Справа № 300/440/20
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2020-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2020 р. справа № 300/440/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Микитин Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) про визнання протиправними дії та бездіяльності щодо зменшення розміру пенсії за період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2003 та зобов`язання провести перерахунок пенсії виходячи із мінімального розміру заробітної плати за період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2003.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.10.2019 по справі №300/74/19 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2019 відповідачем було зараховано до страхового стажу період здійснення підприємницької діяльності позивача з 01.01.2001 по 31.12.2003 та проведено перерахунок призначеної пенсії з 02.12.2015 з урахуванням заробітної плати за цей період в "нульовому" варіанті, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості за цей період, в зв`язку із чим розмір пенсії було зменшено і з 01.07.2019 такий становить 2049,22 грн. Однак, під час розгляду справи №300/74/19 судами було досліджено сплату позивачем єдиного податку, в яких входить, в тому числі і податок до Пенсійного фонду. Таким чином, відповідач зобов`язаний провести зарахування трудового стажу за період 01.01.2001 по 31.12.2003 виходячи з сплаченого податку, який здійснювався на даний час від розміру мінімальної заробітної плати. Враховуючи наведене, просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.02.2020 дану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків.

10.03.2020 позивачем зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недоліки усунуто.

У зв`язку із усуненням позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, згідно із правилами, встановленими статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд, встановивши після відкриття провадження, що дана позовна заява не відповідає вимогам, визначеним частиною 3 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, у відповідності до приписів частини 13 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, 14.05.2020 постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Позивачу надано п`ятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліку шляхом подання до суду документа про сплату судового збору.

26.05.2020 на адресу суду позивачем подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучено квитанцію про сплату судового збору.

У зв`язку із усуненням позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.06.2020 продовжено розгляд адміністративної справи № 300/440/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 30.03.2020, щодо заявлених позовних вимог заперечив. Вказав на те, що позивачем не надано підтверджуючих документів про сплату страхових внесків за спірний період, у відділі адміністрування, супроводження інформаційних систем, електронних реєстрів та захисту інформації управління дана інформація відсутня, а тому відсутні законні підстави для врахування періоду здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2003 з врахуванням сплаченого податку в мінімальному розмірі. В зв`язку із наведеним просить суд в задоволенні позову відмовити(а.с.45-50).

Відповідачем вищенаведений відзив на позовну заяву був надісланий позивачу 27.03.2020, що підтверджується квитанцією про відправлення (а.с.51).

30.06.2020 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він наголосив на тому, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.02.2019 № 300/74/19 встановлено обов`язок відповідача здійснити перерахування пенсії за період з 01.01.2001 по 31.12.2003 виходячи з мінімального розміру заробітної плати. Відтак позовні вимоги є підставними.

Суд, на підставі положення частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши і оцінивши докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечують проти позову, встановив наступне.

ОСОБА_1 з 14.11.1997 зареєстрований як фізична особа-підприємець, згідно копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_1 (а.с.8).

Здійснення підприємницької діяльності позивачем припинено з 03.01.2017, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.70-73).

Відповідно до виданого Долинською ОДПІ Свідоцтва № НОМЕР_4 ОСОБА_1 був платником податку на додану вартість з 03.05.2001(а.с.10).

З 01.07.2013 позивач обрав спрощену систему оподаткування, що підтверджується свідоцтвом платника єдиного податку № НОМЕР_5 (а.с.11).

Згідно копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 від 07.04.2016, ОСОБА_1 отримує пенсію, призначену за віком по Списку №2 (а.с.7).

09.01.2019 ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до пенсійного органу про зобов`язання зарахувати до страхового стажу для призначення трудової пенсії за віком періоди з 14.11.1997 по 31.12.2007 та зобов`язання провести перерахунок пенсії з 02.12.2015.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.02.2019 по справі №300/74/19 позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, що полягає у не зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2004. Зобов`язано Калуське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2004 та провести перерахунок призначеної пенсії, починаючи з 02.12.2015 із врахуванням вказаного періоду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.16-19).

