Справа № 340/3031/19
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2020-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 липня 2020 року м. Дніпросправа № 340/3031/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому

засіданні в м. Дніпрі апеляційну

скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року (головуючий суддя Пасічник Ю.П.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Дніпровської митниці Держмитслужби

про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду із позовом до Дніпровської митниці Держмитслужби (правонаступник Кіровоградської митниці ДФС, далі Відповідач), в якому просив суд:

- скасувати рішення Кіровоградської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA901000/2019/000289/2 від 07.10.2019 року;

- скасувати картку відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Кіровоградської митниці ДФС №UА901010/2019/00438 від 07.10.2019 року;

- стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Кіровоградської митниці ДФС (Юридична адреса 25006, м. Кропивницький, вул. Кавалерійська, 15, тимчасова адреса 25030, м. Кропивницький, вул. Лавандова, 276, код ЄДРПОУ: 003) судовий збір за подачу позову в розмірі 768,40 та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Мотивуючи адміністративний позов Позивач, зокрема, зазначив, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості не містить обґрунтування причин через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, оскільки Відповідачем не зазначено, які саме документи, надані Позивачем в підтвердження митної вартості товару, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари. Крім того, Позивач вказав і про те, що Відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за другорядним методом. З огляду на вказане, Позивач вважає спірні рішення такими, що підлягають скасуванню, оскільки винесені з порушенням вимог чинного митного законодавства.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року у справі №340/3031/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Дніпровської митниці Держмитслужби про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено (а.с.112-116).

Відповідач - Дніпровська митниця Держмитслужби, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (а.с.121-124).

В апеляційній скарзі Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано у тому числі тим, що суд першої інстанції не дослідив належним чином тих обставин, що як при здійсненні митного оформлення, так і при винесенні рішення про коригування митної вартості Позивачем не було надано будь-яких документів, які б містили відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена Позивачем за транспортний засіб. При цьому, Відповідач вказав і про те, що договір купівлі-продажу підтверджує лише домовленість про передачу майна за певну суму, а не сам факт сплати коштів за таке майно.

Представник Позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

03 липня 2020 року на електронну пошту Третього апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання за вх. №35456/20 від Відповідача про розгляд справи №340/3031/19 в порядку письмового провадження без участі Кіровоградської митниці ДФС.

Крім того, на адресу Третього апеляційного адміністративного суду від Дніпровської митниці Держмитслужби надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги, в якому останній, зокрема, просив суд здійснити заміну відповідача - Кіровоградську митницю Державної фіскальної служби на правонаступника - Дніпровську митницю Держмитслужби.

06 липня 2020 року на адресу Третього апеляційного адміністративного суду від Позивача надійшло клопотання про заміну відповідача - Кіровоградську митницю Державної фіскальної служби на правонаступника - Дніпровську митницю Держмитслужби.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2020 року здійснено заміну Відповідача - Кіровоградської митниці Державної фіскальної служби на правонаступника - Дніпровську митницю Держмитслужби в адміністративній справі №340/3031/19 за позовом ОСОБА_1 до Кіровоградської митниці Державної фіскальної служби про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

06 липня 2020 року на адресу Третього апеляційного адміністративного суду від Позивача надійшло клопотання про вирішення питання щодо розподілу судових витрат, в якому останній просить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці Держмитслужби витрати на правничу допомогу адвоката при апеляційному розгляді справи №340/3031/19 в розмірі 2000 грн.

Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання своїх представників не направили, про причини їх неявки суд не сповістили.

Клопотань від учасників справи про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 11.01.2019 року Позивач придбав у Федеративній Республіці Німеччина у нерезидента Рене Кранке транспортний засіб мотоцикл марки Yаmaha XTZ 660, 1994 року випуску, об`єм двигуна 660 см куб, НОМЕР_1 3 НОМЕР_2 , бувший у використанні у трьох власників.

Вказана обставина підтверджується наявними в матеріалах справи копією договору купівлі-продажу вживаного мотоцикла та квитанції від 20.09.2019 р. про оплату мотоцикла, складених мовою оригіналу (німецька), та їх перекладом на українську мову (а.с.72-73,74-75, 108,109).

Вивезення придбаного мотоцикла з території Європейського союзу здійснювалось через територію Республіки Польща на підтвердження чого Позивачем надано митну декларацію складену митними органами Польщі №19PL402010Е1089626 від 24.09.2019 року (а.с.76,77).

