Справа № 480/2958/20
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2020-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 липня 2020 р. Справа № 480/2958/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Савицької Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі по тексту - відповідач, Азово-Чорноморське регіональне управління), і просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача і зобов`язати Азово-Чорноморське регіональне управління Державної прикордонної служби України повторно розглянути звернення позивача від 07.04.2020 та направити його за належністю.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що листом від 07.04.2020 позивач звернувся до відповідача з проханням надати інформацію про виділення грошових коштів на закупівлю чи компенсацію військовослужбовцям та членам їх сімей за належне їм для отримання жиле приміщення у 2019 - 2020 роках. Однак, 20.04.2020 позивач отримав відповідь у формі листа №72/Б-17 від 15.04.2020, у якому відповідач зазначив, що у зв`язку із скороченням штату регіонального управління, відповідно до Директиви АДПСУ від 29.11.2019 №77ДСК, відповідач не виконує зазначених функцій з житлових питань та порекомендував звернутися із зазначеними питаннями до Херсонського прикордонного загону Південного регіонального управління державної прикордонної служби України. Позивач не погоджуючись із такими діями відповідача, звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 19.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
22.06.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с.20-23), у якому відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, виходячи з наступного.
15.04.2020 Азово-Чорноморським регіональним управлінням Державної прикордонної служби України розглянуто звернення ОСОБА_1 по суті та в межах компетенції, надано повну і достовірну відповідь стосовно наявної інформації на день звернення, про результати розгляду якого заявник був повідомлений встановленим порядком, в межах строку та у спосіб, передбачений Законом України «Про звернення громадян».
Відповідач зазначає, що штат Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України скорочено відповідно до Директиви Адміністрації Державної прикордонної служби України від 29.11.2019 № 77ДСК, у зв`язку з чим функції з житлових питань не виконуються, про що було повідомлено заявника. Не порушуючи гарантованих Конституцією України прав громадянина України, ОСОБА_1 , за результатами розгляду його звернення, було рекомендовано звернутись до Херсонського прикордонного загону.
Крім того, зауважує, що 12.06.2020, відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про звернення громадян», Азово-Чорноморським регіональним управлінням направлено за належністю до Херсонського прикордонного загону, для розгляду звернення ОСОБА_1 щодо надання інформації про надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а відтак, відсутній предмет спору в частині що стосується направлення звернення ОСОБА_1 від 07.04.2020 за належністю.
З урахуванням наведеного, на думку відповідача, констатація факту ненаправлення за належністю звернення ОСОБА_1 при тому, що останньому було надано роз`яснення способу отримання запитуємої інформації, не може бути достатнім і переконливим свідченням того, що регіональне управління допустило протиправну бездіяльність.
Розглянувши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, що 07.04.2020 позивач звернувся до відповідача із зверненням (а.с.6), у якому просив:
- надати інформацію чи виділялись грошові кошти на закупівлю чи компенсацію військовослужбовцям та членам їх сімей за належне їм для отримання жиле приміщення у 2019 - 2020 роках;
- у разі виділення таких коштів, надати витяг з засідань житлових комісій про встановлення черговості виплати таких фінансових надходжень;
- надати інформацію про планування таких фінансових надходжень у 2020 році.
20.04.2020 позивач отримав відповідь у формі листа №72/Б-17 від 15.04.2020 (а.с.8), у якому відповідач зазначив, що у зв`язку із скороченням штату регіонального управління, відповідно до Директиви АДПСУ від 29.11.2019 №77ДСК, відповідач не виконує зазначених функцій з житлових питань та порекомендував звернутися із зазначеними питаннями до Херсонського прикордонного загону Південного регіонального управління державної прикордонної служби України.
Позивач не погоджуючись із такими діями відповідача, звернувся до суду з даним позовом.
Суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, свою позицію обґрунтовує наступним.
Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення урегульовано Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96 (далі - Закон № 393/96).
Частиною 1 статті 1 Закону № 393/96 визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до статті 7 Закону № 393/96 звернення, оформлені належним чином подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
З матеріалів справи судом встановлено, що 12.06.2020 Азово-Чорноморським регіональним управлінням направлено за належністю до Херсонського прикордонного загону звернення ОСОБА_2 . ОСОБА_3 щодо надання інформації про надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, для розгляду (а.с.24).
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що на час розгляду справи, враховуючи направлення за належністю звернення позивача, відсутні підстави для зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення позивача від 07.04.2020 та направити його за належністю.
У той же час, суд зазначає, що при розгляді звернення ОСОБА_1 від 07.04.2020 відповідач не направив його за належністю, згідно вимог ст.7 Закону України «Про звернення громадян», виклавши відмову в листі №72/Б-17 від 15.04.2020. Однак суд обмежений в праві визнавати протиправною бездіяльність відповідача, з огляду на наступне.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (ч.1 ст. 5 КАС України).
Тобто, виходячи з аналізу вищезазначеної правової норми, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.
Визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цією дією.
Обов`язковою ознакою дій суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.
Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.
Із правового аналізу вказаних норм вбачається, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.
Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 1-10/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) розтлумачено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", а саме зазначено, що цей термін треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Законний інтерес - це юридичний інтерес, що заснований на законі і випливає з нього, схвалюється ним, хоча і не закріплений у конкретних правових нормах. Так можна говорити про загальні законні інтереси осіб - учасників адміністративного процесу (досягнення юридично значущого результату, прийняття законного і обґрунтованого рішення у справі) і персоніфіковані законні інтереси (інтерес особи у встановленні конкретних фактів, що доводять його невинність у вчиненні адміністративного правопорушення або обґрунтовують його позицію у зв`язку зі зверненням у компетентний державний орган).

Таким чином, у контексті наведених приписів до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, оскільки підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод.

У той же час, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

Вказані висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 29.03.2018 у справі №805/3115/15-а, а також із позицією Харківського апеляційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 01.08.2018 у справі №818/947/18.

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі викладеного, суд зазначає, що оскільки визнання протиправною бездіяльності відповідача автоматично не зобов`язує останнього повторно розглянути звернення та направити його за належністю, а відтак, оскаржувана бездіяльність відповідача не є юридично значимою для позивача, а також, враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення позивача від 07.04.2020 та направити його за належністю у зв`язку із задоволенням позову в цій частині відповідачем після подання позовної заяви, суд доходить висновку про те, що у даному випадку відсутній об`єкт судового захисту в межах спірних правовідносин, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 3 розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені, зокрема, статтею 295 цього кодексу продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Н.В. Савицька