Восьмим апеляційним адміністративним судом 28.05.2019 за наслідком розгляду апеляційної скарги на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.02.2019 по справі №300/74/19, ухвалено постанову, якою апеляційну скаргу Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задоволено частково, рішення суду першої інстанції від 22.02.2019 змінено шляхом викладення абзацу другого та третього резолютивної частини у такій редакції: «визнати протиправною бездіяльність Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, що полягає у не зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2003; зобов`язати Калуське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2003 та провести перерахунок призначеної пенсії, починаючи з 02.12.2015 із врахуванням вказаного періоду» (а.с.21-24).

Згідно із копією листа Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 16.10.2019 №167, позивачу повідомлено про те, що на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2019 управлінням зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2003 та проведено перерахунок призначеної пенсії з 02.12.2015 з урахуванням заробітної плати за цей період в "нульовому" варіанті, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості за цей період, відтак розмір пенсійної виплати зменшується і з 01.07.2019 та становить 2049,22 грн (а.с.15).

Не погоджуючись із проведеним перерахунком та із врахування заробітної плати у "нульовому" варіанті, позивач звернувся до суду із заявою від 04.11.2019 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду по справі №300/74/19 шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області надати звіт про виконання судових рішень.

Згідно ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.11.2019, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про надання звіту про виконання судового рішення від 01.11.2019 у справі №300/74/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та бездіяльності щодо неврахування та часткового врахування періодів роботи при призначенні та виплаті пенсії, зобов`язання зарахувати до страхового стажу для призначення трудової пенсії за віком періоди з 14.11.1997 по 31.12.2007, загалом 10 років 47 днів, та зобов`язання провести перерахунок пенсії з 02.12.2015 - відмовлено.

Вважаючи проведений відповідачем перерахунок призначеної пенсії з 02.12.2015, з урахуванням заробітної плати за період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2003 в «нульовому» варіанті та зменшення розміру пенсії протиправними позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №1058).

Статтею 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Статтею 8 Закону №1058-IV закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг, так відповідно до пункту 1 частини першої зазначеної статті громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до положень ч.1 ст. 9 Закону № 1058-IV за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Слід зазначити, що пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Згідно з позицією Конституційного Суду України, яка висловлена у рішенні від 4 червня 2019 року №2-р/2019 (пункти 3.1 та 3.2 мотивувальної частини) до основних обов`язків держави належить забезпечення реалізації громадянами соціальних, культурних та економічних прав; гарантування державою конституційного права на соціальний захист є однією з необхідних умов існування особи і суспільства; рівень соціального забезпечення в державі має відповідати потребам громадян, що сприятиме соціальній стабільності, забезпечуватиме соціальну справедливість та довіру до держави; гарантування державою цих прав, у тому числі права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист, має здійснюватися на основі Конституції України та у спосіб, що відповідає їй. Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012). За будь-яких обставин сутність права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист не може бути порушена, а законодавче регулювання у цій сфері має відповідати принципам соціальної держави. Конституційний Суд України наголошував на необхідності дотримання вказаних принципів, зокрема, у Рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011. Держава Україна, як учасниця Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, визнає право кожної людини на соціальне забезпечення, включаючи соціальне страхування, і може встановлювати тільки такі обмеження цього права, які визначаються законом, і лише остільки, оскільки це сумісно з природою зазначеного права, і виключно з метою сприяти загальному добробуту в демократичному суспільстві.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Так, право на пенсію включається в поняття "майно" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Концепція "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном". Отже, при з`ясуванні змісту поняття "майно" недостатньо керуватися національним законодавством держав-учасниць Конвенції.

Аналізуючи практику розгляду ЄСПЛ справ щодо порушення права володіння майном, можемо зробити висновок, що поняття "майно", як і "власність", має досить широке тлумачення й охоплює цілу низку економічних інтересів (активів) - як матеріальних, так і нематеріальних та включає в себе право на пенсію та соціальні виплати:

Справа "Гайгузус проти Австрії" - якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, в свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності (Gaygusuz v. Austria, заява №17371/90, пункт 39).

Крім того, у звіті Комітету Ради Європи у справі «Міллер проти Австрії» зазначено, що за певних обставин внесення обов`язкових внесків, наприклад, до пенсійного фонду чи схеми соціального страхування, може створити право власності, захищене статтею 1 Протоколу № 1, навіть до того, як виникне право фактично отримувати пенсію чи іншу виплату; це той випадок, коли існує прямий зв`язок між рівнем внесків та правом на пенсію; сплата внесків до пенсійного фонду може за певних обставин створити право власності на частину такого фонду, і зміна пенсійних прав за такою системою може, в принципі, порушити питання відповідно до статті 1 Протоколу № 1 (Muller v. Austria, №5849/72, с. 25).

Концепція «майна» у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном» (щодо прийнятності заяви у справі Broniowski v. Poland, заява № 31443/96, пункт 98, «Сук проти України», заява № 10972/05, пункт 22).

Справа "Пічкур проти України" - якщо у договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, зумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства (Заява №10441/06, пункт 41).

Таким чином, право на пенсію в Україні підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу Конвенції, оскільки за чинним законодавством України особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках системи пенсійного забезпечення в Україні та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити в отриманні пенсії доти, доки право на пенсію передбачено чинним законодавством України.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV передбачено, що у разі якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Таким чином, пенсія за віком, яка була нарахована та призначена позивачу відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в редакції, що діяла станом на дату її призначення, не підлягає перерахунку у бік її зменшення в подальшому.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2019 управлінням зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2003 та проведено перерахунок призначеної пенсії з 02.12.2015 з урахуванням заробітної плати за цей період в "нульовому" варіанті, в зв`язку із чим, розмір пенсійної виплати зменшився з 2216,00 грн до 2049,22 грн.

Оскільки відповідно до пункту 4 розділу 15 Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка закріплює заборону перерахунку пенсії у бік зменшення, то виплата пенсії позивачу в меншому розмірі відносно первинно призначеної пенсії є протиправною.

Таким чином, суд вважає обґрунтованим посилання позивача на порушення його конституційних прав та неможливості зменшення розміру належних йому пенсійних виплат, в контексті спірних правовідносин.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, про протиправність дії відповідача, щодо зменшення розміру пенсії за віком за результатами перерахунку у порівнянні із первинно встановленим розміром щомісячного пенсійного забезпечення, наслідком чого відбулося зменшення розміру пенсії з 2216,00 грн до 2049,22 грн, що призвело до порушення прав та законних інтересів ОСОБА_1 .

Відтак, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій щодо зменшення розміру пенсії за віком з 2216,00 грн до 2049,22 грн та повернення на користь ОСОБА_1 безпідставно утриманих коштів починаючи з 01.12.2019 в розмірі 166,78 грн щомісячно підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок виходячи із мінімального розміру заробітної плати та сплаченого податку із мінімального розміру заробітної плати за період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2003, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч.2 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Частиною 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з підпунктом 1 пункту 3-1 розділу XV Перехідні положення Закону №1058-IV (з внесеними змінами Законом № 2148-VIII від 03.10.2017), чинним з 01.01.2018 до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 01.01.1998 по 30.06.2000 включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 01.07.2000 по 31.12.2017 включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Згідно ч.1 ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Таким чином, законодавець імперативно встановив, що для обчислення пенсії має враховуватися заробітна плата (дохід), отримана після 01 липня 2000 року протягом усього періоду страхового стажу особи без будь-яких виключень.

Заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи (ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Абзацом п`ятим частини першої статті 40 Закону № 1058-IV визначено, що заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 01.07.2000 враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 01.07.2000 - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Так, відповідно до частин першої-другої статті 21 Закону № 1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. <…> На кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки.

Пунктом 1 частини другої статті 22 Закону № 1058-IV передбачено, що відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду для підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, обчислення страхових внесків, визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом, визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України №794 від 04.06.1998 було затверджено Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - Положення №794), згідно пункту 1 якого, персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до пункту 5 Положення №794 персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі - уповноважений орган).

Пунктами 6-7 цього Положення передбачено, що уповноважений орган з додержанням вимог статті 23 Закону України «Про інформацію» має право своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цієї Постанови. Уповноважений орган створює і забезпечує функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб та з цією метою організовує збирання, оброблення, систематизацію і зберігання відомостей про фізичних осіб.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що на підставі відомостей, поданих роботодавцями і громадянами, які самостійно сплачують страхові внески, в централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривається електронна персональна облікова картка з постійним страховим номером, який відповідає персональному номеру фізичної особи з Державного реєстру фізичних осіб (ідентифікаційному номеру фізичної особи).