25.09.2019 року придбаний Позивачем мотоцикл було ввезено на територію України, що підтверджується Актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобі, ручної поклажі та багажу, складеним посадовими особами Львівської митниці ДФС (а.с.62).

04.10.2019 року Позивачем, за посередництвом декларанта, подано до Відповідача митну декларацію №UA901010/2019/12462, якою було задекларовано для митного оформлення товар, який ввозиться на територію України, а саме: мотоцикл марки Yаmaha XTZ 660, 1994 року випуску, об`єм двигуна 660 см куб, НОМЕР_1 3YF032753 (а.с.58).

У вказаній митній декларації Позивачем самостійно визначено митну вартість товару за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), яка складає 750 Євро - графа 42 митної декларації.

На підтвердження заявленої митної вартості мотоцикла Позивачем надано договір купівлі-продажу вживаного мотоцикла від 20.09.2019 року та митну декларацію складену митними органами Республіки Польща №19PL402010E1089626 від 24.09.2019 року.

Відповідачем розпочату процедуру консультацій із позивачем, зокрема, запропоновано надати касовий або товарний чек (квитанцію, інший еквівалентний по змісту документ, який підтверджує сплачений за товар суму). Крім того, запропоновано надати інші додаткові в разі їх наявності, документи для підтвердження заявленої митної вартості, наприклад:

- митну декларацію країни відправлення або її копію;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими організаціями та які стосуються даного товару;

- документи про страхову вартість мотоциклу;

- рахунки про здійснення платежів третім особам та договір (угода, контракт) із третіми особами, пов`язаними із даною угодою (а.с.55-56).

07.10.2019 року декларантом, який діяв від імені Позивача було надано Відповідачу митну декларацію складену митними органами Республіки Польща №19PL402010E1089626 від 24.09.2019 року та інформацію з інтернет джерел щодо вартості 3 інших мотоциклів, крім того, зазначено у супровідному листі, що надати інші документи для підтвердження митної вартості товару немає можливості (а.с.57).

Відповідач, за результатами розгляду поданої Позивачем митної декларації та додаткових документів, відмовив у митному оформленні товарів та прийняв картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA901010/2019/00438 від 07.10.2019 року та рішення про коригування митної вартості товарів №901000/2019/000289/2 від 07.10.2019 року, яким вартість мотоцикла визначена у розмірі 1640,40 Євро на підставі ст. 64 МК України за резервним методом (а.с.34-35).

В графі 33 рішення про коригування митної вартості, як підставу для коригування зазначено, зокрема, наступне: «…Враховуючи вищезазначене, зокрема інформацію згідно ПІК ЄАІС ДФС, не надання декларантом додаткових документів, можливість надання яких передбачена МКУ (окрім вищезазначених); у відповідності до п. 2 частини 2 статті 55 МКУ виникають обґрунтовані сумніви щодо достовірності відомостей про вартість товару, зазначену в МД, в зв`язку з чим метод визначення вартості за заявою декларанта, не може бути застосований. Цінову інформацію про ідентичні та подібні товари в розумінні ст. 59, 60 та з урахуванням положень ст . 61 МКУ у максимально наближений до дати експорту товару в Україну термін як у митниці, так і у декларанта не виявлено. У відповідності до положень ст. 54, 55 МКУ та враховуючи встановлену ст. 57 МКУ послідовність застосування методів визначення митної вартості та інформацію про фізичний стан мотоциклу, митну вартість товару визначено резервним методом згідно ст. 64 МКУ на рівні 1640,40 Євро. При визначенні митної вартості використана інформація з МД від 21.08.2019 №UA901020/2019/001561 (мотоцикл, бувший у використанні, ТМ YАMAHA, країна походження та виробництва Японія, виробник Yаmaha Motor Company, календарний рік виготовлення 1996, МВВ 6, робочий об`єм циліндрів двигуна 599 см. куб., митна вартість товару визначена та визнана митницею у валюті купівлі оцінюваного товару екв. 1640,40 Євро, вага нетто 212 кг., товар експортовано в Україну із країни ЄС фізичною особою)…» (а.с. 34, зворотній бік).

