Справа № 240/5228/20
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року м. Житомир справа № 240/5228/20

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів та моральної шкоди,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати йому грошової компенсації вартості за неотримане речове майно;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на його користь грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно у розмірі 18751 (вісімнадцять тисяч сімсот п`ятдесят одну) гривню 94 копійки;

- стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 29.09.2019 по день постановляння судом рішення, сума якого буде нарахована після надання відповідачем довідки про середньоденний розмір грошового забезпечення;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на його користь завдану моральну шкоду в розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень;

- зобов`язати відповідача надати довідку про середньоденний розмір грошового забезпечення старшого солдата ОСОБА_1 , навідника танкового взводу танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , копію якої направити на його адресу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 та 29.09.2019 його було виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 . При звільненні з військової служби відповідачем не було виплачено йому грошову компенсацію замість речового майна, що підлягає видачі у розмірі 18751,94 грн, визначену у наказі командира Військової частини НОМЕР_1 , чим порушено норми чинного законодавства України. Просить стягнути з відповідача грошову компенсацію за речове майно, середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 29.09.2019 по день постановляння судом рішення, сума якого буде нарахована після надання відповідачем довідки про середньоденний розмір грошового забезпечення, моральної шкоди.

Ухвалою судді від 06.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено відповідачу строк для подання до суду відзиву. Витребувано від Військової частини НОМЕР_1 довідку про середньоденну суму грошового забезпечення ОСОБА_1 .

На виконання вимог ухвали суду, відповідачем подано до суду відзив на позов №1138 від 29.04.2020 та витребувану довідку про середньоденну суму грошового забезпечення ОСОБА_1 №296 від 17.04.2020, відповідно до якої розмір середньоденного грошового забезпечення на момент звільнення з військової частини складав 363,48 грн.

У поданому відзиві представник військової частини просить відмовити у задоволенні позовних вимог, вказує, що виплата грошової компенсації здійснюється у межах бюджетних призначень на відповідний рік, а при відсутності бюджетних призначень виплата компенсації не здійснюється. Зазначає, що така компенсація не є щомісячним чи одноразовим додатковим видом грошового забезпечення.

Щодо позовної вимоги стосовно стягнення з відповідача середнього заробітку. представник відповідача зазначив, що середній заробіток це визначений нормами за встановленими правилами розмір заробітної плати працівника, обчислений за певний період часу, такий заробіток відображає регулярні виплати, зумовлені системами заробітної плати, і є типовим для даного працівника. При цьому зазначає, що несвоєчасна виплата грошової компенсації за неотримане речове майно, не є щомісячним чи одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, а тому і не підпадає під дію ст.2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та ст.116,117 Кодексу законів про працю України.

Представник відповідача також заперечує щодо задоволення позовної вимоги стосовно стягнення моральної шкоди, вказує, що позивач під час розгляду справи не довів своїх моральних страждань, які сталися внаслідок дій відповідача.

Суд, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин дійшов наступного висновку.

Встановлено, що 28.09.2019 старшого солдата ОСОБА_1 , відповідно до наказу №101-рс від 18.09.2019 звільнено з військової служби у відставку за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням контракту) та наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №239 від 28.09.2019 виключено із списків особового складу частини.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №239 від 28.09.2019, серед іншого, визначено виплати грошову компенсацію за неотримане грошове майно у сумі 18751,94 грн, однак така виплата безпідставно при звільненні позивачу не здійснена, у зв`язку із чим останній звернувся до відповідача із заявою від 03.02.2020 про виплату такої грошової компенсації.

Відповіді на подану заяву, станом на день звернення до суду із даним позовом, позивач не отримав.

Не погоджуючись із такою бездіяльністю відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, за захистом своїх прав на соціальний захист.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає про таке.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до ст.1 Закону №2011-XII, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 1 ст.9-1 Закону №2011-XII передбачено, що продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

За військовослужбовцями, відрядженими до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, зберігаються продовольче, речове та інші види забезпечення, передбачені цією статтею, гарантії та пільги, що надаються за рахунок коштів, призначених у Державному бюджеті України на утримання Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Відповідно до вказаної вище норми Закону, Кабінет Міністрів України постановою №178 від 16.03.2016 затвердив Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, який визначає механізм такої виплати (далі - Порядок).

Виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу (абзац перший п.2 Порядку).

Абз. 2 п. 2 вказаного Порядку визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації (п.4 Порядку).

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (п.5 Порядку).

Пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 26.05.2016 за №768/28898 встановлено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна (далі - Інструкція).

Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів (абз.3 п.4 розділу ІІІ Інструкції).

Перелік предметів із визначенням заготівельної вартості на початку кожного року ДДЗ та ПМР надає до ЦУРЗ.

ЦУРЗ відповідно до наданих цін ДДЗ та ПМР складає довідник цін, який доводиться до військових частин і установ для проведення розрахунків виплати грошової компенсації.