Персональна облікова картка застрахованої особи - документ, що централізовано зберігається у вигляді електронної таблиці Державного автоматизованого банку відомостей про застрахованих осіб у Пенсійному фонді України. Відкривається картка після реєстрації застрахованої особи в місцевому відділі Пенсійного фонду. У цій картці накопичуються та зберігаються всі відомості про доходи, перераховані внески застрахованої особи до Пенсійного фонду, а також інші відомості (про стаж, умови праці), які необхідні для правильного призначення пенсії. Зазначені відомості доповнюються щорічно відомостями від усіх роботодавців з урахуванням випадків трудової міграції та роботи за сумісництвом.

Так, у відповідності до підпункту 2.1.3 пункту 2.1 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного Фонду України від 19.12.2003 за №21-1, платниками страхових внесків є зокрема фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок).

Згідно пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 за №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (надалі по тексту також - Порядок №22-1), період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 1 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 1 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 1 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Також суд звертає увагу, що відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхових внесків підприємствами, установами, організаціями, громадянами до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України N 5-5 від 10.06.1994, (далі - Інструкція №5-5, чинної у спірний період) усі підприємства, у тому числі з іноземними інвестиціями, а також громадяни які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності та виключно їхній праці, адвокати зобов`язані зареєструватись як платники внесків в органах Пенсійного фонду в районах (містах) у 10-денний строк з дня одержання свідоцтва про реєстрацію в місцевих органах державної влади, про що отримують повідомлення Фонду (додаток N 1).

В контексті вказаного вкотре суд відзначає, що в силу вимог пункту 3-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058 до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Отже, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Аналогічна правова позиція висвітлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 26 жовтня 2018 року (справа №643/20104/15-а).

Як свідчать матеріали справи, при наявності інформації про сплату єдиного податку та фіксованого податку на доходи фізичних особі від підприємницької діяльності в 2001, 2002, 2003 роках, позивачем ані до пенсійного органу, ані до суду не надано жодних доказів про сплату саме страхових внесків за період з 01.01.2001 по 31.12.2003.

Таким чином, виключень або особливих умов при обчисленні пенсії для періодів, які були включені до страхового стажу, але в яких відсутні відомості про сплату позивачем страхових внесків, а отже в разі включення періоду до страхового стажу заробітна плата, отримана особою в цей період, має враховуватись при обчисленні пенсії, навіть за умови нульового показника.

Відтак, сам по собі статус підприємця та перебування на загальній, а з 01.07.2013 на спрощеній системі оподаткування не свідчить про автоматичну сплату страхових внесків в мінімальному розмірі.

Одночасно суд зазначає, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2019 у справі №300/74/19, на яке покликається позивач, було зобов`язано Калуське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2003 та провести перерахунок призначеної пенсії, починаючи з 02.12.2015 із врахуванням вказаного періоду.

В зв`язку із вищенаведеним, суд дійшов висновку про правомірність врахування органом пенсійного забезпечення до страхового стажу позивача період здійснення ним підприємницької діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2003 із урахуванням заробітної плати за цей період в "нульовому" варіанті, так як відсутні відомості про сплату позивачем страхових внесків у вказаний період, що є особливою умовою при обчисленні страхового стажу для призначення пенсії, а отже позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Щодо здійснення розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволення позовних вимог.

Відтак, підлягають стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 420,40 грн, що пропорційно становить 50 відсотків задоволених позовних вимог від загального розміру сплаченого судового збору, згідно з квитанцією №25 від 20.05.2020 (а.с.58).

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо зменшення розміру пенсії за віком ОСОБА_1 з 2216,00 грн до 2049,22 грн.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повернути ОСОБА_1 безпідставно утримані кошти починаючи з 01.12.2019 в розмірі 166,78 гривень щомісячно.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до частини 3 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 );

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців 15, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя /підпис/ Микитин Н.М.