Правомірність прийняття Відповідачем картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA901010/2019/00438 від 07.10.2019 року та рішення про коригування митної вартості товарів №901000/2019/000289/2 від 07.10.2019 року є предметом судового розгляду у даній справі.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції зокрема виходив з того, що у Відповідача були в наявності всі документи для визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, тому оцінюючи подані декларантом документи в сукупності Відповідач мав можливість встановити дійсну вартість товару, який переміщався через митний кордон України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 1 Митного кодексу України (далі МК України) визначено, що законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відповідно до частини 6 статті 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом, Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Положеннями статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначено як вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частинами 1, 2 статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною 4 статті 58 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 МК України).

За змістом частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Стаття 53 МК України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МК України).

Згідно частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В силу вимог частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин 1 та 2 статті 53 МК України слідує, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Згідно частини 1 статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Відповідно до частини 2 коментованої статті основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Частиною 3 статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина 4 статті 57 МК України).

За приписами частини 1 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно частини 3 статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 5 статті 54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Разом з тим, відповідно до частини 7 статті 54 МК України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

З матеріалів справи встановлено, що Позивачем на підтвердження митної вартості мотоцикла надано:

- договір купівлі-продажу вживаного мотоцикла, в якому зазначено про те, що ціна купівлі складає 750 Євро, термін оплати відразу/20.09.2019 року, оплата відбулася готівкою;

- квитанцію від 20.09.2019 року про оплату мотоцикла, відповідно до якої Рене ОСОБА_2 за транспортний засіб Yamaha XTZ 660 3 НОМЕР_2 отримав 750 Євро,

складених мовою оригіналу (німецька), та їх перекладом на українську мову (а.с.72-73,74-75, 108,109).

З аналізу вищенаведеного випливає те, що декларантом надано документи, які є достатніми для визначення митної вартості товару за ціною договору та в повній мірі підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару, при цьому Відповідачем не доведено факту того, що вказані документі містять неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товару, що, у свою чергу, свідчить про відсутність підстав для застосування Відповідачем інших методів визначення митної вартості товару, окрім основного.

Суд першої інстанції правильно зазначив про те, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим (основним) методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2019 року по справі №826/12825/15.

З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що Відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності своїх дій щодо відмови у визначенні митної вартості товару за ціною договору, а встановлені судом обставини свідчать про надання Позивачем достатнього обсягу документів, необхідних для визначення митної вартості за основним методом.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для скасування спірної картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA901010/2019/00438 від 07.10.2019 року та рішення про коригування митної вартості товарів №901000/2019/000289/2 від 07.10.2019 року.

Щодо вимог про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці Держмитслужби () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції у розмірі 2000 грн. колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом пункту 1 частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або Третьою особою.

Згідно з ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України врегульовано, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу під час розгляду даної справи у суді апеляційної інстанції Позивачем надано:

- додаткову угоду до договору про надання правової (правничої) допомоги від 22.11.2019 року від 23.06.2020 року;

- розрахунок суми гонорару за надану професійну правничу (правову) допомогу;

- квитанцію до прибуткового касового ордера від 23.06.2020 року на суму 2000 грн.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що між адвокатом Адвокатського об`єднання «Адвокатська фірма «Ромаданова і партнери» ОСОБА_3 Іваном ОСОБА_4 (Адвокат) та Овчаренком Олександром ОСОБА_5 (Клієнт) укладено договір про надання правової (правничої) допомоги від 22.11.2019 року, відповідно до умов якого Адвокат зобов`язується здійснити представництво Клієнта, що вказане у цьому договорі на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору.

Під час апеляційного розгляду справи №340/3031/19 представником Позивача підготовлено та подано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу Відповідача та клопотання про заміну Відповідача правонаступником.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на те, що відзив на апеляційну скаргу Відповідача містить доводи аналогічні доводам відповіді на відзив на позовну заяву, подану представником Позивача, та доводам позовної заяви Позивача, що свідчить про незначну складність виконаної представником Позивача роботи з підготовки та подання відзиву на апеляційну скаргу Відповідача.

Проаналізувавши доводи учасників справи та матеріали даної справи суд апеляційної інстанції, з урахуванням співмірності витрат на правову (правничу) допомогу із обсягом складених адвокатом в межах цієї адміністративної справи документів, часу, витраченого адвокатом на надання таких послуг, складність справи, ціни позову та значення справи для сторони, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача на користь Позивача витрат на професійну правничу допомогу, надану під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 1000 (одна тисяча) грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення позовних вимог прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги Відповідача висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу Відповідача - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року у справі №340/3031/19 залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці Держмитслужби () витрати на професійну правничу допомогу, надану під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 09 липня 2020 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов