р., заявою про звільнення від 26.09.1997р. та наказом від 15.07.1997р. №95 про надання позивачу відпустки за період з 04.07.1997р. по 15.08.1997р. (у трудовій книжці зазначено, що позивач звільнений з 15.04.1997р. за наказом від 14.04.1997р. №56).

28.10.2019р. Скадовський відділ обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Херсонській області, розглянувши заяву ОСОБА_1 від 15.10.2019р. щодо призначення пенсії як працівнику плавскладу за вислугу років, відповідно до п. «д» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», прийняв рішення про відмову в призначенні пенсії з підстави відсутності документального підтвердження пільгового стажу.

Не погоджуючись зі спірним рішенням, позивач оскаржив його в судовому порядку.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступні положення законодавства.

Згідно ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як слідує зі ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991р. №1788-XII (далі - Закон №1788), Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон №1058).

Закон №1788 відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом (ст. 1 Закону №1788).

Пунктом «д» ч. 1 ст. 55 Закону "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що право на пенсію за вислугу років має плавсклад морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості (крім суден портових, що постійно працюють на акваторії порту, службово-допоміжних, роз`їзних, приміського і внутріміського сполучення) - після досягнення 55 років і при стажі роботи для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту "б" частини першої статті 13 цього Закону.

Станом на момент звернення до ГУ ПФУ із відповідною заявою, позивач досяг віку, встановленого абзацом 1 пункту «д» ч. 1 ст. 55 Закону №1788.

У відповідності до приписів п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників ( 36-2003-п ) (далі - Списки) при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до підпунктів "а", "б" статті 13 та статті 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення", врегульовано Порядком, затвердженим Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005р. №383 (далі Порядок №383).

Згідно з п. 3 Порядку №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2).

28.10.2019р. Скадовський відділ обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Херсонській області, розглянувши заяву ОСОБА_1 , від 15.10.2019р. щодо призначення пенсії за вислугу років, відповідно до п. «д» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», прийняв рішення про відмову в призначенні пенсії з підстави відсутності документального підтвердження пільгового стажу. У рішенні не зараховано до пільгового стажу періоди роботи позивача з 20.08.1979р. по 23.10.1980р., з 05.01.1983р. по 18.04.1983р., з 18.04.1983р. по 19.11.1983р., з 19.11.1983р. по 25.11.1992р., з 25.11.1992р. по 26.09.1997р.

Відмова мотивована встановленням наступних обставин:

1. Дані пільгової довідки №631 відрізняються від даних трудової книжки, а саме:

- згідно довідки позивач працював мотористом 1 класу матросом 1 класу на Морському буксирі «Інженер Капустін» на ДП «Скадовський морський порт» з 22.11.1983р., а згідно записів трудової книжки з 19.11.1983р.;

- згідно даних довідки №631 і трудової книжки позивач працював змінним механіком змінним помічником шкіпера на Рефулерній баржі №1066 з 25.11.1992р., що підтверджується наказом ДП від 25.11.1992р. №311, проте у цьому наказі виправлено по-батькові ОСОБА_1 ;

- за даними довідки №631, позивача звільнено з ДП «Скадовський морський порт» 26.09.1997р. (наказ від 25.09.1997р. №139), в той час як згідно відомостей з його трудової книжки, звільнення відбулось 15.04.1997р. (наказ від 14.04.1997р. №56), при цьому з 27.05.1997р. позивача прийнято на роботу до УДП «Укрінтеравтосервіс».

2. У довідці №631 не вказано технічної характеристики суден, на яких працював позивач, їх судової ролі до яких типів суден у період його роботи відносилася баржа «МШ-5», буксири «Скадовськ», «Риф», «Інженер Капустін», Рефулерна баржа 1066. Документально вказані дані не підтверджено.

2. За змістом довідки №631,зазначені вище посади входили до штатного розпису плавскладу суден Рефулерно-видобувничого (технічного флоту) по 2000р. включно, оплата праці проводилась відповідно до ставок та окладів, затверджених для членів екіпажів суден морського та річкового флоту, проте ця інформація не підтверджена документально.

Щодо невідповідності даних довідки №631 від 24.09.2019р. записам трудової книжки, відсутності у такій довідці необхідних територіальному органу ПФУ даних, суд зауважує наступне.

Відповідно до п. 3 п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженому постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Згідно з ч. 3 ст. 44 Закону № 1058, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 64 Закону № 1058, виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право:

- отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України;

- проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати.

Згідно з ч. 1 ст. 101 Закону № 1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Проте жодних дій, які б свідчили про проведення перевірки підстав видачі Державним підприємством «Скадовський морський торговельний порт» довідки від 24.09.2019р. №631, а також відповідності/не відповідності (підтвердження/не підтвердження) даних цієї довідки первинним документам - відповідачем не вчинено.

При цьому, відповідачем не витребувано додаткових документів у державного підприємства з метою встановлення фактичної дати звільнення позивача з ДП «Скадовський морський торговельний порт»; отримання інформації щодо технічної характеристики суден, на яких працював позивач у період з серпня 1979р. по вересень 1997р., судової ролі, типів означених суден; документального підтвердження відомостей, згідно яких вищезазначені посади входили до штатного розпису плавскладу суден Рефулерно-видобувничого (технічного флоту) по 2000р. включно, оплата праці проводилась відповідно до ставок та окладів, затверджених для членів екіпажів суден морського та річкового флоту.

Доказів на спростування наведених висновків Головним управлінням до суду не надано.

Загальними вимогами, які висуваються до акту індивідуальної дії, як акту правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Встановлені судом обставини щодо змісту оскаржуваного рішення свідчать про недотримання відповідачем вимог щодо ясності, чіткості, доступності, зрозумілості та обґрунтованості оскарженого рішення, виконання яких є запорукою передбачуваності для позивача наслідків виконання або невиконання ним законних вимог відповідача.

Відтак, невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

На виконання ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд врахував висновки щодо застосування норм права, викладені, зокрема, в постановах Верховного Суду від 23.10.2018р. по справі №822/1817/18 (адміністративне провадження №К/9901/62472/18) та від 02.04.2019р. по справі №822/1878/18 (адміністративне провадження №К/9901/4668/19), від 21.05.2019р. по справі №815/2791/18 (адміністративне провадження №К/9901/8950/19) тощо.

Окрім того суд зазначає, що згідно з п. п. 1, 2 Порядку №442 атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Відповідно до п. 4 Порядку №442 атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Позачергово атестація проводиться у разі докорінної зміни умов і характеру праці з ініціативи роботодавця, профспілкового комітету, трудового колективу або його виборного органу, органів Держпраці.

Згідно з п. 6 Порядку № 442 атестація робочих місць передбачає:

- установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці;

- санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці;

- комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідальність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам;

- установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією;

- обґрунтування віднесення робочого місця до категорії із шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці;

- визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах;

- складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників;

- аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до п. 4.2 Порядку №383 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.

Відповідно до п. 10 Порядку №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637 (637-93-п).

Із зазначених нормативних актів вбачається, що основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Положеннями Порядку проведення атестації робочих місць визначено, що відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Комплексний аналіз зазначених вище норм дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є формальна констатація факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: картка умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 10.09.2013р. у справі №21-183а13.

Однак, як встановлено судом, у матеріалах справи відсутні докази проведення атестації посад, які займав позивач у вищезазначені спірні періоди.

Водночас, суд критично сприймає той факт, що відповідачем не було витребувано у ДП «Скадовський морський торговельний порт» доказів проведення атестації вказаних посад.

На виконання ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд врахував висновки щодо застосування норм права, викладені, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11.07.2019 року по справі № 593/885/17 (адміністративне провадження № К/9901/22240/18) тощо.

При цьому, суд звертає увагу відповідача, що відповідно до п. 4.5 Порядку №383 якщо ж атестація з 21.08.1992р. не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21.08.1997р., право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21.08.1992р. включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць (442-92-п ).

У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997р., право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Проте, виходячи зі змісту оскарженого рішення не вбачається, чи враховано при його прийнятті, зокрема, наведені положення п. 4.5 Порядку №383.

Відповідно, відповідачем на виконання ч. 2 ст. 77 КАС України не доведені обставини, які послужили підставою для не зарахування до пільгового стажу позивача спірних періодів його роботи.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування правомірності прийняття оскаржуваного рішення, з дотриманням вимог абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідачем суду не наведено та не надано.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що рішення №13 від 28.10.2019р. про відмову в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «д» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» прийняте Скадовським відділом обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Херсонській області: не на підставі та не у спосіб, що передбачені законодавством України; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, тому воно є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо обраний позивачем спосіб захисту є недостатнім для повного захисту його прав, свобод та інтересів або якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі ч. 2 ст. 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування ч. 2 ст. 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Вирішуючи питання про обрання способу захисту порушеного права позивача, суд виходить із такого.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом справ.

Тобто, за змістом вказаної правової норми, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними ст. 2 КАС України.

Таким чином, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Призначення та виплата пенсії відноситься виключно до функцій органів Пенсійного фонду України.

Суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Отже вищевказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому не підлягає задоволенню.

Окрім того, суд зауважує, що позивач просить суд скасувати рішення ГУ ПФУ від 01.03.2016р. №7, проте в мотивувальній частині позовної заяви обґрунтовує протиправність рішення відповідача від 28.10.2019р. №13, відтак враховуючи той факт, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії саме останнім рішенням, саме цей акт індивідуальної дії, складений у формі рішення, підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії або рішення про відмову у такому призначенні, вимоги позивача підлягають задоволенню саме шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 28.10.2019р. №13, та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до п. «д» ст. 55 Закону №1788 із прийняттям за результатами такого розгляду рішення з урахуванням висновків суду, викладених у даному судовому рішенні.

Відтак, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно приписів ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи часткове задоволення позову, відшкодуванню підлягає лише половина сплаченого судового збору, а саме 420,40 грн. (840,80*2).

Таким чином, керуючись статтями 2, 9, 12, 14, 139, 241 - 246, 205, 255 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, 73003, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6) про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Скадовського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 28.10.2019р. №13 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «д» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 15.10.2019 року, з урахуванням правової оцінки питання, щодо якого звернувся ОСОБА_1 , наданої судом у рішенні.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп., шляхом безспірного списання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", від 02.04.2020 року Розділ VІ Прикінцевих положень КАС України доповнено п. 3 відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суддя С.В. Гомельчук

кат. 112010200