Оплата вартості пошиття предметів обмундирування та взуття, а також виплата грошової компенсації здійснюються за рахунок відповідних статей кошторису Міністерства оборони.

Аналіз вищевикладених норм дає підстави вважати, що військовослужбовці, які звільнилися в запас, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього.

При цьому, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна у разі звільнення з військової служби, загибелі (смерті) військовослужбовця. Така компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації та виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.

Відповідно до п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення) після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Абзацом третім п.242 вищезазначеного Положення встановлено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Таким чином, позивач, як військовослужбовець, звільнений з військової служби у зв`язку із закінченням контракту, на час підписання наказу про звільнення, мав право на грошову компенсацію вартості речового майна, яке останній не отримав у період проходження військової служби.

Як свідчать матеріали справи, позивача звільнено з військової служби та з 29.09.2019 виключено зі списків військової частини.

Наказом командира Військової частина НОМЕР_1 №239 від 28.09.2019 позивачу при звільненні передбачено ряд виплат, серед яких і виплата грошової компенсації за не отримане речове майно у розмірі 18751,94 грн, однак така виплати позивачу не здійснена.

З огляду на викладені норми, позивач має законне право на грошову компенсацію за неотримане речового майна при звільненні з військової служби, оскільки така вимога відповідає нормам встановленим пунктами 2 та 3 Порядку №178.

Крім того, позивач подав за місцем військової служби відповідну заяву від 03.02.2020, що передбачена пунктом 4 вказаного Порядку, тобто вказаною заявою висловив бажання щодо отримання грошової компенсації за неотримане ним під час військової служби речове майно.

Факт невидачі речового майна та його вартість сторонами, які беруть участь у справі не оскаржується.

Тому суд вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно

Стосовно вимог позивача у частині стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 29.09.2019 по день постановляння судом рішення, суд зазначає наступне.

Статтею 43 Конституції України проголошено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Як вже зазначалося, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

У даному випадку мало місце виключення позивача зі списку особового складу без проведення остаточного розрахунку, а саме: не виплачено компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно у розмірі.

При розгляді даної справи суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 24.10.2011 у справі № 6-39цс11, а тому для визначення розміру середнього заробітку при звільненні мають враховуватись такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Під час розгляду справи встановлено, що при звільненні з військової служби позивачу не було виплачено компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно у розмірі 18751 грн.

Для проведення розрахунків належної до стягнення суми суд має встановити розмір недоплаченої суми та визначити істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника.

При цьому, суд вказує, що нарахування компенсації вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно належить до дискреційних повноважень відповідача, а тому після набрання даним рішенням законної сили та його виконання відповідачем, позивач не позбавлений права звернутись з позовом про виплату компенсації втрати частини доходів та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у цій частині наразі є передчасними, а тому не підлягають задоволенню.

Стосовно заявлених позивачем вимог в частині стягнення з Військової частини НОМЕР_1 моральної шкоди у розмірі 8000 грн, суд вказує наступне.

В обґрунтування вказаної позовної вимоги, позивач зазначив, що невиплата належних йому грошових сум при звільненні призвело до душевних страждань. Вказує. що постійно знаходиться у пригніченому стані та втратив спокій. Наголошує, що його самопочуття та психологічний стан погіршився, а тому просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 8000 грн.

Відтак, у відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Слід наголосити, що заявляючи вимогу про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Поряд із цим, відшкодування моральної шкоди є видом цивільно-правової відповідальності. В свою чергу, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Отже, враховуючи, що відшкодування моральної є видом цивільно-правової відповідальності, спосіб застосування якої передбачає встановлення об`єктивних обставин щодо наявності шкоди, протиправності діяння її заподіювача, причинного зв`язку між діями (рішеннями, бездіяльністю) заподіювача та наслідками у вигляді немайнової шкоди. Вказане безумовно свідчить на користь неможливості звільнення від доказування обставин, що можуть свідчити про наявність підстав для застосування цивільно-правової відповідальності - відшкодування моральної шкоди.

Однак, на обґрунтування спричиненої відповідачем моральної шкоди, позивачем не надано до суду жодних доказів які б свідчили в чому саме полягають немайнові негативні наслідки, страждання (фізичні, душевні, психічні тощо).

Крім цього, ОСОБА_1 не приведено розрахунку та обґрунтування, що саме заявлена до відшкодування моральної шкоди сума відповідає понесеним втратам немайнового характеру, також позивачем не зазначено з чого саме він виходив визначаючи розмір понесеної шкоду.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне вказати, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження понесення немайнових втрат, які мають бути відшкодовані відповідачем у заявлений в адміністративному позові спосіб, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно з ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно у розмірі 18751 (вісімнадцять тисяч сімсот п`ятдесят одну) гривню 94 копійки. В іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Зважаючи на відсутність судових витрат у цій адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250-251, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів та моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно у розмірі 18751 (вісімнадцять тисяч сімсот п`ятдесят одну) гривню 94 копійки.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складене: 06.07.2020.

Суддя О.В. Єфіменко